sou · GNB334d2 · 2000-01-01 00:00:00 — saknar således bestämmelser som är direkt inriktade på att underlätta förvärv av svenskt medborgarskap för barn som föds här såsom statslösa. Detta innebär i sin tur att det förekommer att i födda statslösa barn måste vänta tills de fyllt för att kunna bli svenska medborgare trots att de kanske har bott här under hela sin uppväxt. Enligt kommitténs uppfattning är den rådande ordningen inte förenlig med artikel 7 och de motiv som ligger till grund för denna. Inte heller kommer den nuvarande ordningen att vara förenlig med vad som i detta avseende föreskrivs i den nya . Redan nuvarande och kommande internationella åtaganden motiverar alltså en ändring i nu aktuellt avseende. Dessa åtaganden betingas i sin tur av – vilket därmed också är huvudskälet till att en ändring bör genomföras – det självklara i att man i största möjliga utsträckning tillskapar garantier för att människor skall slippa att växa upp under den otrygghet och det utanförskap som det innebär att inte vara accepterad såsom medborgare i någon stat. Därtill kommer att en ändring till förmån för de statslösa barnen helt allmänt utgör ett mycket viktigt led i utvecklandet och stärkandet av den svenska lagstiftningens princip om undvikande av statslöshet. Sammanfattningsvis finner kommittén det vara mycket angeläget att det i MedbL införs bestämmelser vars direkta syfte är att underlätta förvärv av svenskt medborgarskap för barn som föds här såsom statslö sa. Som framgått av den tidigare redovisningen medger att barn kan förvärva och tillerkännas rättigheter skilda från fö räldrarnas rätti gheter. Underlättandet av förvärv av svenskt medborgarskap för barn som föds här såsom statslösa kan ske på olika sätt. I det följande anges huvuddragen i tre tänkbara alternativ. Vidare redogörs för några av de för- respekt ive nackdelar som är förknippade med de olika alternativen. a) Förvärv av svenskt medborgarskap vid födelsen: Att ge dessa barn medborgarskap automatiskt vid födelsen är ett av de båda alternativ – och det mest långtgående – som anges i den nya Europarådskonven- tionen. Såväl den svenska lagstiftningen som samtliga av tillträdda internationella konventioner på medborgarskapsområdet präglas av en strävan att undvika statslöshet. Det tydligaste sättet att fullt ut leva upp till denna strävan är att ge barnen svenskt medborgarskap redan vid födelsen. Barnet skulle då undgå att ens någon tid av sitt liv vara utan medborgarskap. Det råder inte heller någon tvekan om att det sett ur berörda familjers synpunkt i många fall skulle ha ett värde, såväl symboliskt som reellt, att barnen redan från födelsen accepteras som fullt ut tillhöriga det svenska sa mhället. En viktig aspekt i sammanhanget är emellertid att ett automatiskt medborgarskapsförvärv inte med nödvändighet behöver vara förenligt med föräldrarnas vilja. Som framgått av den tidigare redovisningen inträffar det nämligen att barn föds såsom statslösa i trots att föräldrarna har medborgarskap i någon stat. I vissa fall kan barnet i en sådan situation förvärva medborgarskap i föräldrarnas medborgar- skapsland genom ett enkelt anmälningsförfarande. Man får utgå från att en del föräldrar under sådana förhållanden föredrar att barnet har medborgarskap i samma land som de själva och inte därutöver har även svenskt medborgarskap. Ett system med medborgarskap automatiskt vid födelsen innebär vidare en risk för praktiska olägenheter i ett avseende, som hänger samman med den prövning av nyfödda barns medborgarskapsstatus som görs i folkbokföringshänseende. Denna prövning – som på intet sätt är medborgarskapsrättsligt bindande – utförs av skattemyndig- heterna runt om i och normalt sett leder den inte till några problem. är emellertid frågan om ett barns eventuella statslöshet inte helt lätt att avgöra och det har också förekommit, om än inte särskilt ofta, att vid sin handläggning av medborgar- skapsärenden kunnat notera att den i folkbokföringsregistret intagna uppgiften