sou · GNB349 · 2000-01-01 00:00:00 — Användningen av sådana statliga resur- ser bör enligt regeringens bedömning i större utsträckning än vad som sker anpassas till det regionala och lokala näringslivets behov och förutsättningar. För en betydande del av det regionala till- växtkapitalet fattas beslut om användningen på den regionala och lokala nivån, t.ex. delar av de regional- och arbetsmarknadspolitiska anslagen. Regeringen har för identifierat ca 19 miljarder kro- nor i form av statliga medel vilka kan klassificeras som tillväxtkapital - dvs. resurser som mer direkt syftar till att förbättra förutsättningarna för sysselsättning och tillväxt. Anslagens storlek är baserade på beräk ningar i budgetpropositionen för . Intentionen med tillväxtkapitalet är att öka flexibiliteten mellan olika anslag. Gemensam nämnare för anslagen är att de är avsedda att främja sysselsättning och tillväxt och ge utrymme för flexibilitet, t.ex. flytta hantering av anslag från en myndighet till en annan för att effek tivisera och samordna resurshantering. Mot bakgrund av detta anser författaren att anslaget B 4 ( 2,2 mil- jarder kronor enligt budgetpropositionen 1998/1999) kan på ett mera ändamålsenligt sätt användas om den administrativt kunde tillföras länsstyrelserna för att strategiskt fördelas till kommunala introduk- tionsprogram för nyanlända inom ramen för samordning av de regio nala tillväxtavtalen. 2.3.5Ett regionalt system för överenskommelserna mellan staten och kommunerna Mycket tyder på att systemet med kommunala överenskommelser om flyktingmottagande har spelat ut sin roll. tog i stort sett alla kommuner emot flyktingar. hade avtal med 278 av landets dåvarande 286 kommuner. Då var Hela Sverige-strategin ett faktum. har antalet kommuner med flyktingöverens- kommelser i stort sett halverats, vilket främst beror på minskningen av antal asylsökande. tog 235 kommuner emot flyktingar, varav endast 130 hade avtal med . infördes en möjlighet att ordna sitt boende på egen hand och bo ute i samhället ansökan om uppehållstill stånd prövas. I propositionen som låg till grund för beslut räknade regeringen med att av de asylsökande skulle utnyttja möjligheten till eget boende. stod det emellertid klart att det var betydligt fler asylsökande som ordnade sitt boende på bodde av de asylsökande i eget boende . uppgick siffran till . var det endast ca 100 kommuner som hade överenskom- melser om flyktingmottagande. Allt fler nyanlända söker sig till avtalslösa kommuner och myndigheterna har möjlighet att påverka högst en tredjedel av flyktingarnas val av bostad. betalar pengar till kommuner som inte alls har förberett något introduktionsprogram. Verket har avtal med 115 kommuner. Men det finns minst ytterligare 100 kommuner som tar emot nyanlända flyktingar utan avtal genom eget boende. Systemet med kommunala överenskommelser fungerar inte längre och det behövs ett nytt instrument för att följa upp och utvärdera den kommunala intro- duktionsperioden. har i ett PM om Flyktingmottagandet i kommunerna daterat efterlyst ett regionalt perspektiv på överenskommelserna mellan staten om kommunerna. Kommunförbun det skriver: En tanke, kan vara att lägga ett regionalt perspektiv på överenskommel- serna mellan staten och kommunerna. De tillväxtavtal som regeringen talar om i den proposition som skall behandlas av kan också vägas in i detta perspektiv. Det skulle kunna ge möjlighet att styra flyktingströmmarna till regioner som har god tillväxt, vilket förhoppnings vis inte bara kommer att bli storstadsregionerna (, PM s. 6). Författaren instämmer i detta perspektiv särskilt mot bakgrund att dagens överenskommelser med kommunerna är baserade på ett ersätt- ningssystem för det kommunala flyktingmottagandet, som är utformat så att åtgärder under den kommunala introduktionsperioden ofta kolli derar med ett flertal ansvariga aktörer vars arbete styrs av olika regel verk. Riskerna för överlappning, ineffektivt resursutnyttjande, stelhet och bristande samordning