sou · GNB383 · 2000-01-01 00:00:00 — Sociala, ekonomiska, politiska och andra rums- och tidsmässigt specifika förhållanden bestämmer politikens form och innehåll. Visserligen är intentionerna bakom regimteorien att den skall användas för studier av en eller flera städer i ett brett och långt historiskt perspektiv. Teoriens fokus på hur aktörer går samman får att få någonting gjort innebär dock att den kan användas också för mera begränsade syften, till exempel för att studera part- nerskap inom ett visst sakområde. Forskningsfrågor som följer av regimansatsen är till exempel föl- jande: ·Vilka aktörer ingår i ett partnerskap och vilka intressen represen- terar de? ·Vilka mål och strategier formuleras i partnerskapet? ·Hur förhåller sig dessa mål och strategier till de mål och strate- gier som formulerats av riksdag, kommunfullmäktige och andra demokratiskt valda organ? ·I vilken utsträckning är grupper av medborgare som inte kan räknas till samhällets eliter representerade i partnerskapet? ·Vilka argument för deltagande i partnerskapet förs fram av de olika aktörerna? ·Vad åstadkoms av partnerskapet i form av synergieffekter, till- varatagande av olika gruppers intressen etc? ·Innehåller partnerskapet några mekanismer för utkrävande av demokratiskt ansvar? För att besvara dessa frågor krävs inga revolutionerande metoder. Dokumentstudier, närvaro vid möten och intervjuer med nyckel- personer är förstås givna hjälpmedel för att få ett grepp om vad som sker. Eftersom det handlar om att analysera olika aktörers argument och bevekelsegrunder för att ingå i partnerskap är det viktigt att man genomför intervjuer med aktörer som representerar de olika intressen som ingår i ett partnerskap. Detta är givetvis en tidskrä- vande men alldeles nödvändig uppgift om man skall undvika risken för ensidighet. med medarbetare har med framgång tillämpat en sådan pluralistisk ansats i en studie av partnerskap i sex stadsförnyelsefall i (Bailey et al. Låt mig återvända till den fråga som ställdes redan i rubri- ken till detta bidrag. Är partnerskap och demokrati ett omaka par i nätverkspolitikens tidevarv? Frågan kan i ett första steg något lätt- sinnigt besvaras med det beror på alternativt inte nödvändigtvis. För att kunna ge ett tydligare svar är det nödvändigt att precisera det sammanhang i vilket ett givet partnerskap uppträder. nämnda frågorna kan därvid tjäna som vägledning. Bortsett från denna empiriska kvalificering är det ändå möjligt att formulera några allmänna normativa teser som bör beaktas om man är angelägen att inte smita ifrån frågorna om ansvar och deltagande, vilka båda är så centrala för demokratiteorien. För det första måste vi vara uppmärksamma så att inte partner- skapspolitiken utvecklas dithän att den ersätter den traditionella representativa demokratin. Partnerskap kan, i bästa fall, vara partiellt ansvariga inför specifika grupper av aktörer och intressen, medan riksdag och kommunfullmäktige är ansvariga inför samtliga medborgare. Det är de folkvalda församlingarnas uppgift att inte låta partnerskapen ta över rollen som främsta policyskapande organ na- tionellt och lokalt. Även i nätverkspolitikens tidevarv – och i syn- nerhet då! – krävs närvaro av en politisk styrelse för vilken ansvar kan utkrävas av alla röstberättigade medborgare i fria val. Om inte medborgarna kan överblicka och förstå den politiska processen kan den demokratiska legitimiteten gå förlorad. För att tala Swenglish: governance får inte innebära frånvaro av government. För det andra är det viktigt att partnerskapen inte bygger murar omkring sig och utestänger grupper som redan förut har en svag ställning i det politiska systemet. (1998) har till exempel pekat på att de partnerskap som skapats för att motverka social segregation och exkludering i invandrartäta områden visser- ligen inbjuder den berörda lokalbefolkningen att bli delaktig, men först sedan projekten är planerade, arbetsledningen fastställd och modellerna för integration presenterade