sou · GNB3149 · 2000-01-01 00:00:00 — Emellertid finns privata försäkringar som helt eller delvis täcker sjukhuskostnaderna. Kommunerna i har ansvaret för bl.a. gruppboende och stöd till de psykiatriska patienter som bor i eget hem. Kommunerna ansvarar också för förebyggande insatser, t.ex. barnhälsovård samt för hemsjuk- vård och vård vid institutioner för äldreboende, plejehem. Genom avtal med husläkarna svarar amtskommunen för läkarinsatserna vid plejehem- men. För rehabilitering och viss socialomvårdnad har amts- och primär- kommunerna ett delat ansvar och finansierar hälften var oavsett om vården produceras av amtskommunen eller primärkommunen. Det delade ansvaret avser enbart personer . Primärkommunerna har det fulla finansieringsansvaret för äldre personer. Det finns i olika privata vårdhem, företrädesvis olika privata plejehem, som drivs med offentlig finansiering. Primärkommunerna ingår därvid avtal om rätt till offentlig finansiering med den privata entreprenören. Etableringen föregås av ett anbudsförfarande. Offentlig finansiering av den privat bedrivna öppenvården All produktion av öppenvård som finansieras genom den offentliga sjuk- försäkringen sköts, som tidigare nämnts, av privatpraktiserande vård- givare, som har ingått avtal med amtskommunerna. Avtalen löper tills vidare, men omförhandlas som regel vart annat år. I finns inte någon motsvarighet till de svenska vårdavtalen. Däremot finns en typ av avtal som i stort sett motsvarar de svenska samverkansavtalen. Ersättningen och övriga villkor för de privat praktiserande vård- givarna grundas i sin helhet på de avtal och prislistor som förhandlats fram mellan Sygsikringens forhandlingsudvalg (SFU) och de privatprak- tiserande vårdgivarnas organisationer. Resultatet av förhandlingarna framgår av Landsoverenskomsten. På det lokala planet finns möjligheter till kompletterande avtal för de privatpraktiserande vårdgivarna som redan är etablerade. Även vid dessa tilläggsavtal styrs ersättningen och övriga villkor av de avtal som för- handlats fram mellan parterna på regional nivå. Möjligheterna till etablering för privatpraktiserande vårdgivare i är helt kopplat till befolkningsunderlaget och kan endast ske genom 1.övertagande av en praktik, 2.utvidgning av praktik (kräver tillstånd och är behovsprövat), och 3.utökning på grund av ökning i befolkningsunderlaget. Amtet skall senast underrätta samarbejdsudvalget sam- arbetsorganisationen (landstingsnivå) inom vilket område en etablering är möjlig. När samarbetsorganisationen fått besked om behovet tillfrågas först de etablerade vårdgivarna i det aktuella området. Därefter annonse- rar samarbetsorganisationen, före utgången av februarimånad, vilka områden som är öppna för etablering och hur många vårdgivare som kan etablera sig. beslutar utifrån ställda krav, vilka som erhåller rätt till etablering. Möjligheterna till nyetablering offentliggörs således . Uppgifterna som redovisas i bilagan är hämtade från Sjukvård i andra länder av , från Health Check av Ham, , från Spri rapport 379 och från SOU 1994:15. Finansieringen av den nederländska hälso- och sjukvården sker genom en kombination av olika försäkringslösningar. Finansieringen är till större delen () offentlig. Av 750 institutioner för bl.a. äldreboende är 600 pri- vata. Enligt lag får de inte drivas i vinstsyfte. De flesta har anknytning bl.a. till antingen katolska eller protestantiska understödjare. Allmänläkare är i regel egna företagare. Nästan all specialistvård drivs på sjukhusen; specialistläkarna är egna företagare som har kon- trakt med sjukhuset. Annan personal är anställd med månadslön. Offentlig finansiering av den privat bedrivna öppenvården Försäkringen för exceptionella sjukvårdsutgifter (AWBZ) är obligato- risk. Försäkringen omfattar alla som står under det holländska skatte- systemet, även familjemedlemmar, arbetslösa och handikappade. Arbetsgivaren och arbetstagaren betalar hälften var av avgifterna. Den andra offentliga försäkringen (ZFW) är obligatorisk för alla med inkomst under en viss gräns. Försäkringen finansieras på samma sätt som AWBZ. I finns inte någon motsvarighet till de svenska vård- avtalen. Däremot kan man hävda att den finns en avtalstyp som till viss del påminner