om statslöshet varit oriktig. Det kan i vissa fall dröja innan någon annan svensk myndi g- het än skattemyndigheten har anledning att ta ställning till medborga r- skapsfrågan. Att erhålla besked om att svenskt medborgarskap aldrig förelegat kan av förklarliga skäl vara obehagligt och omskakande för barnet och dess familj, vilka under barnets hela levnadstid levt i den fulla förvissningen om att barnet varit svensk med- borgare. Det är enligt kommitténs uppfattning angeläget att undv ika uppkomsten av sådana situationer. SOU 1999:34 Statslösa barn 243 b) Förvärv av svenskt medborgarskap genom ett ansöknings- eller anmälningsförfarande efter födelsen: Det andra alternativet som anges i är att bevilja statslösa barn medborgarskap efter ansökan. Såvitt avser detta alternativ medger konventionen att det som villkor för förvärv av medborgarskap får föreskrivas att barnet haft lagenlig hemvist i landet av högst innan ansökan gjordes. Så länge villkoret avseende hemvisttid inte överskrider är det således upp till varje konventionsstat att bestämma tidsgrä nsen. Det är också upp till varje stat att avgöra huruvida medborgarskapet skall förvärvas efter ett ansöknings- eller ett anmälningsförfarande. För svenskt vidkommande avgörs denna fråga lämpligen utifrån vi lka villkor som skall gälla för förvärvet. Kommittén återkommer dä rför till denna fråga. En fördel med att tillämpa ett ansöknings- eller anmälnings- förfara nde är att man undgår risken för att ett barn påförs ett med- borgarskap i strid med föräldrarnas vilja. En annan fördel är att man eliminerar de i föregående avsnitt beskrivna nackdelarna som följer av att de i folkbokföringsregistret införda uppgifterna om ett barns medborgarskapsstatus inte är medborgarskapsrättsligt bindande. Vid ett ansöknings- eller a nmälningsförfarande skulle frågan om barnets eventuella statslöshet komma under bedömning och därmed bli ordentligt utredd. Samtliga Invandrarverkets beslut i medborgarskapsärenden fattas på någon av de två medborgarskaps- enheterna i och av helt naturliga skäl är kompetensen att fastställa medborgarskapsstatus högre där än vad den är på landets olika skattemyndigheter. Lagakraftvunna beslut i ansöknings- och anmälningsärenden innebär vidare, vilket är det i sammanhanget allra viktigaste, att det med bindande verkan för alla avgjorts huruvida den aktuella ansökan/anmälan medfört svenskt medborgarskap eller inte. Beträffande alternativet att tilldela barnen svenskt medborgarskap automatiskt vid födelsen angavs att det skulle ha ett värde, såväl symboliskt som reellt, att barnen redan från födelsen accepteras som fullt ut tillhöriga det svenska samhället. Enligt kommitténs uppfattning fö rringas detta värde inte särskilt påtagligt om man i stället väljer förev arande alternativ, eftersom valet framför allt skulle motiveras av en strävan att tillgodose föräldraviljan samt att bringa fullständig klarhet i frågan huruvida barnet verkligen förvärvat svenskt medborgarskap. c) Förvärv av svenskt medborgarskap genom ett ansöknings- eller anmälningsförfarande hemvist i : En lösning av detta slag skulle innebära att föräldrarna – då barnet uppfyllt villkoret att ha haft hemvist i – skriftligen på barnets vägnar får ansöka om svenskt medborgarskap alternativt anmäla barnets önskan att bli svensk medborgare. Enligt Europaråds- konventionen är detta fö rfaringssätt förbehållet barn, vilket med andra ord innebär att det är ti llåtet att föreskriva att ansökan/anmälan måste ges in innan barnet fyllt . Konventionens stadgande i denna del innebär vidare att ett barn, som föds i såsom statslöst men som därefter flyttar härifrån, likväl skall kunna bli svensk medborgare enligt denna ordning om han eller hon i ett senare skede flyttar tillbaka till och har hunnit bo här av . Vad som under b) anförts i fråga om allmänna fördelar med ett ansöknings- eller anmälningsförfarande i jämförelse med automatiska förvärv är självfallet tillämpligt beträffande även förevarande altern