är uppenbara. Utredningen anser att de kolli sioner som finns mellan olika regelverk under den kommunala introduktionsperioden kan motverkas genom en samordning av kostna- derna för flyktingmottagande och den nya politiken för regional tillväxt (prop. 1997/98:62). I propositionen lämnas följande exempel på poli- tikområden som skall samordnas inom ramen för en tillväxtinriktad regionalpolitik: Småföretagspolitik, vuxenutbildning, arbetsmarknads- utbildning, exportfrämjande, investeringsfrämjande, kooperativ utveck- ling, turistpolitik, teknikpolitik, miljöpolitik, de särskilda regional- politiska medlen, jordbruks- och landsbygdsområdet samt struktur- fonderna. Minst åtta av dessa politikområden berör nyanlända på ett eller annat sätt. Kooperativa företagsformer t.ex. skulle sannolikt attrahera en del nyanlända eftersom den inte kräver att varje individ i kollektivet har kunskap om företagsadministration. Dessutom kan den kooperativa företagsformen drivas av svenskar och personer med utländsk bak grund, som kan berika företaget utifrån egna kulturella förutsättningar. De regionala tillväxtavtalen kan här öppna nya ingångar till integra- tionsarbetet .De regionala tillväxtavtalen har blivit en naturlig plattform för många kommuners deltagande i ett nationellt tillväxtprogram. Kommunen är den geografiska utgångspunkten, men tillväxten utgår från hela regionens tillväxtvision. De mest drivande, drygt 50 kommu- ner, ingår i ett nationellt nätverk för arbete med att stimulera till- växt. De har bildat åtta kommunfamiljer med likartade styrkor och svagheter. Ett intressant inslag i tillväxtavtalen är att många regioner och kommuner har kunnat identifiera integrationsstrategier baserade på lokala och regionala tillväxtvisioner. Bra exempel är , , och län där tvåspråkighet och mångfalden i befolkningssammansättningen allt mer ses som viktiga instrument för att främja småföretagens exportmöjligheter och näringslivets interna expansion. Mot bakgrund av denna utveckling anser författaren att integra- tionspolitiken för nyanlända bör knytas till de regionala tillväxtavtalen. Under utformningen av tillväxtavtalen arbetar olika aktörer med kom- munal och regional profilanalys av tillväxthinder och möjligheter. Dessa kan bilda en ny utgångspunkt för att utforma regionala strategier för mångfald och integration. Här kan man optimera förutsättningarna för introduktion och integration genom en analys av individens egna resurser, med utgångspunkt i kommunens och regionens tillväxtprofil vid utformning av integrationsfrämjande program. Tillväxtavtalen ger också möjlighet att engagera i introduktionspro- grammen för nyanlända ett brett nätverk av lokala, regionala och cent- rala aktörer, varav flertalet besitter omfattande kunskaper av tillväxtens och mångfaldens dynamik och drivkrafter. De regionala tillväxtavtalen kan utgöra ett nytt instrument för introduk- tion av nyanlända. Deras geografiska omfattning kan vara en del av ett län, ett län, eller olika former av länsövergripande samarbete. Ett avtalssystem baserat på regional nivå kan motverka de samordnings- problem som uppstår mellan olika aktörer . ger också förutsättningar för att öka den interkommunala samverkan när det gäller samordning, effektivisering och yrkesanpassning av språk- undervisning. I samband med tillväxtavtalen har även regionala kompetensråd inrättats i varje län som ett led i arbetet med att förbättra samspelet mellan utbildning och arbetsmarknad. Utbildningsanordnarna och ansvariga för SFI kan i samverkan med de regionala kompetensråden bättre anpassa sitt utbildningsutbud till det regionala näringslivets och den regionala arbetsmarknadens behov. Detta skulle kunna minska det generella glappet som finns mellan SFI-systemet och arbetsmark- nadspolitiken. Förslaget till att knyta den kommunala introduktionen till de regio- nala tillväxtavtalen stämmer väl överens med de regionala validerings- organ för validering av utländsk yrkeskompetens, som föreslås i