om de svenska samverkansavtalen. Det finns en lagreglerad förhandlingsprocess för att bestämma ersätt- ningar till vårdproducenterna. Vilka tjänster som ger ersättning enligt de offentliga sjukförsäkringarna förhandlas således fram mellan de olika intressenterna och en central myndighet (Sjukkassornas Centralråd). Denna bestämmer också riktlinjer för ersättningar och godkänner de avtal som slutits mellan sjukkassorna och de enskilda vårdproducen- terna. Staten har dessutom en viss kontroll över allmänläkarnas etablering med rätt till offentlig finansiering genom en särskild lag som reglerar minimi- och maximistorleken för en allmän läkarpraktik. Det finns även en kontroll över hur många positioner för specialistläkare som får etable- ras för öppenvård vid sjukhusen. Som ovan framgått spelar staten således en betydelsefull roll i det nederländska hälso- och sjukvårdssystemet, även om det finns betydande privata inslag på såväl finansierings- som produktionssidan. Priser, produktion och kapacitet regleras ytterst av regeringen. Uppgifterna som redovisas i bilagan är hämtade från Sjukvård i andra länder av , från Health Check av Ham, , från Spri rapport 379 och från SOU 1994:15. Finansieringen av den tyska hälso- och sjukvården sker genom olika försäkringar. Finansieringen är till övervägande del offentlig (). Alla som har en inkomst som inte uppgår till en fastställd nivå är obligatoriskt försäkrade. Övriga kan välja att ansluta sig till den offentliga försäkringen eller att försäkra sig privat. Producenterna är i strikt uppdelade på öppen och sluten vård. Den öppna vården bedrivs av privatpraktiserande vårdgivare som har avtal med . Sjukhusen bedriver nästan enbart sluten vård. Sjukhusen är fristående från försäkringen. Ungefär hälften av sjukhusen drivs i offentlig regi av delstater och kommuner. Kyrkor och frivilliga organisationer äger av sjukhusen medan resterande del av sjukhusen drivs med vinstsyfte i privat regi. Ett utmärkande drag för det tyska systemet är karaktären av själv- förvaltning. De kassaanslutna läkarna är sammanslutna i lagligt reglerade organisationer på delstatsnivå. Dessa organisationer administrerar hela ersättningssystem, reglerar etableringar, följer upp förskrivningar och remisser samt sköter en stor del av kostnads- kontrollen. De sluter avtal med kassornas delstatliga organisationer. Avtal sluts också mellan motsvarande organisationer på den nationella nivån. Offentlig finansiering av den privat bedrivna öppenvården För den öppna vården gäller att sjukkassorna ersätter läkarna enligt ett s.k. fee-for-servicesystem. Inom den öppna vården har principen fram varit att alla läkare med viss utbildning haft rätt till anslutning till kassan, även om kassorna och läkarnas organisationer haft rätt att begränsa etableringen i specialiteter med stora överskott av läkare. tillåts inte några nya etableringar i regioner som har större läkartäthet än över behovsprövad vårdnivå. Den behövsprövade nivån har fastställts centralt för hela . Läkare får inte ha kvar sin anslutning till kassan. I finns det inte någon motsvarighet till de svenska vårdavtalen för privatpraktiserande läkare. De avtal som finns kan till viss del jämföras med de svenska samverkansavtalen. Läkarna erhåller ersättning för de behandlingar han eller hon utför enligt en särskild taxa som bygger på ett poängsystem. Alla ingrepp klassificeras och ges ett relativt värde i form av poäng. Detta sker på federal nivå. På delstatsnivå förhandlar läkarnas och kassornas organisa- tioner fram en årlig budget för varje distrikt. Denna överförs som en klumpsumma till läkarnas organisationer. beräknas poäng- värdet för varje distrikt och läkaren får sin ersättning i relation till sina prestationer. Genom att producera mycket kan han öka sin egen inkomst, men sjunker poängvärdet. På sjukhussidan sker inte någon liknande kollektiv förhandling. Sjuk- husen förhandlar vart och ett. För den slutna vården upprättar delstaterna sjukhusplaner. Dessa planer anger vårdbehov, inriktning och lokalisering. För att kunna sluta avtal med försäkringskassa behöver sjukhuset etableringstillstånd från delstaten. Äldreomsorgen ligger utanför sjukvården. Familjen har huvudansvaret för omvårdnaden. Emellertid