sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Men den goda demokratin krver ocksÂ att medborgarna kan ta till sig informationen och anvnda den fˆr att utveckla sina kunskaper och sin fˆrstÂelse av vrlden sÂ att de kan reflektera ˆver sin egen situation. Vidare behˆver medborgarna kommuni- kativt kunna delta i det offentliga livet. Dessa teman har varit diskussionsfˆremÂl sÂ lnge demokratin har funnits. Vilken kun- skaps- och bildningsnivÂ samt hur stor andel av medborgarna som bˆr kunna uppfylla dessa nivÂer kommer att fˆrbli omtvis- tade. Sjlvklart fˆrvntar man sig inte att den stora majoriteten av EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT medborgarna ska kunna prestera expertkunskaper eller att de kan hÂlla offentliga tal, men frÂgor om deras kunskapsnivÂer och analys- och kommunikationsfˆrmÂga r stndigt relevanta frÂgor fˆr demokratins vitalitet. (Och i vÂrt alltmer heterogena samhlle uppstÂr ven frÂgan om vilka kunskaper som r mest relevanta.) har m.fl. (1998) slagit larm fˆr att i deras uppfattning hÂller inte kunskapsnivÂn hos medborgarna mÂttet. Lojalitet till demokratiska vrderingar och procedurer. Utan dyg- der som tolerans och vilja att ansluta sig till demokratiska prin- ciper och spelregler i vardagen kommer inte demokratin som system att fungera. ska vi inte underskatta komplexi- teten och tvetydigheter som kan uppstÂ. Bara fˆr att ta ett vanligt exempel: invandrare av icke-europeisk hrkomst kan ibland komma i klm nr nÂgot i deras tradition vad gller kvinnans roll och rttigheter stÂr i konflikt med europeiska traditioner. Att avgˆra vilket tillvgagÂngsstt som bst speglar demokratiska vrderingar i sÂdana situationer r inte alltid sjlvklart. Dremot rÂder det ingen oklarhet kring vikten av att stndigt hÂlla mˆjlig- heterna till diskussion ˆppna. Demokratiska vrderingar och procedurer mÂste stndigt prˆvas och omtolkas infˆr nya situa- tioner och mediernas betydelse fˆr denna uppgift kan knappast ˆverskattas. Praktik, rutin, tradition. Det r viktigt att demokratin blir fˆr- kroppsligad i konkreta, Âterkommande handlingar i vardagen (jfr civilsamhllet, ovan), t.ex. hur man hÂller ett mˆte, hur man hanterar en debatt och kommer fram till beslut. behˆvs det stˆrre, integrerande kollektiva handlingar ñ med symboliska laddningar ñ som aktivt fˆrenar mnniskor till ett gemensamt demokratiskt ideal. Valkampanjer och valdeltagande r exempel pÂ detta, men det finns mÂnga sorters handlingar ñ ven med ri- tuella inslag (t.ex. partikongresser och ñnomineringar samt in- stallationsceremonier) ñ som kan befrmja och befsta demo- kratin som ideal. ÷ver tid vxer traditioner fram, ett minnesfˆr- rÂd av erfarenheter som stter i ett stˆrre sammanhang. Traditioner fˆrmedlar en kollektiv uppfattning om handlingar och deras betydelse i ett perspektiv som inbegriper det omedel- bara konkreta i nÂgonting stˆrre. SvÂrigheten att fÂ demokratin att fungera i frÂnvaron av sÂdana traditioner exemplifieras av er- farenheterna frÂn de forna kommuniststaterna under det gÂngna decenniet. Mnniskors identitet som medborgare. Detta har att gˆra med mnniskors subjektiva uppfattning om sig sjlv som medlem och potentiell deltagare i ett politiskt samfund. Denna dimension r kanske den mest svÂrfÂngade aspekten av medborgarkulturen eftersom en sÂdan sjlvfˆrstÂelse oftast fungerar pÂ en omedveten nivÂ. Man kan likna denna dimension med en lins: man ser verkligheten