a- tiv. En modell av detta slag innebär således att barnet kan förbli statslöst av sitt liv. internationella åtaganden utgör dock inte i sig något hinder mot en sådan ordning. Krav hemvist är således uttryckligen tillåtet enligt Europarådskonvention och får anses förenligt även med Barn konven- tionen. a)ett statslöst barn som föds i skall kunna förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet har permanent uppehålls- tillstånd och hemvist i . En sådan anmälan skall göras innan barnet fyllt . b)ett statslöst barn som kommer till skall kunna förvärva svensk medborgarskap genom anmälan om barnet har permanent uppehållstillstånd i samt dessutom hemvist här . En sådan anmälan skall göras innan barnet fyllt . c)en utlänning som vid sin ankomst till är statslös skall kunna förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan om han eller hon har permanent uppehållstillstånd i samt dessutom hemvist här . En sådan anmälan skall göras innan utlänningen fyllt . Alternativen b) och c) står öppna även för personer som fötts såsom statslösa i men som inte förvärvat svenskt medborgarskap i enlighet med a)-alternativet. SOU 1999:34 Statslösa barn 245 Att underlätta förvärv av svenskt medborgarskap för statslösa barn är enligt kommitténs uppfattning en av de mest angelägna uppgifterna i arbetet med en ny medborgarskapslag. Frågan är vilket av de skisserade alternativen som bör väljas. Kommittén har i det tidigare anfört att det tydligaste sättet att leva upp till våra internationella åtaganden om undvikande av statslöshet för barn vore att ge barnen svenskt medborgarskap redan vid födelsen. Med en sådan ordning följer emellertid vissa uppenbara nackdelar. Den allra viktigaste är att ett automatiskt förvärv vid födelsen inte alltid är i överensstämmelse med föräldrarnas önskemål. För det fall föräldrarna har medborgarskap i någon stat vill de kanske att även barnet får det landets medborgarskap och inte därutöver svenskt medborgarskap. Erfarenheter av motsvarande slag har i lett till att diskussioner har förts om att ändra den nuvarande ordningen med automatiskt förvärv av finskt medborgarskap för barn som föds där utan att få något annat medborgarskap. Ytterligare en nackdel som berörts under avsnitt 8.7 är att folkbok- föringsmyndigheternas bedömning av nyfödda barns medborgarskaps- status inte är bindande. Det skulle därför kunna inträffa att familjer fram till dess att någon annan svensk myndighet än folkbokförin gs- myndigheten har att ta ställning till medborgarskapsfrågan – vilket kan dröja – lever i den felaktiga tron att familjens barn har svenskt medborgarskap. Enligt kommitténs uppfattning är de nu berörda nackdelarna av sådan tyngd att de utesluter en ordning med automatiskt förvärv vid fö delsen. Kommittén vill i sammanhanget särskilt framhålla vikten av att föräldraviljan tillgodoses när det gäller frågan om vilket medborga r- skap ett barn skall ha. I valet mellan b)- och c)-alternativet fäster kommittén särskild vikt vid det angelägna i att barn som föds i inte skall behöva vara statslösa än nödvändigt. av statslöshet framstår som en onödigt och enligt kommitténs uppfattning bör svenskt medborgarskap i stället erbjudas barnen i nära anslutning till födelsen. Därmed uppnås också den viktiga fördelen att berörda familjer ges tydliga signaler om att barnen redan tidigt betraktas som fullt ut tillhöriga det svenska sa mhället. Utöver födelse i och hemvist här bör det enligt kommitténs uppfattning även uppställas krav i fråga om typ av uppehållstillstånd. I detta avseende kan konstateras att det går en viktig skiljelinje mellan å ena sidan permanenta uppehållstillstånd och å andra sidan tidsbegrä n- sade uppehållstillstånd. Endast den som beviljats permanent uppehåll s- tillstånd är att betrakta som invandrare i och har i princip en rätt att stanna här permanent. All övrig vistelse i som grundar sig på någon typ av tillstånd – inklusive EES-grundade uppehålls- tillstånd – är tillfällig. Den beskrivna skiljelinjen