betän- kandet (SOU 1998:165). Betänkandet anser att personer med utländsk bakgrund besitter kompetenser som bör kunna bli en viktig del av de tillväxtåtgärder i samband med genomförandet av det regionala part- nerskapet. I kontakterna med företrädare för arbetslivet har framkom mit att där saknar ett system för värdering av yrkeskompetens. Mot denna bakgrund föreslås att ett valideringsorgan för kompetensutvärde ring inrättas i varje län inom det regionala kompetensrådet. En sådan organisation bör kunna vara en naturlig del av de sysselsättnings- och tillväxtfrämjande åtgärder som vidtas i regionerna på initiativ av de regionala kompetensråden mot bakgrund av de regionala tillväxt avtalen. De regionala valideringsorganen skall byggas upp i länen enligt regeringens intentioner om ett väl utvecklat samspel mellan utbild- ningsväsende och arbetsmarknad i nya samverkansformer. Yrkeskom- petensen skall därför bedömas genom ett prov, där yrkeskunskapen och färdigheter som behövs i arbetslivet tydligt kan visas och dokumente ras. Validering av yrkeskompetensen får ingå i det av kommunerna anordnade introduktionsprogrammet för nyanlända invandrare. Betän- kandet (SOU:1998:165) delar in valideringsprocessen i tre nivåer: bedömning-, validering-, branschövning. Bedömningen avses ge delta- garen ledning för beslut om vad nästa steg skall kunna innebära – kompletterande utbildning eller direkt genomgång av kompetensprov för validering av yrkeskompetens. Den som fått sin yrkeskompetens validerad skall kunna gå ut på arbetsmarknaden antingen direkt, eller via den tredje nivån, där vederbörande genomgår en branschövning för verksamhet inom branscher, yrken där en sådan fordras. Organisationen för validering av yrkeskompetens föreslås bestå av dels ett centralt valideringsorgan, dels ett regionalt. Det centrala orga net skall bestå av en styrelse och branschnämnder. I styrelsen föreslås ingå i (LO), (SAF), och med de till varje organisation hörande yrkesnämnderna, samt Arbetsmarknads- styrelsen (AMS), , , och . Den myndighet som det centrala organet skall knytas till är AMS mot bakgrund av att myndigheten ingår i en central/regional organisation och den nya rollen som AMS förväntas få genom regeringens nya tillväxt- och sysselsättningspolitik. Förslaget till regionala valideringsorgan för utländsk gymnasial yrkeskompetens utgör en ytterligare byggsten i förslaget till att knyta den kommunala introduktionen till det regionala arbetet med tillväxt avtalen. Kompetensproven för validering av yrkeskompetensen skall, enligt förslaget, kunna genomgås av alla vuxna oavsett nationalitet. En meritportfölj som på regional nivå dokumenterar och beskriver indivi- dens kunskaper och kompetenser oavsett bakgrund ligger helt i linje med den nya integrationspolitiken, enligt vilken arbetet med introduk tion av nyanlända skall utformas så att den kan infogas i den generella samhällspolitiken. Det har tidigare konstaterats att under en flyktings introduktionsperiod görs nästan inte några målmedvetna satsningar för att stimulera till egenföretagande som alternativ försörjningsstrategi. Detta beror dels på ersättningssystemens dominerande socialpolitiska profil, dels på bris- tande samverkan mellan olika myndigheter och aktörer som förfogar över resurser för främjande av eget företagande i synnerhet och syssel- sättning i allmänhet. Författaren väljer att framlägga 3 förslag, som på olika sätt syftar till att främja egenförsörjning i allmänhet och eget företagande i synnerhet i ett tidigt stadium : Förslag 1 : 1. Se över ersättningssystemet för flyktingmottagande så att kommunernas arbete med introduktion av nyanlända tidigt knyts till de regionala tillväxtavtalen inom ramen för varje regions egna förutsätt- ningar för tillväxt. På så sätt kan kommunernas arbete med att stimulera nyanlända till egenförsörjning och eget företagande bättre anpassas till de skilda förutsättningar för näringsliv, arbetsmarknad och tillväxt som finns i varje län. Detta