genom linsen, men sjlva linsen r oftast svÂr att se. Jag utvecklar denna dimension mera nedan. Dessa fyra dimensioner ska ses som ett kretslopp, inte en lista av separata punkter. De olika dimensionerna samspelar med varandra och fˆrstrker varandra. terigen: mediernas betydelse r hr mycket stor. De kan frmja respektive motarbeta medborgarkultu- ren vad gller alla dessa dimensioner. Det r naturligtvis mÂnga samhlleliga faktorer som kan inverka, t.ex. hur utbildningssystem fungerar, tillgÂng till resurser fˆr volontrverksamheter och det rÂ- dande politiska klimatet, men mediernas bidrag till medborgarkul- turen r central (se t.ex. och 1997). I de vster- lndska demokratierna finns det en del bekymmer ˆver me- diernas utveckling och deras agerande inom ramen fˆr det politiska livet. Det skrivs mycket om îinfotainmentî och om en utarmning av den mer seriˆsa journalistiken (Fallows 1997; Franklin 1997). Visst finns det fog fˆr kritisk reflektion ˆver mediernas bidrag till demo- kratin. Vi kan betrakta detta bekymmer inte minst som oro ˆver mediernas inverkan pÂ medborgarkulturen, en oro ˆver vilka kun- skaper medierna fˆrmedlar, vilka vrderingar de frmjar vad gller demokratin, vilka traditioner de uppmrksammar, och inte minst, vilken sorts medborgaridentitet som medierna inbjuder till genom sitt stt att tilltala publiken. En levande medborgarkultur krver kunskap och engagemang frÂn (en betydande del av) allmnheten, den fˆrutstter att folk dis- kuterar aktuella frÂgor med varandra, att de agerar tillsammans och att de ser sig sjlva som medborgare. Medierna har till uppgift att stimulera medborgarna till diskussion, samt ven att ibland pro- vocera pÂ ett stt som kan gynna fruktbara samtal och debatt. Kri- terierna fˆr en levande offentlig sfr och demokrati inkluderar alltsÂ inte enbart ett mÂngfaldigt medieutbud, utan ven en resonerande allmnhet. En medborgarkultur frmjar demokratin just genom att den formar demokratins resonerande aktˆrer. Denna syn pÂ demo- kratin ñ samtalsdemokratin (Forstorp och 1998; Benhabib 1996) fˆrutstter att medborgarna ingÂr i mediepubliken, men att de EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT inte nˆjer sig med denna roll, utan att de ven pratar och agerar till- sammans. FrÂgan om mˆjligheterna till en medborgarkultur med EU som horisont r mycket komplicerad. Alla fyra dimensionerna r relevan- ta, men jag vill framfˆrallt uppmrksamma medborgaridentitet, eftersom det r denna dimension ñ trots att den r den svÂraste att fÂ grepp om ñ som pÂ sikt kommer att vara mest avgˆrande fˆr EU:s demokratiska utveckling. Medborgare som nationalstatens medlemmar Vanligtvis associerar vi medborgarskap med statstillhˆrighet och en uppsttning juridiska rttigheter och plikter. Detta r den struktu- rella aspekten av medborgarskap. Den har ocksÂ en kulturell sida, som man under de senaste Âren utvecklat inom en vxande teoretisk litteratur (Mouffe 1992, 1993, 1996). Man menar att det r angelget fˆr demokratin att mnniskor faktiskt kan betrakta sig sjlva som medborgare, att de ser pÂ sig sjlva som individer som tillhˆr ett demokratiskt samhlle och att de kan delta i dess utveck- ling. SÂ lÂngt r resonemanget ganska sjlvklart. Mycket av denna litteraturen anvnder sig av aktuella identitetsteorier som betonar mnniskors pluralistiska jag, ett resonemang som har mycket ge- mensamt med den mer traditionella rollteorin. I det moderna samhllet