bör vara avgörande även för frågan om vilken typ av uppehållstillstånd som skall krävas för att ett barn skall omfattas av de regler som underlättar förvärv av svenskt medborgar- skap. I fråga om tillfälliga vistelser råder normalt en presumtion för att utlänningen skall lämna och det är då också rimligt att det medborgarskapsrättsliga huvudansvaret inte åvilar . Kommittén förordar därför att permanent uppehållstillstånd skall vara en förutsättning för medborgarskapsförvärv i denna ordning. Som framgått ovan tillämpas i en ordning som innebär att det för förvärv av norskt medborgarskap i de nu aktuella situationerna vidare krävs att barnet inte genom ett enkelt förfarande kan få medborgarskap efter en av föräldrarna, t.ex. efter ansökan eller genom att inge en anmälan till myndigheterna i det aktuella landet. Enligt kommitténs uppfattning bör något motsvarande villkor inte uppställas i den svenska bestämmelsen. Med hänsyn till kravet på permanent uppehållstillstånd råder en presumtion för att även barnet skall stanna i och växa upp i . Vid sådant förhållande vore det enligt kommitténs uppfattning föga ändamålsenligt att kräva att barnets familj vidtar aktiva åtgärder för att barnet skall förvärva medborgarskap i något annat land än Sv erige. De villkor som kommittén föreslår är således att det statslösa barnet är fött i och dessutom har permanent uppehållstillstånd och hemvist här. Villkoren är av den karaktären att de lämpar sig väl för ett anmälningsförfarande och det saknas därför anledning att föreskriva att förvärvet skall ske efter ansökan. Möjligheten till anmälan bör - eftersom syftet med bestämmelsen är just att underlätta förvärv av svenskt medborgarskap för statslösa barn som föds i - inte stå öppen hur länge som helst. Kommittén föreslår att anmälan i dessa fall skall göras innan barnet har fyllt . Det sagda avser barn som föds i . Frågan är då hur man i medborgarskapshänseende bör se på de statslösa barn som kommer till efter sin födelse. Å ena sidan kan visserligen hävdas att det faktum att barnets födelse äger rum i bör vara av avgörande betydelse i detta sammanhang och att de barn som inte föds i därför liksom bör få vänta till för att kunna förvä rva svenskt medborgarskap genom anmälan. Å andra sidan kan konstateras att en sådan ordning medför att skillnaden mellan t.ex. ett barn som föds såsom statslöst i och ett statslöst barn som kommer hit vid några veckors ålder blir väldigt stor. Det i födda barnet kan tämligen omgående efter sin födelse förvärva svenskt medborgarskap medan det andra barnet – för det fall inte föräldrarna SOU 1999:34 Statslösa barn 247 ansöker om naturalisation – normalt får vänta till innan det kan bli svensk medborgare. De skäl som ligger till grund för förslaget såvitt avser i fö dda barn gäller i hög utsträckning även de statslösa barn som under sin uppväxt flyttar till . En så stor skillnad som i det angivna exemplet är enligt kommitténs uppfattning därför inte önskvärd och bör undvikas. Således bör nya bestämmelser tillskapas även för den nu aktuella kategorin. Vid en sammantagen bedömning – och med särskilt beaktande av det angelägna i att undvika längre tids statslöshet för barn – finner kommittén att statslösa barn, innefattande även de statslösa adoptivbarn vilka inte förvärvar svenskt medborgarskap i annan ordning, som kommer till bör kunna förvärva svenskt medborgarskap under förutsättning av att de har permanent uppehållstillstånd i samt dessutom hemvist här . Med en sådan ordning visar att barnen är välkomna hit och att vi räknar med att de skall stanna här. Därmed ökar förutsättningarna för att barnen relativt kort efter sin ankomst till kommer att känna samhörighet och lojalitet med vårt land, något som även kan bidra till att barnen snabbare finner sig väl till rätta i ige. En anmälan avseende förvärv av svenskt medborgarskap i denna ordning bör enligt kommittén göras innan barnet fyllt . Detta innebär med andra ord i praktiken att ett barn måste komma