förutsätter att det administrativa ansvaret för ersättningarna till kommunerna förs över från till länsstyrelserna så att medlen strategiskt kan fördelas till kommunernas introduktionsprogram för nyanlända inom ramen för samordning av de regionala tillväxtavtalen. I och med att länsstyrelserna förelås ta över det administrativa ansvaret med att ersätta kommunerna för deras introduktionsprogram för nyanlända bör kommunerna redovisa sina tillväxtstrategier för introduktion av nyanlända enligt följande principer: ·Kommunen ser inflyttning av nya invånare som en tillgång och betydande resurs för det lokala näringslivet och arbetar fram en egen tillväxtprofil med utgångspunkt i individens växtkraft och företagens behov, som delges som underlag för gisk resursfördelning inom ramen för introduktion. ·Verka för att det lokala näringslivet uppmärksammar mångfalden i nyanländas kompetenser med utgångspunkt i de skilda förutsätt ningar för arbetsmarknad och tillväxt som finns i kommunen och regionen. ·Föra upp entreprenörskap bland nyanlända på den politiska dagord- ningen och göra upp strategier för att underlätta eget företagande bland nyanlända ur ett kommunalt och regionalt perspektiv. ·Stimulera interkommunal samverkan för att utveckla yrkesanpas sade, individualiserade och näringslivsrelaterade språkundervis- ningsprogram. ·Samhällets mångfald bör genomsyra arbetslivet. Kommunerna har ett särskilt ansvar i denna strävan och bör säkra den offentliga sek torns utveckling och roll för regional växtkraft genom att främja mångfald som kvalitetssäkringsfaktor. Förslag om att länsstyrelserna tar över det administrativa ansvaret för introduktionsersättningarna innebär att basen för introduktions arbetet med kommunerna som aktörer inte rubbas. roll stärks och renodlas till en myndighet med nationellt ansvar för samordning, uppföljning och utvärdering samt det övergripande ansva ret för att integrationspolitiska mål och synsätt får genomslag i sam hället. Genom länsstyrelserna får förlängda armar och regionala baser för sitt arbete. Författaren återkommer till denna fråga i förslag nummer 2. Förslag 2: Ge länsstyrelserna ett samordnings- och tillsynsansvar för integrationsarbetet på regional nivå, så att integrationsarbetet blir en del av de regionala utvecklingsstrategierna och bättre anpassas till de skilda förutsättningar som finns i varje län på samma sätt som arbetet med att främja regional tillväxt. För att de integrationspolitiska målen skall kunna omsättas i konkret handling i hela landet krävs en tydlig regional och lokal förankring. Kommunerna har en central roll i förverkligandet av integrationspoliti- ken. har det emellertid blivit allt mer uppenbart att fler aktörer och nivåer behöver involveras i arbetet och att framför allt den regionala nivån behövs för genomförande och samordning av politiken. Länsstyrelserna med sitt samordningsansvar för statlig och verksamhet och sitt breda nätverk och sina kontaktytor inom olika samhällssektorer är en viktig resurs i arbetet med att förankra och främja de integrationspolitiska målen på länsnivå. Länsstyrelserna besitter också kunskaper om näringsliv och arbetsmarknad som är vär defulla för förverkligandet av de integrationspolitiska målen. I enlighet med förslag i budgetpropositionen (1999 utgiftsom råde 18) överför regeringen medel från till läns styrelserna för att bidra till att integrationspolitiken förs ut och förank ras i storstadslänen. Regeringen föreslår att länsstyrelserna i , och ges en kompletterande roll och uppgift. Vidare påpekas i budgetpropositionen (utgiftsområde 8) att länsstyrel- serna, vid sidan av , spelar en viktig roll för att nå de integrationspolitiska målen. Integration är till sin natur tvärsektoriell och spänner över flera politikområden. Främjande av eget företagande bör därför samordnas med övriga åtgärder för att främja egenförsörjningsmålet. Länsstyrel- serna har till uppgift att samordna arbetet med tillväxtavtalen. Dessa tecknas och är styrinstrument