ingÂr mnniskor alltsÂ i allt fler olika sammanhang, dr de intar olika roller/identiteter, med olika kunskapsomrÂden, olika krav, olika lojaliteter. Dessa identiteter kan ibland t.o.m. stÂ i konflikt med varandra: t.ex. kan en persons identitet som miljˆ- kmpe kollidera med yrkesidentiteten om fˆretaget han eller hon arbetar pÂ agerar pÂ ett miljˆskadligt stt. NÂgra identiteter r mer centrala i vÂrt psyke och andra r mer perifera; vissa r mer en frÂga om kulturarv, andra, som t.ex. de som vi utvecklar pÂ fritiden genom livsstilskonsumtion, r mer ett uttryck fˆr îtillvalî (Forns 1995; 1997; 1998). Pongen r att îmedborgareî, sett frÂn demokratins perspektiv, mÂste utgˆra en central identitet bland mnniskors mÂngfald av identiteter. Om demokratin ska frodas mÂste îmedborgarskapî ocksÂ utvecklas ñ och betraktas som ñ en del av individens mÂngsi- diga identitet, nÂgonting som integreras med hennes subjektivitet och psykologi (1993). Gellner (1994) anvnder metaforen îmodulmnniskorî. Detta kan lÂta nÂgot motbjudande ñ man associerar till roboten osv. ñ men Gellner menar att den moderna mnniskan som medborgare i en demokrati har en mngd identi- teter utan att nÂgon av dessa nˆdvndigtvis r totala eller utesluter de andra. Mnniskor kan uppleva att de ingÂr i civila eller politiska samfund i nrsamhllet (grannskapet), inom kommunen eller regio- nen, och/eller pÂ nivÂn av nationalstaten, men medborgaridentiteten behˆver inte bara vara en spegling av formella politiska strukturer. I dagens finns det bl.a. de traditionella folkrˆrelserna, olika intresseorganisationer och nyare rˆrelser av olika slag kan frmja knslor av medborgarkollektivitet. Hos en individ kan sÂdana tillhˆ- righetsknslor bygga pÂ flera sammanslutningar eller sammanhang av civil eller politisk relevans. Man kan vara inbegripen i ntverk av relationer och gemenskaper som kan samexistera inom samma per- son ñ t.ex. partimedlem, intressefˆresprÂkare, fredsaktivist och fe- minist. Vi kan îvaraî medborgare pÂ olika stt och utˆva demokra- tin genom vÂrt handlande och deltagandet pÂ mÂnga olika vis ñ fast olika identiteter som medborgare mÂste ha îett hemî. De mÂste vara fˆrankrade inom ramen fˆr nÂgon samhllelig gruppering och/eller nÂgon politisk enhet; de kan inte bara vara en produkt av tanke- vrlden. r det onekligen sÂ att det ˆvervgande starkaste stt pÂ vilket mnniskor r medborgare r i relation till nationalstaten. Demokratin i vstvrlden har fˆr det mesta vuxit fram i samband med framvxten av nationalstaten. ƒven om vi ser en pluralise- ring av medborgaridentiteter mÂste vi komma ihÂg att det var natio- nalstatens konstruktion som formade mycket av vÂr uppfattning av demokratin och som trots allt utgˆr de dominanta uppfattningarna av vad medborgarskap gÂr ut pÂ. îMedborgareî som en identitet blev starkt knuten till knslor av nationalism. Det r hr svÂrigheten och utmaningen ligger vad gller EU: att kunna sra pÂ det som handlar om knslor fˆr det nationella och det som angÂr demokrati och dess principer. De blir sammanfltade i nationalstatens medborgarskap, men i EU-sammanhanget r det viktigt att utveckla en syn pÂ medborgarskap som inte uteslutande tillhˆr det nationella. Detta blir givetvis inte ltt, med tanke pÂ de historiska betingelserna. Begreppet îden fˆrestllda gemenskapenî (1993) har under de senaste Âren stimulerat reflektion kring nationalstatens framvxt och karaktr. Hur miljontals mnniskor som