sou · GNB3146d2 · 2000-01-01 00:00:00 — 10.1Jägarnas – Landsbygdens jägare Vid bildandet angavs förbundets ändamål vara att förbättra viltvården, sprida information och kunskap om jakt och viltvård till allmänheten, samt att verka för rättvisa och likhet inför lagen inom jaktens område. 1968 gick samman med Förbundet . Förbundets medlemstal var 1998 ca 17 000. Förbundet är indelat i 21 länsdistrikt, som består av drygt 200 lokalavdelningar. Förbundets centrala kansli är beläget i . För kurser och utbildning har förbundet två kursgårdar. För skytteverksamheten och provtagning för bl.a. jägarexamen har förbundet nära 100 skjutbanor och provanläggningar. Förbundet ger ut tidningen och jägare. delar och ansvaret för jägarutbildning och information till landets jägare. har ledamöter och representation i alla länsviltnämnder och i de lokala samrådsgrupperna för den lokala vilt- vården. Förbundet är regelmässigt representerat i alla statliga utred- ningar och arbetsgrupper som berör jakten och viltvården. Därjämte är förbundet all central behandling av frågor om jakt och faunavård. För den allmännyttiga verksamheten erhåller förbundet årliga bidrag av allmänna jaktvårdsmedel. Miljöfrågorna har alltid varit en viktig del i förbundets verksamhet och utbildningsprogram. För att förstärka det framtida miljöarbetet har förbundet instiftat en fond benämnd Nordisk Ekofond. Djurskyddsfrå- gorna har alltid haft en prioriterad ställning i förbundets verksamhet. I flera fall har initiativ och förslag från fått långt- gående genomslag. Som exempel kan nämnas test och godkännande av fångstredskap, som utvecklats till internationell standard. Eftersöks- hundar för uppspårning av skadat vilt är ett annat exempel på initiativ från förbundet, och som är lagstadgat för den svenska jakten. Internationellt har haft samarbete och informationsutbyte med övriga samt och . Som medlemsorganisation i bl.a. Nordisk Jegersamvirke, har förmedlat svåråtkomlig faktainformation från forskningen och jaktförvaltningen i , till västvärldens myndigheter och intresseorganisationer. lämnar information, råd och hjälp, till jägarna och allmänheten i alla frågor som berör jakt och faunavård. och juridiska avdelning handlägger nära tiotusen rådgiv- ningsärenden. Den ökande förekomsten av stora rovdjur har märkbart ökat jägarnas och allmänhetens behov av faktainformation och rådgiv- ning om samexistensen med stora rovdjur i omgivningen, och hur skador och andra olägenheter i möjligaste mån kan förebyggas och begränsas. Den allt övervägande delen av viltvårdsarbetet i landet utförs av de enskilda jägarna och markägarna. Som ett led i den långsiktiga verk- samheten satsar ökande resurser på att engagera fler ungdomar och kvinnor i viltvårdsarbetet. Syftet är att öka den all- männa förståelsen för vår vilda fauna och att säkerställa en positiv utveckling av denna ovärderliga naturresurs. () är en intresse- och näringslivsorga- nisation för jord- och skogsbrukare och lantbrukskooperatio- nen. LRF:s ideella verksamhetsgren samlar 133 000 medlemmar i 1 356 lokalavdelningar och 24 länsförbund. Den andra grenen består av ett 30- tal ekonomiska föreningar och deras dotterbolag inom 16 branscher med vardera en branschorganisation på riksplanet. LRF arbetar med att förbättra jord- och skogsbrukets villkor och lönsamhet genom en bred och aktiv näringspolitik samt genom att utveckla och stärka lantbrukskooperationen. Miljöfrågorna har alltid varit en viktig del i LRF:s verksamhet och genom programmet bönder på väg mot världens renaste jord- bruk förstärks arbetet med att uppnå en uthå llig produktion som värnar om miljön och konsumenternas förtroende för svenskproducerade livsmedel. Frågor om jakt samt vilt- och naturvård ingår naturligt i LRF:s verk- samhet eftersom jord- och skogsbruket både påverkar och påverkas av viltförekomsten. När det gäller rovdjursfrågorna är LRF regelmässigt representerat i länsviltnämnder och rovdjursgr upper (avsnitt 9.5). På riksplanet tar LRF aktiv del i