på ett papper. Utan att ta ställning till hur rättvisande hennes omdöme är i detta specifika fall är det lätt att dela hennes slutsats om ett sådant sätt att bedriva poli- tik: Människors tro på den egna handlingen och deras förtroende för omgivningen skapas inte med befallningar uppifrån. Den offentliga politiken, i form av statliga och/eller kommunala organ, har här en särskild uppgift att bevaka så kallade svaga gruppers in- tressen, dels genom att driva för dessa grupper viktiga frågor, dels att uppmuntra dessa grupper till självorganisering. För det tredje kan det breda och öppna globala partnerskap som lanserats i samband med , och Habitat II ses som ett frö till den kosmopolitiska demokratimodellens förverkligande. I frågor som rör global ekonomi, ekologi, nedrustning, mänskliga rättigheter, smittsamma sjukdomar (HIV), organiserad brottslighet med mera är det uppenbart att nationella regeringar är otillräckliga som fungerande maktcentra. Den nationella politiken måste kom- pletteras ovanifrån av institutioner på övernationell nivå och nerifrån av transnationella nätverk. Frågan vem som är ansvarig för vem i ett sådant konglomerat av politiska nätverk och styrorgan kan inte besvaras i någon enkel formel. Det är en utmaning för dagens och framtidens medborgare (jämför 1998). Politikens fragmentering i olika former av nätverk ställer således demokratiteorin inför nya frågor. Att då försöka återkalla när politiken bedrevs mer eller mindre i enlighet med folkstyrelsemo- dellen är knappast en realistisk väg. Riksdag, kommun och landsting kan på sin höjd besluta om ett partiellt återtagande av ansvaret för den politik som avsöndrats från det offentliga under det senaste år- tiondet. Alltför många för mänsklighetens överlevnad viktiga frågor låter sig inte exklusivt hänföras till det territoriella ansvarsområdet för en nation, en region eller en kommun. Frågor rörande krig, fred och nedrustning hanteras mer eller mindre framgångsrikt inom ra- men för . När det gäller ekonomi och ekologi ligger beslutandemakten i stor utsträckning i händerna på de över 30 000 multinationella företag som finns på jorden, men dessa be- finner sig i allt väsentligt utanför det område där demokratiskt an- svar kan utkrävas (Rosenau 1998:50). Ansvaret för mänskliga rättigheter, spridningen av HIV och den organiserade brottslighe- tens utbredning kompliceras inte minst av den accelererande etniska rörligheten. Vilken eller vilka är de relevanta politiska institutioner där dessa frågor skall hanteras för att möjliggöra en både effektiv och demokratisk hantering? I när många stora frågor saknar entydig territoriell förank- ring och många ansvarsområden överlappar varandra kan olika for- mer av nätverk – de må kallas partnerskap eller något annat – vara ett sätt att fylla ett tomrum och skapa förutsättningar för ett åtmins- tone partiellt utkrävande av ansvar. Om ett partnerskap innefattar de för en viss fråga relevanta aktörerna och dessa möts på jämlik basis skulle man rentav kunna se det som ett exempel på den samtals-, överläggnings- eller resonemangsdemokrati (deliberative eller discursive democracy) som i efterföljd pläderats av en del demokratiteoretiker (se till exempel Dryzek 1996, och Elster 1998). Å andra sidan kan en sådan tolkning lätt framstå som alltför naiv. Var finner vi dessa jämlika partnerskap i sinnevärlden? Visar inte erfarenheten att partnerskap vanligen är slutna enklaver inom vars skyddade murar en politik kan föras som utestänger breda grupper av medborgarna? Detta är förvisso kritiska frågor som kan och bör ställas. får vi inte idealisera den demokrati vi faktiskt anser oss ha uppnått. På tröskeln till ett nytt millennium är visserligen fler länder än någonsin demokratiska enligt vanligen tillämpade minimikriterier, men med högre ställda kvalitetskrav är bilden mera komplicerad och inte entydigt ljus (se till exempel 1997:417–426; Archibugi 1998). Demokrati är inte ett statiskt och universellt likformigt till- stånd. Demokratins