personligen aldrig har trffat varandra med Âren kan komma att uppleva en sam- hˆrighet med varandra ñ en îvi-knslaî ñ och identifiera sig med en och samma nationalstat var nÂgot man lnge tog fˆr givet, men pÂ sistone har man inte minst betonat mediernas roll fˆr detta. EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT De sociala och kulturella band som utgˆr den kollektiva identi- teten att tillhˆra en nation har vuxit fram dels genom gynnsamma omstndigheter (geografi, etniska sammansttningar, osv. ), dels ge- nom medvetna policyÂtgrder pÂ mÂnga olika nivÂer. I den europe- iska historien ser man hur ven vÂld ibland har anvnts fˆr att sam- mansvetsa en gemensam nationell kultur och kvva separatistiska strˆmningar i situationer dr stat och înationî inte perfekt sam- manfaller (t.ex. och ). En nation utgˆr en komplex och abstrakt gemenskap. Historiskt sett har det visat sig att bildandet av en nation r en process fylld med motsttningar (1996) och den gemenskap som uppstÂr r inte bara en pro- dukt av înaturligtî umgnge, utan ven ett resultat av lÂngsiktiga strategier. Medier har varit ett sjlvklart instrument i uppbyggnaden av na- tionell kultur; ven innan tryckpressen utvecklades ser man hur det skrivna sprÂket, oftast genom kyrkan, tjnade som fundament till en nationell kultur och nationsomfattande vrdegemenskap, Âtminsto- ne pÂ en miniminivÂ. Medier anvndes av stater fˆr att samtala med och inbegripa sina medborgare i samhllet; i den demokratiska tra- ditionen har detta varit ett viktigt led i att fˆrevisa maktens legiti- mitet. (1990) skriver om hur det bedrevs en medveten politik fˆr att nationalisera kultu- ren: ett sprÂk, ett arv, en flagga, svenska sÂnger och litterra traditio- ner (se ocksÂ , och 1993). DÂtidens medier anvndes medvetet fˆr att bygga upp en nation med gemensamma referensramar och vrderingar. Lskunnighet i samband med fram- vxten av bl.a. dagspress och familjetidningar blev ett viktigt led i detta projekt, men ven bilder spelade en stor roll. I familjetidningar och senare ocksÂ pÂ vykort fanns det rikligt med svenska foster- lndska bilder med pittoreska vyer av Âker, , fjll, kyrko- ruiner, den falurˆda stugan med vita knutar, osv. I och med lanse- ring av radion pÂ 20-talet och TV pÂ 50-talet kunde nationalisering- en kopplas ihop med folkupplysning och folkbildningsarbetet pÂ ett mycket effektivt stt. Public service radio och TV hade som uppgift att vara till fˆr alla och deras bidrag till nationaliseringen av kulturen kan nstan inte ˆverskattas. Med Âren kom det oundvikligt en rutinisering av svenskheten i medierna; nationaliseringen av kulturen blev i stort ett faktum. Det som frÂn bˆrjan utgick frÂn en medveten strategi ˆvergick undan fˆr undan till tillmpning av sjlvklara och cementerade referensramar. Det vxte inom medierna i alla vstlnder fram en sorts vardaglig îbanal nationalismî (Billig 1995) dr dess utbud rutinmssigt be- fste de kollektiva synstten. Denna symboliska ordning fˆrstrkte mycket av svenskarnas uppfattning om sig sjlva och sitt land: ett socialt progressivt folkhem med en lysande framtid, befolkat av rliga, hÂrt arbetande, plikttrogna medborgare som var tekniskt innovativa, med ett speciellt fˆrhÂllande till naturen, osv. Det svenska medborgarskapet var kulturellt inbegripet i allt detta. Runt om i vrlden ser vi en fˆrsvagning (men absolut inte ett fˆr- svinnande!) av nationalstaten, som r klmd mellan