olika utredningar och arbetsgrupper som berör rovdjuren och är därjämte remissinstans för alla centrala frågor om jakt- och faunavård. LRF har även utvecklat ett nära samarbete med Viltskadecenter i frågor om utbildning och information och ingår också i den interimsstyrelse som fått uppgiften att utveckla verksamheten vid Viltskadecenter (avsnitt 17.4). I LRF:s löpande arbete ingår vidare att ge service till medlemmar i frågor som berör jakt- och faunavård samt initiera och genomföra olika utbildningar. LRF:s allmänna inställning till rovdjursfrågan är att det behövs en samlad statlig rovdjurspolitik som väger samman olika intressen och där lösningarna kan accepteras av lokalbefolkningen. är en medlemsorganisation som arbetar för god jakt, vilt-, och naturvård. Förbundet som bildades har sedan 1938 uppdrag att svara bl.a. ör det praktiska viltvårdsarbetet. Av totalt ca 310 000 jägare i är omkring 190 000 medlemmar i . Förbundet finns i hela landet och är organiserat i ett centralt kansli, en forskningsavdelning, , nio verksamhetsområden, 24 länsjaktvårdsföreningar och 377 jaktvårds- kretsar. ger ut tidningen och nyhets- tidningen . har varit engagerat i rovdjursfrågor. Redan omkring agerade förbundet t.ex. för ökat skydd av de svaga stammarna av björn och lo. Sedan jakt på dessa arter åter tilläts har verkat för en väl avvägd biologiskt anpassad jakt. I samband med att stammarna av björn, lo och varg ökat har förbundets arbete med rovdjursfrågor intensifierats. antogs en rovdjurspolicy. Förbundet anser att vi skall ha livskraftiga stammar av alla fyra stora rovdjur och att det skall finnas förutsättningar för utbyte av individer mellan de skandinaviska och de finsk-ryska bestånden. När stammarna är livskraftiga skall de genom jakt balanseras till nivåer som är acceptabla för lokalbefolkningen, de areella näringarna och jägarna. menar att viktiga medel för att uppnå målen är samverkan mellan olika intressen, ökat lokalt inflytande över förvaltningen, inventeringar, förebyggande åtgärder mot skador i kombination med ersättningssystem samt skydds- och licensjakt. har en lång forskningstradition och har forskningsavdelningen varit starkt engagerad i Skandinaviska björn- projektet. bidrar ekonomiskt även till lo- och varg- forskningsprojekt. 176 Intresseorganisationer SOU 1999:146 av de totalt som anslogs till rovdjursforskning i landet. har genomfört flera omfattande inven- teringar av lodjur och varg. Som mest har den ideella arbetsinsatsen omfattat vid inventering av ungefär en tredjedel av landets yta. Förbundet har också organiserat dokumentation av syn- observationer av björn och andra rovdjur, och i många jaktvårdskretsar deltar särskilt utbildade rovdjursspårare i spårning och annan faktain- samling om våra stora rovdjur. har satsat på utbildning av bl.a. av rovdjursspårare och eftersöksekipage för björn och andra rovdjur. Informationsverksamhet är också en prioriterad verksamhet. Förbundet har producerat böcker om björn, lo och varg. har arrangerat konferenser, debatter mellan beslutsfattare och företrädare för olika intressen samt ett stort antal offentliga informationsmöten. () bildades och är en riks- omfattande organisation för natur- och miljövård. Naturskyddsföre- ningens huvuduppgifter är enligt stadgarna att främja naturens s kydd och vård, att väcka och underhålla människors känsla och intresse för naturen och förståelsen för dess värden samt att verka för att samhället anpassas till naturens förutsättningar. Från att från början varit inriktad främst på naturskydd, fridlys- ningsfrågor m.m. arbetar med natur- och miljöfrågor över hela fältet: naturskydd, fauna- och florafrågor, frågor kopplade till de areella näringarnas påverkan på miljön, trafik och energi, föroreningar, gröna skatter, miljömärkning m.m. Föreningen har ca 145 000 medlemmar, organiserade i lokal- kretsar i nära nog alla kommuner. På länsplanet samarbetar kretsarna i länsförbund. högsta beslutande organ är riksstämman med ombud från kretsarna. På