exakta innebörd och former varierar mellan olika samhällen och kulturer och förändras också . I linje med detta finns heller inget givet svar på huruvida demokrati och partnerskap är förenliga storheter. Partnerskapen finns där, de tycks växa i antal och sprida sig till allt fler områden av samhällslivet sam- tidigt som deras relation till demokratiskt deltagande och utkrävan- de av ansvar är oklar. Litteraturen om partnerskap är starkt koncen- trerad till den typ av partnerskap som etablerats mellan privata och offentliga intressen i samband med utveckling av det lokala närings- livet. Demokratifrågor har i detta sammanhang endast ägnats ett förstrött intresse. Det är hög tid för den samhällsvetenskapliga forskningen att ändra på detta och låta partnerskapens relation till demokratin bli föremål för kritisk genomlysning från olika disci- pliner och perspektiv. 1Konstruktiva kommentarer på tidigare versioner av detta bidrag har getts av , , , och andra vid Högre seminariet i statskunskap vid . Varmt tack till er alla! 2Avsnittet bygger i huvudsak på (1998). 3Detta avsnitt har inspirerats av diskussioner med ämneskollegan . Adelman (1998) The genesis of the current global economic system. 3–28 in Adelman , Handbook of the Globali- zation of the World Economy. Cheltenham, UK and Northamp- ton, MA, : Albaek , , and (1996) Nordic Local Government: Developmental Trends and Reform Activities in the Postwar Period. Amnå (1995) Det mångtydiga mellanrummet. Några utländska forskningsimpulser, s. 119–171 i (red.) Medmänsklig- het att hyra? Åtta forskare om ideell verksamhet. (1975) Governing Greater . : Univerisy of Press Archibugi , and (eds.) (1998) Re- imagining Political Community. Studies in Demo- cracy. Bachrach and Baratz . (1970) : Theory and Practice. Bailey , Barker and (1995) Partner- ship Agencies in British . (1998) Politicians, public officials and the respon- sibility to guard and preserve the institution of democracy. : , [unpublished paper] Bogason and Toonen (eds.) (1998) Comparing net- works. Special issue of 76 (2) Bro , , och (1998) Grön demokrati. Om implementeringen av i åtta svenska kommuner. Burns Tom R. (1999, forthcoming) The evolution of parliaments and societies in Europe: challenges and . and –(1998) Social integration and exclusion: the response of Swedish society. 253–278 in , (eds.) in European Cities. Processes, Experiences and Responses. Castells Mauel (1972) La question . Chatterjee Partalekha (1996) Partnership in action. The 4 (2): 14 (1998) Economic development roles in American cities: a contextual analysis of shifting partnership arrangements. 19-46 in and , Public-private Partnerships for Local Economic Development. Westport, : Praeger DiGaetano A. and Klemanski J.S. (1993) regimes in compra- tive perspective. The politics of urban development in . 29 (1): 64–83 (1990) Discursive Democracy: Politics, Policy, and Political Science. (1998) Den demokratiska regionen. En litteraturöver- sikt. Delstudie inom projektet och den lokala demo- kratin.Falun: forskningsråd (1988) Insiktsfull avhandling om medborgarinfly- tande. Recension av , Consulting citizens in . Planning participation in context. Document D 10: 1988). för Arkitek- turforskning 1 (3): 72–82 (1997) Partnerships and urban governance: to- wards an agenda for cross-national comparative research. Paper presented at the /MOST Symposium Partner- ships: A to ? Social Science Perspectives on Habitat II Agenda, 24–. [Publiceras 1999 i en engelsk och en fransk version] Elster (ed.) (1998) Deliberative Democracy. En ny plan-, bygg- och bostadsforskning (1997) Slutbetänkande av Utredningen för en översyn av plan-, bygg- och bostadsväsendet. (1998) regimteori i perspektiv av debatten om ´community power´. Rapport nr 40. (1998) Global civil society: perspectives, initiatives, movements. Development Studies 26 (1): 99–110 (1995) Regime and regulation in substantive planning theory. Planning Theory (14): 65–78 Fothergill (1997) The