utvecklingen pÂ bÂde den globala och lokala nivÂn. Det nationella îmedierummetî blir alltmer uppluckrat och betraktas av mÂnga som en onˆdig be- grnsning, som transnationaliseringen av medierna i viss grad kan motarbeta den mediebaserade nationella identiteten (och Robins 1995). Vissa menar att nationalstaterna befin- ner sig pÂ en îmarknadî dr de mÂste konkurrera mot utlndskt medieutbud fˆr att fÂ medborgarnas uppmrksamhet och engage- mang (Price 1995). Dessa utvecklingar har vckt frÂgan om mˆjlig- heter till nÂgon sorts pan-europeisk identitet genom medierna, men allt tyder pÂ att detta r orealistiskt (Schlesinger 1995). Knslor av nationstillhˆrighet lever kvar pÂ ett mycket pÂtagligt stt; man ser t.o.m. ett uppsving fˆr nationalism pÂ mÂnga hÂll i vrlden. Om ett transnationellt medieutbud kan sgas ge utvidgade referensramar sÂ r det desto svÂrare fˆr sÂdant utbud att verkligen fÂnga mÂnga mnniskors djupare lojalitet till nÂgon stˆrre kollektiv. ƒven med utgÂngspunkt i de institutionella ramar som byggts upp inom EU r de allra flesta medborgares lojalitet till sin egen nation starkare n den till EU. En identitet som îeuropÈî tenderar att vara ytlig och kan nog inte tillfredsstlla de psykologiska behov som en nationell identitet fyller fˆr de allra flesta. De allra flesta mnniskor i r inte ens bengna att titta pÂ TV-sndningar frÂn andra lnder om de inte r pÂ det egna sprÂket (det finns fˆrvisso tyska och franska sprÂkomrÂden och TV-snd- ningar som korsar statsgrnser); i bsta fall lockar vissa kategorier av îinternationelltî utbud pÂ satellitkanalerna. Svenskarna fˆredrar oftast t.ex. engelsksprÂkiga satellitprogram fˆre sndningar frÂn eller . Fˆrsˆket att lansera satellitkanalen som europeisk konkurrent till CNN har enbart haft begrn- sad framgÂng (och 1999). Man har fˆrsˆkt att gˆra ett îall-europeisktî nyhetsprogram som r uppbyggt som ett EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT kollage av inslag hmtade frÂn olika lnder. Redigeringen lmnar ifrÂn sig inslag med enbart speakertext, sÂ att varje land kan lgga till sitt eget sprÂk. Formen blir konstig: det finns inga synliga nyhets- upplsare eller reportrar. ƒnnu mer problematiskt r att de allra flesta inslag ndÂ blir nationella till sin karaktr: det finns lite av ett utvecklat îeuropeiskt perspektivî, trots att ordet îEuropaî fˆre- kommer ofta. har EuroNews inte haft den finansiering som skulle mˆjliggˆra en rejl satsning, men experimentet tycks ndÂ visa svÂrigheten att tala till en sÂ pass heterogen publik. Man utgÂr frÂn premissen att publiken i de olika lnderna har mycket gemen- samt tack vare sitt EU-medlemskap, men uppenbarligen upplever tittarna det inte sÂ. Deras identiteter som europÈer r inte stark nog att framkalla en ndring i tittarvanorna. Teoretiska rˆn om en medial offentlighet pÂ EU-nivÂ som i stort sett speglar en sorts public service TV- modell ger inte mycket upp- muntran. Massiva kulturella svÂrigheter talar emot en sÂdan utveck- ling inom mediepolicyn (Schlesinger 1997). Dessutom, gˆr den ny- liberala trenden mot avreglering och marknadskrafter som ram fˆr mediernas utveckling detta nnu mer svÂrt: ett sÂdant koncept skulle helt enkelt inte vara ekonomiskt gÂngbart pÂ TV-marknaden. Nationell policy de senaste tvÂ decennierna och inte minst EU policy framhvdar industriella och ekonomiska pers- pektiv pÂ bekostnad av allmnhetens medborgerliga intressen. Vi saknar den