riksnivå arbetar föreningen bl.a. med egna utredningar och förslag, remissyttranden och andra framställningar till myndigheter, kontakter med riksdag och regering, information, miljöcertifiering. har föreningen byggt upp ett internationellt kontaktnät och samarbetar med en rad internationella organisationer. Rovdjursfrågorna har engagerat sedan star- ten. Föreningen har aktivt verkat för ett bättre skydd för våra fyra stora rovdjur genom att driva frågor om fridlysning och begränsningar av jakten. arbetade föreningen med en inventering av lodjur i och . har föreningen verkat för en samlad nationell rovdjurspolitik och en långsiktig förvaltning av de stora rovdjuren, baserad på forskning och regelbundna inventeringar. () har som medlemmar 42 same- byar och 19 sameföreningar. Enligt sina stadgar skall SSR tillvarata och främja de svenska samernas ekonomiska, sociala, rättsliga, admi- nistrativa och kulturella intressen med särskild hänsyn till renskötselns och dess binäringars fortbestånd och sunda utveckling. SSR bildades efter det att ett antal försök tidigare gjorts att skapa en samisk riksorganisation. Ombud för medlemsorganisationerna samlas till Samernas Landsmöte. Landsmötet utformar genom program och resolutioner förbundets politiska linje och utser förbundets styrelse. Näringsfrågorna har en särskild tyngd inom SSR, vilket också är markerat i förbundets stadgar. Frågor om rovdjur i förhållande till renen som djur och renskötseln som näring intar här en central plats. Rovdjursfrågans plats i det samiska samhället kan också utläsas ur de många artiklarna om rovdjursfrågor i tidningen . En första artikel fanns i tidningens provnummer och därefter har frågan behandlats i nära tvåhundra artiklar. finns ingen sammanställning. SSR har genom information och opinionsbildning riktad till såväl allmänheten som myndigheter och politiska partier m.fl. sökt belysa konsekvenserna för renskötseln av den förda rovdjurspolitiken. Särskilt viktigt är att klarlägga att rovdjursfrågan inte enbart är en ekonomisk fråga med betydande näringsmässiga konsekvenser utan också en psy- kologisk fråga med konsekvenser för renskötarens framtidstro. SSR har arbetat för att näringens företrädare skall bli delaktiga i förvaltningen av rovdjuren. Förbundet var därför aktivt verksamt för att genomföra den ordning som kom till stånd genom och förslag till nytt ersättningssystem för rovdjursdödade renar (avsnitt 8). SSR har därefter till samt regeringen och andra myndigheter framfört att situationen blivit ohållbar eftersom inte tillräckliga ekonomiska resurser tillförts systemet. Man har också framhållit att inte följt förslaget vad gäller omfattningen av och villkoren för skyddsjakten. SSR har aktivt verkat för tillkomsten av det riksdagsbeslut som lett till att tillsattes. Det är en oberoende och partipolitiskt obunden, mångkulturell och global naturvårdsorganisation. 1971 bildades WWF- , som är en av 27 nationella organisationer inom WWF. Totalt har WWF ca 4,7 miljoner supporters, varav ca 150 000 i . är ingen medlemsorganisation, men i dess förtroenderåd finns en bred representation av landets organisationer, institutioner och myndigheter. WWF arbetar med naturvårds- och miljövårdsfrågor i nästan 100 länder i samtliga världsdelar. Såväl nationellt som internationellt är målet att bevara den biologiska mångfalden, att medverka till ett uthål- ligt nyttjande av naturresurserna och att arbeta för en minskning av föroreningar och slösaktig konsumtion. Syftet med verksamheten är att bedriva ett naturvårdsarbete som innefattar både akuta och långsiktiga åtgärder för att bevara och lång- siktigt nyttja jordens ekosystem. Arbetet sker dels genom fältprojekt, dels också genom policy- och lobbyingarbete, både nationellt och inter- nationellt. Både i och i ett europeiskt perspektiv har WWF sedan år- tionden arbetat med rovdjursfrågor. Man menar att rovdjuren är goda indikatorer på hur ett ekosystem fungerar. Man anser därför att åtgärdsprogram och