premature death of EU regional poli- cy? Paper presented at Con- ´Regionall Frontiers´, , Viadrina, an der Oder, 20– and O´Loughlin (eds.) (1996) Social Polari- zation in Post-Industrial Metropolises. /: de Gruyter Geddes (1997) Local partnership and the political economy of social policy in Union. Paper presented at Conference´´Regionall Frontiers´, , Viadrina, an der Oder, 20– Gidlund (1998) Medborgarinflytande över EU i EU – ett demokratiprojekt 1998:145 Goetz . and . (eds.) (1993) The New Loca- lism. Comparative in a Global Era. and Painter (1997) Concrete research, urban regimes and regulation theory. 13–29 in (ed.) Regulating in a Global Economy. Thousand Oaks, , : (1996) Democracy. Pp.411–21 in and (eds) A Companion to Contemporary Political Philosophy. (1985) I nationell skala. Studier kring cityplaneringen i . och (1998) Det ouppklarade part- nerskapet: och den svenska regionalpoli- tiken. Nordisk Samhällsgeografisk (26): 22–36 (1973) Social and the City. , (1998) Democracy and Globalization. 11–27 in Archibugi , and (eds. Re- imagining Political Community. Studies in Demo- cracy. , (1999) Kan globaliseringen regleras? Att återuppfinna politiken i Bör demokratin avnationaliseras? och (1980) Grundlagarna med till- hörande författningar. : och Söners förlag ICLEI (1997) Local Survey. A Study of Responses by and their National and to . tives in Cooperation with . February 1997 [] (1997) Så gott som demokrati. Om demokrati- frågan i EU-debatten. , Shachar and Weesep van (eds.) European Cities in Competition. (1998) Stadsförnyelse, invandrare och social exklu- dering. Rapport nr 41. Judge , Stoker and Wolman (eds.) Khakee , Somma and (eds.) (1998) and Social Exclusion: European Perspectives. Kommun Aktuellt (1998) Nr 28 Kooiman (ed.) (1993) Modern Governance. Langton (ed.) (1978) Citizen Participation in . Lash and Urry (1994) The End of Organized Capi- talism. : The Policy Press Leibfried and Pierson (1995) European Social Policy. Between Fragmentation and Integration. Lidskog and (1999a) Environmental policies and urban planning in . 11 in , , and (eds. ), The in the Global Economy after the . Lidskog och (1999b) Demokrati, ekologi och förhållandet mellan det rätta och det goda: en analys av några teoretiska perspektiv i Demokrati och medborgarskap. (1997) Some thoughts on the and future of demo- cracy. 404–426 in Axel (ed) Democracy´s and Crisis. Loord-Gynne och (1995) Vad blev det av de enskilda alternativen: en kartläggning av verksamheten inom sko- lan, vården och omsorgen. Low , Gleeson , and Lidskog (eds.) (1999) The in the Global Economy after the . (1998) Local-to-local partnerships among Swedish municipalities: Why and how neighbours join to alleviate resource constraints. 93–111 in (ed. ), Partnerships in . European and American Experience. Houndmills, Basingstoke, and : and St. Martin´s Madanipour , and (eds.) (1998) Social Exclusion in European Cities. Processes, Experiences and Respon- ses. (1955) Politics, Planning and the Public Interest: The Case of Public Housing in . (1997) Från miljövård till hållbar samhällsut- veckling. till FN inför Generalför- samlingens extra möte om genomförandet av Montin (1996) Kommunala förnyelseproblem. Bilaga I till slutbetänkande av , SOU 1996:169. Montin (1997) på svenska. Politica 29 (3): 262–278 (1997) Poverty and partnership in the third European poverty programme: the case. 166–180 in and (eds.) Transforming Cities: Contested Governance and New Spatial Divisions. (ed.) (1992) Managing Cities in Austerity. in Ten Western Countries. Musterd Sako and Ostendorf (eds.) (1998) and the . Inequality and Exclusion in Western Cities. Narti (1998) Många vackra ord, föga av handling. Naschold (1996) New Frontiers in Public Sector Manage- ment. Trends and Issues in State and Local Government in Europe. och (1997) Politisk demokrati och EU- integrerad regionalpolitik. (1975) ? (ed.) (1998) Partnerships in . European and American Experience. Houndmills, Basingstoke, and : and St. Martin´s Regional frihet och statligt ansvar: en principiell diskussion. Delbe- tänkande av den parlamentariska regionkommittén (PARK). (1997) Understanding Governance: , Governance, Reflexivity and Accountability. Rosenau, (1998) Governance and Democracy in a Globalizing World. 