historiska distansen att med nÂgon skerhet kunna sga vad alla dessa samhlleliga och mediala fˆrndringar innebr fˆr den nationella identiteten. Det r emellertid tydligt att nationalism kommer att bestÂ som en viktig klla till den stora majoritetens medborgerliga identitet trots mediernas ˆkade transnationalisering. Det finns emellertid intressanta skillnader mellan EU-lnderna att notera vad gller îeuropeisk identitetî. EU:s egen Eurobarome- ter nr. 50 visar under hˆsten 1999 att och r de lnderna dr man har minst europeisk identitet (1999). PÂ frÂgan îHar du en nationell eller europeisk identitetî svarade av svenskarna att de har enbart en nationell identitet, en blandidentitet och en enbart europeisk identitet. Siffrorna fˆr var 62, 35, respektive 5 pro- cent, medan i mÂnga av de andra lnderna r siffrorna omvnda. Dr sger en majoritet sig ha en europeisk identitet. Man kan naturligtvis frÂga hur djupt dessa europeiska identiteter sitter och hur vl de skulle stÂ sig nr intressekonflikter blommar upp mellan EU och den respektive nationalstaten, men de tyder ndÂ pÂ ett annat lge i och (som ocksÂ speglas i opinionen i frÂgor kring EU-medlemskap). Detta lge har sin historiska fˆrklaring ñ t.ex. och har haft mindre erfarenhet av ttt europeiskt samarbete n mÂnga av de andra lnderna ñ och drmed mÂste betraktas som nÂgot som kan fˆrndras genom historisk er- farenhet. Medierna kan alltsÂ îmjuka uppî nationella identiteter, men kan ingalunda utplÂna dem eller pÂ egen hand skapa djupgÂende transnationella identiteter. SÂdana utvecklingar mÂste bygga pÂ betydande nationella erfarenheter, dr medierna kan samverka genom att beskriva, tolka och betona. Med EU-medlem- skap ˆppnas dˆrren till sÂdana erfarenheter. ƒven inom pÂ- gÂr det saker som inverkar pÂ identitetsfrÂgor (se nedan); det gller fˆr medierna att aktivt samspela med dessa utvecklingar. Den objektiva homogenitet och den subjektivt fˆrestllda gemen- skapen har alltsÂ haft en avgˆrande betydelse fˆr framvxten av den svenska demokratin i allmnhet och fˆr medborgarkulturen i syn- nerhet. De har underlttat ˆmsesidig fˆrstÂelse i det politiska livet och frmjat en politik som i internationella sammanhang mÂste be- traktas som relativt konsensusinriktad. ser vi att den knappast kommer att ge vika i fˆrsta hand fˆr de globaliseringsten- denser som vi bevittnar inom medierna. Detta betyder inte att sam- hllet, kulturella mˆnster eller identitetsprocesser pÂ nÂgot stt har stÂtt stilla. Tvrtom: vi ser en del intressanta strˆmningar som kan ha relevans fˆr vgen mot en EU-medborgarkultur. Den objektiva homogeniteten och fˆrmodligen ven den upplev- da gemenskapen har emellertid blivit nÂgot uppluckrad . Nationalstaten har blivit mer mÂngfacetterad och kom- plex i sin sammansttning. Samhllsstrukturer och -processer som bidrar till homogenisering och integrering ñ till en fˆrestlld gemen- skap ñ har fˆrvisso fortfarande en mycket stark nrvaro i , men delar de plats med krafter som frmjar heterogenitet och fragmentisering. Dessa krafter r inbyggda i hela den senmoderna utvecklingen som har prglat (och de flesta vstlnderna) . Det finns mÂnga analyser och infallsvinklar pÂ nuvaran- de situation, men de centrala aspekterna av dagens utveckling som driver fram heterogeniteten kan kort sammanfattas. Vi befinner oss i en omvandling av den korporativistiska strukturen som har rÂtt under ett halvt sekel. Detta innebr bl.a. en viss upplˆsning