har det införts en äldrevårdsförsäkring som successivt trädde i kraft . Försäkringen är avsedd att ge ekonomiskt stöd till familjer som vårdar äldre. Alternativt skall försäkringen täcka de fulla kostnaderna för vård vid sjukhem. Uppgifterna som redovisas i bilagan är hämtade från Sjukvård i andra länder av , från Health Check av Ham, , från Spri rapport 379, från SOU 1994:15 och från NOU beslut om krav på anbudsförfarande i samband med avtal med läkare, Dnr 86/95-21. () är ett skattefinansierat statligt hälso- och sjukvårdssystem. Det politiska ansvaret för hälso- och sjukvårdens omfattning och inriktning ligger på den nationella nivån. Den offentligt finansierade vården produceras i offentlig regi, dels vid statligt ägda sjukhus, dels i olika öppna vårdformer. Personalen är anställd av NHS. Husläkarverksamheten drivs dock av läkare som är egna företagare och som har kontrakt med NHS. fanns det cirka 100 000 yrkesverksamma läkare i Storbri- tannien (SOU 1997:179). Av dessa var general practitioners (GP:s). Alla GP:s var offentligt finansierade och verk- samma i egna bolag. av dem arbetade i olika grupp- mottagningar. Endast akuta fall och vård av veneriska sjukdomar är i undantagna remisskrav för vård vid sjukhus. En GP fungerar således som en "grindvakt till sjukvården". Det finns två typer av GP:s; nämligen Fundholders som har delar av sjukvårdsbudgeten för sina listade patienter och non fundholders vars budget administreras av respektive Local Health Authority (LHA). En Gp som är fundholder tecknar avtal med sjukhusen. Enligt Samverkans- delegationen innebär detta system att sjukhusen konkurrensutsätts i samband med upphandlingen från GP fu ndholders och LHA (SOU 1997:179 sid. 180). Kommunerna har ansvar för äldreomsorg och institutionsboende för äldre. Offentlig finansiering av privat bedrivna öppenvård I det engelska hälso- och sjukvårdssystemet finns bara en finasiär, NHS, som lokalt företräds av den () inom vilken man bor. Tillhandahållaransvaret ligger hos DHA. Vid sidan om NHS finns en liten men växande privat sektor som finansieras med privata försäkringar eller direktbetalningar. Det politiska ansvaret för hälso- och sjukvårdens omfattning och inriktning finns på den nationella nivån. () är ett skattefinansierat, statligt hälso- och sjukvårdssystem. Budget fördelas via den regionala nivån till den lokala nivån, DHA och Family Health Authoriy (FHSA). Den offentligt finansierade vården produceras i offentlig regi. Hus- läkarverksamheten, primärvården, bedrivs av läkare som är egna före- tagare och som har avtal med NHS. Privat vård bedrivs i huvudsak vid privata vårdenheter men det finns privat verksamhet även inom NHS. Det hänger samman med att alla spe- cialister med självständig ställning har rätt att behandla privata patienter vid det sjukhus där de arbetar. I finns inte någon motsvarighet till de svenska vård- avtalen. Det finns däremot en avtalstyp liknande de svenska samverkans- avtalen. Således är ersättning och andra villkor för de privatpraktise- rande vårdgivarna helt reglerat genom Statement of Fees and Allowances payable to general in and Allowances payable to general in and . Behovet av husläkare bestäms på nationell nivå och möjligheterna till nyetablering utannonseras. () beviljar etableringar som husläkare. Etablering kan enbart ske genom att 1.Vakanser utannonseras och sökandena intervjuas eller 2.Etablerade husläkare ansöker om att få utöka praktiken med ytterli- gare en läkare. Andra vårdgivaregrupper än läkare Samverkansdelegationen har i betänkande SOU 1997:179 konstaterat att de allra flesta privatpraktiserande sjukgymnasterna i arbetar utan offentlig finansiering och att enbart enstaka privata sjuk- gymnaster arbetar med kontrakt med GP:s inom ramen för NHS. Vidare konstaterade delegationen att av de yrkesverksamma sjuksköterskorna är privat anställda utanför NHS. Enbart en ringa del av sjuksköterskorna är verksamma i egna företag. var cirka 2000 sjuksköterskor egna företagare. Ingen nationell reglering omfattar sjuksköterskornas möjlighet att bli sin egen, trots detta blir allt fler sjuksköterskor egna företagare. De sjuksköterskor som arbetar som egna företagare finns bland helt privata barnmorskor och inom äldre- omsorgen.