förvaltningsplaner för de stora rovdjuren är en av grundpelarna i åtaganden när det gäller anpassningen till internationella konventioner till skydd för den biologiska mångfalden. WWF anser att utgångspunkten för förvaltningen av rovdjuren skall vara att den biologiska mångfaldens bevaras. Man anser också att det är viktigt att medverka till en förvaltning av de stora rovdjuren som accepteras lokalt, vilket anses ge bättre förutsättningar för en långsiktig naturvård. satsar 1–på forskning och infor- mation om de fyra stora rovdjuren. Också andra organisationer än dem vi nu nämnt arbetar på skilda sätt med rovdjursfrågor och frågor som har anknytning till rovdjuren. Ett exempel på detta är vars arbete är helt inriktat på rovdjursfrågorna. Föreningen bedriver informations- och utbildningsverksamhet och deltar i flera konkreta rovdjursprojekt. Ett annat exempel är vars arbete delvis är inriktat på rovfåglarna, bl.a. kungsörnen. verkar genom information, utbildning och aktivt deltagande i större projekt. kommer på skilda sätt i kontakt med jakthundsfrågorna, inte minst genom de specialklubbar som ryms inom och i vilka många jakthundsägare är medlemmar. Inom detta område finns även Svenska Jakthundgruppen. Ytterligare ett exempel är den sammanslutning som finns för de svenska djurparkerna, 11 Ramar och utgångspunkter kan inte fritt hantera de fyra stora rovdjursarterna och kungs- örnen. , ratificerad som ett led i det svenska interna- miljövårdsengagemanget, samt EG:s art- och habitatdirektiv respektive fågeldirektiv sätter upp ramar för den svenska rovdjurspoli- tiken. Konventionen och direktiven innebär att jakt endast kan tillåtas av vissa anledningar. En förutsättning för att jakt skall få tillåtas är att det inte finns något annat lämpligt sätt att uppnå de ändamål som anges. Jakten får inte heller bedrivas i sådan omfattning att långsiktiga överlevnad försvåras eller dess utbredningsområde minskar. Angående konventionen och direktiven, se avsnitt 7.2.3 och 7.3.3. har tillåtit en ganska omfattande skyddsjakt på björn och lo. T.ex. så gav man tillstånd till skyddsjakt på 55 björnar och på 168 lodjur /1999. Av det tillåtna antalet fälldes 51 björnar och omkring 90 lodjur. Jakten har varit så omfattande och har tillåtits på så stora områ- den att det skulle kunna sägas att kopplingen till skador orsakade av arterna åtminstone utanför renskötselområdet försvagats. Den svenska skyddsjakten på björn och lo anmäldes 1997, på grund av sin omfattning, till . Efter korrespondens i flera omgångar med och ett möte om saken avslutades emellertid ärendet utan att kommissionens riktade någon kritik mot . och EG-direktiven innebär visserligen en in- skränkning i möjligheter att förvalta de fyra stora rovdjuren och kungsörnen. Men bestämmelserna, som inte kan ges en alltför snäv tolkning, lämnar ändå ett rimligt mått av handlingsutrymme. Beträffande björn och lo menar vi emellertid att det numera kan finnas behov av att den , gärna i samarbete med andra regeringar, tar initiativ till undantag från konventionen och direktivet. Med sådana uttryckliga undantag avseende dessa arter skulle rovdjurspolitiken kunna 182 Ramar och utgångspunkter göras mer förståelig och konsekvent för de människor som i särskilt hög grad berörs. När det gäller varg hävdar bl.a. vissa svenska och amerikanska fors- kare att arten kan komma att öka starkt i . Denna uppfattning är emellertid omstridd. Andra forskare redovisar en större osäkerhet om vargstammens framtid. De senare menar att ökningen sannolikt inte kommer att bli så snabb att det inom överskådlig tid kommer att uppstå ett behov av en mer omfattande jakt än vad konventionen och direktivet medger. Enligt vår uppfattning måste, mot bakgrund av den osäkerhet som de vitt skilda uppfatt- ningarna leder till, förvaltningen av vargstammen i vart fall ytterligare präglas av försiktighet. Förvaltningen kan ske inom ramarna för samt art- och habitatdirektivet. Järven har varit fridlyst i men under den tiden ökat bara långsamt i antal. Det finns inte behov av någon jakt utöver vad som är möjligt enligt de nuvarande reglerna om skyddsjakt. Även när det gäller kungsörnen måste skyddsjaktsbestämmelserna anses tillräckliga. Det finns knappast något större intresse av jakt på kungsörn för jaktens egen skull. Den enda jakt som det möjligen skulle kunna finnas behov av är viss skyddsjakt inom renskötselområdet. 