av den EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT svenska modellens maktstruktur, med en de fakto fˆrskjutning av informell makt frÂn det formella politiska systemet och den poli- tiska eliten till sfren av marknadskrafter och den ekonomiska eli- ten. Begreppet îfolkhemmetî klingar svunna tider. Ekonomin och finansvrlden har blivit mer îglobalî till sin karaktr. I samband med dessa trender bevittnar vi en reducering av den i mÂnga Ârtionden dominerande konsensus inom det politiska livet, som i sin tur ger upphov till styrproblem pÂ systemnivÂ. De traditionella politiska partierna och folkrˆrelserna har allt svÂrare att rekrytera nya medlemmar, som nya politiska aktˆrer i form av olika medborgarsammanslutningar och nya rˆrel- ser uppstÂr. Det sociala lget har fˆrsvÂrats pÂ mÂnga hÂll: klass- klyftorna och social marginalisering vxer; situationen i synnerhet fˆr kvinnor har blivit hÂrdare. Vidare har under fÂtt stora grupper av nya invandrare och r ett multikulturellt samhlle. Detta dock i dÂ de sociala svÂrighe- terna vxer och tendenser till diskriminering av mnniskor av ut- lndsk hrkomst fortstter. Jmte denna utveckling ser vi trender i de kulturella mˆnster dr livsstilskonsumtion har fÂtt en allt starkare position och spelar en viktigare roll fˆr identitetsarbete pÂ indi- vidnivÂ och fˆr kulturell differentiering pÂ samhllsnivÂ. Ett mÂng- faldigande av hela medialandskapet och en fragmentisering av me- diepubliken utgˆr viktiga aspekter i denna trend. gÂr medierna mer mot differentiering och skiktning; mediepubliken fortstter att indelas i allt flera nischer, baserade pÂ smak, kˆn, samhllsklass, Âlder och geografi. ÷vergÂngen frÂn svensk modernitet till senmodernitet har fˆrt med sig en del trauma och det r svÂrt att fˆrestlla sig att innebˆr- den av identiteten som medborgarna i skulle lmnas oberˆrd. En del av de tidigare orienteringsmallarna fˆr det civila och politiska samhllet fungerar inte lngre pÂ samma stt. Det r inte sÂ att mnniskor har slppt sin identitet som medborgare i ; fortstter att som nationalstat vara hemvisten fˆr de allra flestas identitet som medborgare. I denna bemrkelse lever nationa- lism otvetydigt kvar. Pongen hr r snarare att utvecklingen har problematiserat vad det betyder att vara medborgare i , i dr sjlva medborgarkulturen befinner sig i en ˆvergÂng. Identi- tetsdimensionen inverkar ˆmsesidigt pÂ de ˆvriga dimensionerna av medborgarkulturen och dess betydelse kan drmed inte isoleras frÂn de ˆvriga dimensionerna. Detta kan hypotetiskt innebra att det finns smÂ îˆppningarî i den svenska medborgaridentiteten som del- vis kan îˆverfˆrasî till EU-sammanhanget. Det finns en annan aspekt hr som har att gˆra med medborgar- identitet som jag grna vill nmna men inte kan utveckla i detta sammanhanget. Det handlar om identitetspolitiken i frÂgan om grnsdragningar: vem r svensk och vem r inte? Kort sagt befinner vi oss i ˆvergÂngen frÂn en uppfattning av svenskhet som har en stark prgel av etnicitet ñ namn, sprÂk och uttal, kldsel och andra kulturmarkˆrer, religion och inte minst utseende (en markˆr som anvnds rutinmssigt ven av passkontrollen) ñ till en som bottnar i juridisk status. FrÂgan îMen r han svensk?î syftar bara i vissa sam- manhang till vilket pass vederbˆrande har; i mÂnga fall r det spˆrs- mÂl om etnisk tillhˆrighet. Medborgarskap i juridisk bemrkelse innebr grnsdragningar; det inkluderar och exkluderar.