28–57 in , and (eds. ), Re-imagining Political Community. Studies in Cos- mopolitan Democracy. Rådahl (1998) Det behövs starkare lärosäten . Intervju med universitetskansler i Universitets- läraren (19), , s. (1989) Oklarhetens strategi: organisering av projektsamarbete. Savitch (1997) Global challenge and institutional capacity: or how we can refit local administration for the next century. Paper presented at the ISSC/MOST/Symposium on Part- nerships: A to ? Social Science perspectives on Habitat II. , , –25, 1997 Stoker (1995) Regime theory and urban politics. 54–71 in , and (eds.) (1989) Regime Politics. Governing 1946– 1988. : University Press of () (1996) Nationella hinder för lokal . Rapport 96/9308 (1996) Summit. Note presented by the Director-general of (1998) 5 (3), 1998 Walzer, and . (eds.) (1997) Public- private Partnerships for Local Economic Development. Westport, and : Praeger Silver and Wilkinson (1995) Policies to combat social exclusion: a French-British comparison. 283–310 in , and (eds.) Social Exclusion: Rhetoric, Reality, Responses. A contribution to the World Summit for Social Development. Världsbild, kultursyn, medborgarskap En solig morgon – det var ett valår – fann jag ett flygblad i brevlådan vid mitt sydsvenska sommarhus. I blå bokstäver på gul botten hävdade en politisk gruppering i en närbelägen stad att förvandlats från ett folkhem till ett mångkulturellt infer- no. Om inte annat antydde det blågula bladet två saker om kultur- begreppets plats i vårt nutida språkbruk. Det ena är att begreppet spritt sig: Det är inte längre så koncentrerat som det var till de välutbildades utbyten kring intellektuella och estetiska intressen. Det dyker upp i reklamkampanjer (glasskultur, sängkultur) och hos organisationsteoretiker och konsulter (företagskultur) såväl som hos politiska agitatorer. Och även om man kan urskilja något antal huvudbetydelser och associationer verkar innebörden kunna glida mellan olika sammanhang på ett rätt oklart och kanske försåt- ligt sätt. Det andra faktum kring kulturbegreppets nutida bruk, som har direkt att göra med föreställningen om det mångkulturella infer- not, är att medan kultur förut mest var ett honnörsord med posi- tiva, rentav högstämda övertoner som pekade mot samförstånd, är detta slags konnotationer inte längre så självklara. I stället förekom- mer det allt oftare i situationer av konflikt, missförstånd, obehag. Det handlar om kulturkrockar och konflikter mellan civilisationer. Och i rätt många fall implicerar kulturresonemangen i fråga också en viss fatalism: svårigheter framstår som oundvikliga, ståndpunkter som oförenliga. Detta kapitel handlar om kulturuppfattningar i en mer samman- hängande värld, med omfattande mänskliga förflyttningar men också ett rikt, mångformigt mediaflöde.1 Medborgarskap är lik- som kultur ett ord med komplicerad innebörd. Här kommer jag inte att ägna så mycket uppmärksamhet åt formella rättigheter och VÄRLDSBILD , KULTURSYN, MEDBORGARSKAP skyldigheter utan syftar främst till att se det som en fråga om kom- petent, ansvarsfullt, hänsynsfullt, aktivt deltagande i samhällslivet. Jag ser det som en del av en önskvärd samtida medborgerlig kompe- tens att ha en praktisk förståelse av kulturskillnader och deras han- tering, att kunna ta ställning till olika bruk av kulturbegrepp som förekommer i samhällslivet och samhällsdebatten, och att ha en nå- gorlunda välutvecklad bild av de tillstånd, skeenden och samman- hang i världen som alstrar nya, ibland problematiska kulturella situationer och kontaktytor. i min sommarbrevlåda kan tyckas vara ett rätt banalt och lättviktigt prov på en konfliktbetonande kulturuppfattning – men låt mig ta ett exempel till. Vid det slut