11.1.2Undantag från och EG:s direktiv Utredningens förslag: agerar för att få till stånd undantag från både och art- och habitatdirektivets regler om skydd för björnen samt från direktivets regler om skydd för lodjuret. Syftet skall vara att skall ha frihet att bedriva en rent förvaltande jakt på arterna. För att den allmänheten skall kunna förstå och acceptera lagar och andra regler är det grundläggande att de är begripliga och att det går att förstå syftet med och bakgrunden till reglerna. finns det många som anser att det är fel att tala om skyddsjakt på björn och lo. Man menar att det numera inte finns någon koppling till skador och att det i praktiken är fråga om en förtäckt licensjakt. Det förhållandet att myndigheterna kallar det för skyddsjakt väcker då irritation och bidrar till att skapa misstro. Art- och habitatdirektivet utformades innan och gick med i EU. och lo är mycket sällsynta inom EU, bortsett från och . Arterna har följaktligen fått ett skydd som främst Ramar och utgångspunkter 183 bygger på situationen i utanför . Järven finns över huvud taget inte med på direktivets bilaga över arter som skall ges ett starkt skydd (bilaga 4a), trots att den är i behov av starkare skydd än både björn och lo. Detta kan förklaras av att järv inom EU endast finns i och . Järven fanns alltså inte i EU då direktivet beslutades. och art- och habitatdirektivets krav på skydd för björn och direktivets skydd för lo är inte avpassade efter svenska för- hållanden. Arterna har utvecklats på ett sådant sätt att det i vart fall på inte är motiverat i med ett så starkt skydd som kon- ventionen och direktivet föreskriver. Det ökande antalet djur har också lett till att den numera ganska omfattande skyddsjakten på många håll alltså uppfattas som en förtäckt licensjakt. Enligt vår uppfattning finns fortfarande en koppling till skador och andra problem orsakade av arterna. Framför allt björnjakten bör ses som ett medel för att björnen som art skall bibehålla sin skygghet för människor. Vi har emellertid förståelse för uppfattningen att det egentligen är fråga om licensjakt. Mot denna bakgrund anser vi att skall agera för att få till stånd undantag från både och art- och habitatdirek- tivets regler om skydd för björnen samt från direktivets regler om skydd för lodjuret. Syftet skall vara att skall ha frihet att bedriva en rent förvaltande jakt på arterna. På så sätt kan jakt tillåtas under sådana förutsättningar som kan vinna förståelse hos en bred allmänhet. kan skyddsjakt tillåtas i områden där detta är motiverat, t.ex. inom delar av renskötselområdet. En klar och tydlig lagstiftning, som bygger på beskrivningar av dagssituationen som är igenkännbara för allmänheten och som ger möjlighet till konsekventa åtgärder, gynnar både rovdjurens framtid och rättssäkerheten. Våra kontakter med Jord- och skogsbruksministeriet i har gett vid handen att det kan finnas förutsättningar för ett gemensamt agerande med för att försöka få till stånd undantag i direktivet avseende björn och lo. I arbetet med att få undantag från Bernkonven- tionen är förmodligen hänvisat till att agera på egen hand efter- som redan har ett undantag från när det gäller björn och även varg. 184 Ramar och utgångspunkter En utgångspunkt för rovdjurspolitiken bör alltså vara att den bygger på tydliga mål och att den genomförs med hjälp av regler som det stora flertalet människor anser begripliga och rationella. Regering och riksdag har vid flera olika tillfällen gett uttryck för att miljö- och naturvårdsarbetet skall syfta till att bevara den biologiska mångfalden. För det allmänna miljöarbetet anges