till för att omfattas av denna förvärvsmöjlighet. I de nu aktuella situationerna saknar barnet undantagslöst medborgarskap för anmälan och barnet riskerar därmed inte att förlora något annat medborgarskap i samband med förvärvet av det svenska. Kommittén kan inte finna några bärande skäl till varför ett barn skulle tillåtas förbli statslöst i strid med föräldrarnas vilja. Det saknas därför anledning att som villkor för förvärvet föreskriva att ett barn skall ge sitt samtycke om det fyllt . Att kommittén föreslår att anmälan skall göras vid senast ålder hänger samman med att förslaget har till främsta syfte att underlätta förvärv av svenskt medborgarskap för just barn. innebär emellertid denna ordning att barnet för sitt förvärv av svenskt medborgarskap är beroende av att föräldrarna eller, vid ensam vårdnad, den av föräldrarna som har vårdnaden om barnet medverkar till för- värvet genom att upprätta en anmälan för barnets räkning. Normalt sett torde detta inte leda till några problem. Det kan emellertid inte uteslutas att det i några fall kan vara så att föräldrar – kanske på grund av att de själva fått avslag på sin ansökan om svenskt medborgarskap – avstår från att medverka till att deras barn får svenskt medborgarskap trots att barnen vill det och trots att de i och för sig uppfyller de formella föru tsättningarna. Det bör därför öppnas upp en möjlighet även för myndiga personer att efter uppnådd myndighets- ålder förvärva svenskt medborgarskap genom ett anmälnings förfarande. Kommittén finner det skäligt att de myndiga personer som här berörs ges tid på sig fram till att inge anmälan. Vidare bör hemvistkravet i dessa fall utsträckas till vilket – i likhet med vad som gäller i de fall då anmälan måste göras – i praktiken innebär att utlänningen måste ha kommit till . De båda sista förvärvsalternativen - dvs. anmälan vid senast arton respektive ålder - bör stå öppna även för personer som fötts såsom statslösa i men som inte förvärvat svenskt medborgar- skap genom anmälan innan de fyllt . Bland de villkor för naturalisation som föreskrivs i 6 § MedbL märks att sökanden skall ha styrkt sin identitet. Härmed avses att sökanden skall ha styrkt namn, ålder och normalt även vilket medborgarskap han eller hon har. Det kan emellertid ibland vara svårt att fastställa medborgarskap på grund av omständigheter som sökanden inte råder över, t.ex. oklara hemlandsbestämmelser om medborgarskap. Detta utgör då, u nder förutsättning att identiteten i övrigt är fastställd, inte något hinder för natural isation. Som framgått av redovisningen under avsnitt 2.9.1 finns det från en möjlighet att erhålla dispens från kravet på styrkt identitet i ärenden om naturalisation. Dispensmöjligheten innebär att en person – som inte kan styrka sin identitet – likväl kan beviljas svenskt medborgarskap hemvist i om han eller hon gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Frågan är då om man bör uppställa krav på styrkt identitet även i de nu aktuella anmälningsärendena. Kommittén vill härvid inledningsvis understryka att ett barn som föds i , och som här tilldelas personuppgifter, bör anses ha styrkt identitet även om det skulle vara så att det i något avseende råder oklarhet i fråga om föräldrarnas identitet. Skulle det råda sådan oklarhet beträffande föräldrarnas medborgarskap att det inte går att fastställa huruvida barnet är statslöst eller inte, bör detta enligt kommitténs uppfattning inte drabba barnet utan barnet bör även i en sådan situation omfattas av den föreslagna bestämmelsen avseende statslösa barn som föds i ige. Det sagda leder till att eventuell identitetsproblematik i de nu aktuella fallen är begränsad till de statslösa barn som kommer till SOU 1999:34 Statslösa barn 249 under sin uppväxt, närmare bestämt . Man kan utgå från att vissa av dessa barn av de svenska myndig- heterna inte kommer att bedömas ha styrkta identiteter. Eftersom ett barns identitet normalt härleds från föräldrarna handlar det i realiteten om barn vars