uppstod en viss hausse i scenarier för hur världen nu skulle komma att se ut. En av de mer uppmärksammade framtidsvyerna har varit den som fram- förts av den amerikanske statsvetaren , först i den inflytelserika tidskriften (1993) och därefter i bokform (1996). när de stora ideologiska konflikterna är över, hävdar , kommer striden, eller striderna, att stå mellan världens stora kulturella block, i en civilisationernas samman- drabbning. svävar litet på målet när han ska identifiera vilka dessa civilisationer är, men faller i huvudsak tillbaka på äldre civilisationsteoretiker som Spengler och Toynbee. Han är inte säker på om ska räknas som en civilisation, och är inte särskilt tyd- lig när det gäller buddhism, judendom eller östlig ortodox kristen- het, men åtminstone finns det på hans karta en västlig, en latiname- rikansk, en islamisk, en hinduisk, en konfuciansk (eller sinisk) och en japansk civilisation. Och dessa, menar , sätter sin prägel på världspolitiken. Det må vara att staterna är den interna- ordningens ledande aktörer, men i vidare konfliktmönster är det civilisationerna som bestämmer vem som ställer sig på vilken sida. Folk och nationer ställer sig nu frågan vilka de egentligen är, och använder politik inte bara för att främja sina intressen utan också för att definiera sin identitet. Vi vet vilka vi är först när vi vet vilka vi inte är, och ofta först när vi vet vilka vi är emot (Hunting- ton 1996:21). Så blir identitetspolitiken global. Och i den mörkaste versionen av framtidsvy blir det väst som står mot muslimerna och konfucierna, mot en allians mellan islam och . I förordet till bokversionen, The Clash of Civilizations and the Remaking of World Order (1996), beskriver vilken upp- märksamhet hans ursprungliga artikel i ämnet väckte.2 Han blev inte bara indragen i otaliga sammankomster med akademiker, politiker och affärskretsar i utan fick också tillfälle att delta i diskussio- ner kring Huntingtontesen i bl.a. , , , Fran- krike, , , , , , Ryss- land, , , , , , och . Och med beröm på bokens baksida från sådana stor- politiska veteraner som och har även denna utförligare version av hans resonemang helt säkert kunnat påräkna ytterligare intresserade läsare – fastän mottagandet bland kolleger i forskarsamhället varit ganska svalt. På det hela taget går det att se Huntingtontesen som en hög- statusvariant av vad (1995), antropologiprofessor i , beskrivit som kulturfundamentalism – ett synsätt som bygger på antagandena att människor till sin natur är kulturbärare, att kulturer är distinkta och oförenliga, att relationer mellan bärare av olika kulturer har en inneboende konfliktladdning, och att det är en del av den mänskliga naturen att vara främlingsfientlig. Denna kulturfundamentalism, säger , skiljer sig från traditionell ra- sism (som den tenderar att ersätta) i det att den inte nödvändigtvis förutsätter en hierarkisk ordning. Den kan mycket väl proklamera ett slags kulturrelativism – under förutsättning att kulturerna håller sig på sina platser, ur varandras väg. För eftersom de är oförenliga måste de skiljas åt i rummet. Så fungerar kulturfundamentalismen nu som en alternativ utstötnings- och utestängandedoktrin, inte minst i . Med andra ord är vi tillbaka vid idén om det mång- kulturella infernot. Kanhända skulle förfäras av att bli placerad i sådant sällskap, och av flygbladets agitatoriska språkbruk som inte passar i seminarierummet eller på konferenscentrat. Med det mång- facetterade inflytande hans sentida skriverier haft kan det likafullt finnas anledning att oroa sig över vad för slags ekon de kan ge. Somliga kommentatorer går så långt som att peka på risken av en självuppfyllande profetia – om en välkänd uttolkare av världspoli- tiken utmålar vissa slags konflikter som oundvikliga kan politikens aktörer bli mer benägna att handla därefter. VÄRLDSBILD , KULTURSYN, MEDBORGARSKAP Vi kan identifiera kulturfundamentalismen som en av vår tids fram- trädande kulturuppfattningar – men det finns andra.