t.ex. i propositionen Svenska miljömål (prop. 1997/98:145) ett antal olika miljökvalitetsmål. I propositionen uttalades bl.a. att inhemska växt- och djurarter skall kunna fortleva i livskraftiga bestånd. har antagit propositio- nen (bet. 1998/99:MJU6). Även om målet att bevara den biologiska mångfalden omfattar också rovdjuren så är det inte tillräckligt konkret för att kunna ligga till grund för en särskild rovdjurspolitik. Mer precisa mål för förvaltningen av rovdjuren saknas och det finns inte heller någon av beslutad rovdjurspolitik. De oklarheter som detta innebär kan ha bidragit till den misstro mot myndigheter som vi mött bl.a. hos renskötare och vissa grupper av jägare. Vi har i våra kontakter med enskilda och organisationer träffat människor som frågat sig om målet bara är att arternas överlevnad skall säkras. Eller om det skall finnas fler individer än vad som krävs för detta och om det i så fall finns någon övre gräns. Vår bedömning är att klart fastlagda mål för de olika arternas mini- miantal och utbredning kan bidra till att minska misstron och istället vinna en bredare respekt för rovdjurspolitiken. Även den som har andra åsikter om målen kan se vart politiken syftar och kan då kanske lättare förstå målen och de åtgärder som vidtas av de myndigheter som genomför politiken. I våra direktiv (bilaga 1) anges som en utgångspunkt att den biolo- giska mångfalden och den genetiska variationen skall säkerställas. Detta innebär att vi skall ha långsiktigt livskraftiga stammar av de aktuella rovdjursarterna. Ingenting i vårt arbete har motsagt detta och vi anser att det är angeläget att tar sitt ansvar för bevarandet av den biologiska mångfalden. Med hänsyn till olika intressen kan det emellertid vara svårt att låta stammarna i landet öka till sådana nivåer att de enligt alla vetenskapliga definitioner, framför allt de mest långtgående, är långsiktigt livskraftiga. Den nivå hos den biologiska mångfalden som kallas genetisk varia- tion uttrycker de ärftliga skillnader som finns mellan individer och populationer hos varje art av djur eller växter. kallas detta ino- martsvariation. Detta genetiska "kapital" förändras ständigt genom Ramar och utgångspunkter 185 påverkan av slumpfaktorer och när populationernas storlek förändras. Vissa arvsanlags frekvens ändras, andra försvinner och nya kan upp- komma genom så kallad mutation. Generellt kan man säga att en hög grad av genetisk variation inom en art är en garanti mot framtida okända förändringar i miljö, som den också minskar risken för inavel. I krympande naturliga ekosystem minskar antalet individer hos många arter djur och växter, populationer avsnörs från varandra och den genetiska variationen avtar. Det finns inget exakt antal individer som garanterar att den genetiska variationen säkerställs, men ju fler individer och populationer en art består av desto mindre blir risken att genetiska variation minskar. För att kunna fastställa tydliga och konkreta mål för rovdjurspoliti- ken är det nödvändigt att ta ställning till hur många djur som behövs av respektive art för att stammen skall anses livskraftig. För bedömningen av frågan har vi haft kontakter med olika forskare (avsnitt 12.2). I våra direktiv sägs också att de näringsmässiga och jaktliga frågorna skall vara utgångspunkter för våra förslag. Beträffande näringarna sägs att det måste vara möjligt att bedriva djurskötsel även i områden där det finns rovdjur. Också för vissa hänsynstaganden till sådana intressen finns goda skäl. Utgångspunkterna i direktivet strider enligt vår uppfattning åtmin- stone i viss mån mot varandra. Ju fler individer populationen av en art består av desto mindre blir risken att genetiska variation minskar. Att vi skall ha livskraftiga stammar talar därför för att man bör låta rov- djursstammarna öka. Hänsynen till ren- och den övriga tamdjursskötseln talar i motsatt riktning. Även jaktens intressen talar för att åtminstone stammarna av vissa av de aktuella arterna inte bör tillåtas öka mer.