för den del av statsbudgeten som berör sysselsättning och ekonomisk tillväxt. Statliga medel som betecknas som regionalt tillväxtkapital ska samordnas med medel från kommuner, landsting, statliga myndigheter, strukturfondprogram och näringslivets egna resurser. Syftet är att optimera tillväxten genom att utnyttja varje regions egna förutsättningar. Tillväxtavtalen utgör en idealisk plattform för introduktion av ny- anlända genom att de mobiliserar många centrala, regionala och lokala aktörer kring en tillväxtvision för länet. Utformningen av tillväxtavtalen är också anpassad till hela mångfalden i behoven som finns bland nyanlända. Jämställdhet mellan män och kvinnor samt sociala aspekter är viktiga ingredienser i innehållet i tillväxtavtalen. Att länsstyrelserna ges ett utökat ansvar för integration kan således ses som ett första steg mot en sammanflätning av regional tillväxtpoli tik och integrationspolitik. har redan fastslagit att närings- livsutvecklingen, företagsamhet och tillväxt är de viktigaste instru menten för att främja integrationen (prop. 1997/98:16). I och med att näringspolitiken har regionaliserats och länsstyrelserna samt självstyrelseorganen i försökslänen blivit de regionala motorerna för att främja tillväxten anser utredningen att det är naturligt att dessa ges samordningsansvaret för det regionala integrationsarbetet som berör dessa områden. En sammanflätning av regional tillväxtpolitik och integrationspolitik skapar nya förutsättningar och bättre möjligheter för ett näringslivs- inriktat integrationsarbete baserat på varje regions egna förutsättningar. Tillväxtavtalen kan således användas som regionala plattformar för att utnyttja mångfalden i befolkningens sammansättning, kompetenser, språkliga och kulturella bakgrund som en utvecklingskraft på såväl , regional, nationell som global nivå. Tillväxtavtalen vilar på en bred definition av tillväxt som innefattar viktiga sociala aspekter så att de kan även komma resurssvaga personer till del. Genom att ge integrationsarbetet en fast regional organisation kan de integrationspolitiska målen främjas mer effektivt och anpassas till de skilda förutsättningar som finns i länen. kan de resurser och det intresse som finns i de olika länen tillvaratas och inga hinder finns för kommunerna att i samråd med länsstyrelserna pröva nya lös ningar bl.a. för att öka möjligheterna för fler invandrare att starta eget. Förslag 3: Ge DO en regional plattform för arbetet mot etnisk diskri- minering så att främjandet av mångfalden i arbetslivet integreras i de regionala strategierna på samma sätt som jämställdhetsarbetet. Integrationsarbetet har stora likheter med arbetet för jämställdhet mellan män och kvinnor. Att främja lika rättigheter oavsett etnisk till- hörighet är nära besläktad med motsvarande arbete när det gäller kvin- nor och män. Enligt tillväxtpropositionen (1997/98:62) skall jämställd- hetsperspektivet beaktas vid utformningen av innehållet i tillväxt avtalen och det regionala politiska arbetet. Utredningen anser därför att det etniska mångfaldsperspektivet skall beaktas på samma sätt som jäm- ställdhet. Svenska kvinnor, liksom invandrade män och kvinnor tenderar till att starta eget företag som försörjningskälla. I detta avseende stöter de i varierande grad på likartade problem när det gäller tillgång på kapital eller stimulans till att starta eget. Författaren anser att det är viktigt att denna målgrupp inte blir föremål för direkt eller indirekt dis- kriminerande behandling. Mot denna bakgrund föreslås här införande av en regional DO- organisation eller länsexperter i frågor om etnisk diskriminering på länsstyrelserna som ett led i att skapa en samlad regional strategi för arbetet med jämställdhet och integration. Ansvaret för arbetet mot etnisk diskriminering skall lyftas fram på samma sätt som jämställdhets- perspektivet inom de olika områdena som ligger på respektive läns- expert/sakområdesansvarig. Det samlade ansvaret för att främja