föräldrar inte kan styrka sin identitet, något som är förhålla ndevis vanligt i fråga om flyktingar och personer från länder utan fungerande statlig administration. Vad gäller flyktingar kan det t.ex. röra sig om personer som lämnat sitt hemland under så dramatiska och brådskande former att de inte hunnit få med sig sina identitets- handlingar alternativt förlorat dem under flykten. I fråga om personer från länder utan fungerande statlig administration – personer som för övrigt inte sällan lämnar sitt hemland under flyktliknande omständlig- heter – består problemet i att pass- och identitetshandlingar utfärdade i deras hemland ofta underkänns av de svenska myndigheterna vid medborgarskapsprövningen. Som angetts finns det i naturalisationsärenden numera en möjlighet att i fall av oklar identitet likväl bevilja svenskt medborgarskap dispensvägen. En av förutsättningarna för det är att sökanden gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. I fråga om sannolikhets- bedömningen anförde i betänkandet Med- borgarskap och identitet (1989/99:SfU3 s. 9) att en omständighet som bör väga tungt är om sökanden vidhållit samma uppgifter om sin identitet under hela vistelsen i . Talar i ett sådant fall inga omständigheter emot den uppgivna identiteten, bör det inte uppställas krav på att uppgifterna stöds av annan skriftlig utredning. I de fall då en sökande har ändrat sina identitetsuppgifter har det – alltjämt enligt utskottet – betydelse om ändringen skett efter påpekande av någon myndighet eller om de nya uppgifterna lämnats på eget initiativ. Har sökande själv del i att identiteten inte kan styrkas kan detta utgöra ett försvårande moment i den trovärdighetsbedömning som skall göras vid dispensprövnin gen. Det säger sig självt att den nu beskrivna bedömningen primärt riktar in sig på uppgifter från de vuxna personerna i en familj och att prö vningen av huruvida barnens uppgivna identitet är sannolik därmed normalt är helt avhängig den bedömning som görs i fråga om föräldra rna. I ärenden om naturalisation kan detta – som en konsekvens av att personer i princip enbart naturaliseras som bipersoner – innebära att barn drabbas av föräldrarnas ändrade eller otillräckliga uppgifter på sådant sätt att inte heller barnen beviljas svenskt medborgarskap trots att det föreskrivna villkoret om hemvisttid i och för sig är up pfyllt. I de anmälningsärenden som diskuteras är det enbart barn – eller i vart fall personer som kommit hit som barn – som är de personer som 250 Statslösa barn SOU 1999:34 avses med beslutet. Frågan om dessa barns identitet behöver inte på samma sätt som i naturalisationsärenden vara kopplad till huruvida föräldrarna förmått styrka sin identitet eller ej. Kommittén ser det ur principiell synpunkt tvärtom som önskvärt att barnens förvärv av svenskt medborgarskap inte skall försenas på grund av t.ex. att föräl drarna lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet vid ankomsten till . Uppenbart är att betydelsen av att en persons identitet är styrkt gör sig gällande med större tyngd hos en vuxen person än hos ett litet barn. I de nu aktuella ärendena kommer det att handla om personer som anländer till och som därefter haft hemvist här . Personerna är vid sin ankomst således barn i relativt låg ålder och ur vandelssynpunkt saknar deras tidigare leverne därför i princip intresse. Till det kommer att dessa unga personer beviljats permanent uppehållstillstånd i i en viss identitet, vilken också ligger till grund för folkbokföringen. Normalt har barnen därefter levt i denna identitet under i – medverkat i förskol everksamhet, gått i skola m.m. De har utvecklats och fostrats här och de är i vårt land över huvud taget inte kända eller registrerade under något annat namn än det som finns angivet i det permanenta uppehållstillståndet. Med beaktande av det nu sagda kan kommittén inte se några avgö rande hinder mot att låta de nu aktuella barnen få medborgarskap i den identitet i vilken de är folkbokförda i .