jäm- ställdhet och motverka etnisk diskriminering i länet åvilar länsled ningen. Länsexperten för sakområdet etnisk diskriminering liksom länsexperter för jämställdhet skall vara ett stöd för arbete inom olika sakområden. Huvuduppgiften för länsexperten skall vara att i länet utifrån de nationella målen för integrationspolitiken främja allas lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk bakgrund. Dessutom bör ingå i länsexpertens arbetsuppgifter att ha en samordnande, initierande, kunskapsuppbyggande, stödjande och uppföljande roll i länets arbete med att motverka etnisk diskriminering. 3Från invandrarföretagsamhet till generell tillväxtdynamik Historiskt sett kan företagsamheten bland personer med utländsk bak- grund ses som en förnyelse av svenskt näringsliv genom invandrad företagsamhet. , , , , , , och är företag som har något speciellt gemensamt: nämligen efternamn på personer som invandrat till och startat företag som sedan fick bära deras namn. Knappast något genomgripande steg i den svenska ekonomiska his- torien har tagits utan medverkan av invandrare. Engelska myntmästare präglade de första svenska mynten i . Det var tyskar som utvecklade bergsbruket och bidrog till framväxten av städer som . Holländare byggde och styrde . Det var valloner som under samma sekel lade grunden till det smide som gjorde till världens främsta produ cent av högkvalitativt järn. introducerade engelsmän och skottar den nya industriella tekniken och organisationsformerna. Fransmän, tyskar, italienare, schweizare och danskar kom till och startade restauranger, bokförlag, chokladfabriker och serviceföretag. var invandringspolitiken mycket restrik- tiv. Men genomgick svenskt näringsliv en genomgripande modernisering. Det hade inte varit möjligt utan impulser från invand- ringen, och särskilt återvandringen från . Av 1,2 miljoner svenskar som emigrerade till återvände åtminstone 200 000. Därigenom fick viktiga erfarenheter direkt från världens mest utvecklade ekonomi. SOU 1999:49 Bilaga 3 269 Arbetskraftsinvandringen - 70 underlättade den kraftiga expan- sionen inom de företag som vid krigsslutet stod beredda att ta tillvara de unika möjligheter som då fanns för den svenska industrin. Invand ringen tillförde inte något nytt, men bidrog till att väsentligt förstärka och konservera den svenska industristrukturen. Invandringen har haft en annan karaktär. kom individer med mycket skiftande bakgrund från hela världen. Här finns det tusentals företagsamma människor med kunskaper och erfarenheter som bidragit till att utveckla nya näringsgrenar, inte minst i service- sektorn. I utgjorde invandrarna av företagarna, i och i . Under 1960- och långt in var de få invandrare som ägde eller drev företag verksamma huvudsakligen i restaurangbran schen. Om vi begränsar analysen till egna företag och utrikesfödda per soner så fanns det 1985 omkring 20 300 sådana företag. ökade antalet egna företag till 25 000. Därefter har det skett en nedgång och var antalet egna företag bland personer med utländsk bakgrund 21 000. Enligt SCB fanns det 48 000 invandrarföretag . startades ytterligare 3 300 respektive 5 300 nya. Omkring 60 000 av landets företag ägs av utrikesfödda per- soner (SCB, 1998). Invandrarföretag spelar en viktig roll och beräknas ha sysselsatt över 190 000 personer. Det är fel att tro att denna sektor skulle utgöra en etnisk marknadsenklav. Det är bara några få affärer och företag som betjänar enbart den egna gruppen. Det kan t.ex. handla om kött som är tillåtet för judar och muslimer. Men största delen av invandrarföretagarna har inte något direkt samband med deras etniska ursprung. De är företagare på samma villkor som alla andra i landet. Affärsmässiga skäl gör att de vänder sig till en större kundkrets än den egna gruppen och använder svenska som arbetsspråk (rapport Invandrare som egenföretagare). 3.2Från invandrad företagsamhet till en generell småföretagsdynamik Ökningen av antalet egenföretagare sker inte enbart bland invand rare.