sou · GNB380 · 2000-01-01 00:00:00 — Enkelt uttryckt gillas deltagardemokratiska förslag (folkomröstningar, sänkt rösträttsålder) i något större utsträckning av medborgare som sympatiserar med partier till vänster, medan elit- och representationsdemokratiska förslag (färre riks- dagsledamöter, expertöverlåtelse) gillas av medborgare som hyser sympatier för högerpartier. Enligt ett sätt att se på saken finns alltså fortfarande svaga av- tryck kvar från den partipolitiska konflikt kring demokratifrågorna som rasade i seklets början. Här får man emellertid vara försiktig med att dra analogin för långt. Den liberal-konservativa skiljelinje som strukturerade konflikterna under demokratins tillblivande kan inte utan vidare jämföras med den klasskiljelinje som format dagens ideologiska vänster-högerlandskap. gång har demokratin blivit överideologi för alla partier. Men det finns alltså alltjämt små skillnader mellan vänster- och högersympatisörer när det när det gäller folkinflytandets storlek och utformning. och sympatisö- rer är mer förtjusta i förslag som innebär effektivisering och professionalisering av det demokratiska beslutsfattandet än vad och sympatisörer är. På motsvarande sätt är v- och mp-sympatisörerna mer förtjusta i tanken på fler inslag av direktdemokrati och sänkt rösträttsålder än vad kd- och m-sympatisörer är. I vilken utsträckning är den politiska elitens åsikter om demokrati- frågor representativa för svenska folkets åsikter? Tycker med- borgarna och partieliterna likadant i frågor som rör den svenska demokratins framtid? Råder större eller mindre åsiktsöverens- stämmelse mellan medborgare och elit när det gäller demokrati- frågor jämfört med andra typer av frågor? För några av demokratifrågorna har vi en unik möjlighet att jämföra medborgarna och de kandidater som ställde upp riksdagsval. Ett antal av de frågor som ingår i demokratiutred- ningens frågeserie ställdes också i en riksdagskandidatundersök- ning som genomfördes val. Kandidatundersökningen finansierades av (Ju 1997:13) och syftar främst till att utvärdera personvalet i samband med riksdagsval. Under- sökningen genomfördes av forskare verksamma inom det svenska Valforskningsprogrammet vid i . och hade det veten- skapliga ansvaret för kandidatundersökning. Fler resultat från kandidatundersökningen kommer att redovisas i kommande publikationer. I tabell 3 redovisas resultaten av jämförelsen mellan medborgar- na och partieliten i frågor om demokratiförändringar. Som vi kunde ha förväntat oss är sakfrågeåsikter mer utkristalliserade bland partieliter än bland medborgare; andelen som anger ett neutralt svarsalternativ är klart mindre bland riksdagskandidaterna än bland medborgarna. Därför har jag använt mig av två olika sätt att urskilja skillnader mellan riksdagskandidater och medborgare. Opinionsbalansmåtten visar om det råder övervikt för positiva eller negativa åsikter om de olika förslagen. Opinionsbalanserna kan vara av olika storlek och ha olika tecken för kandidater och med- borgare. Skillnaderna mellan grupperna redovisas dessutom som differenser av andelen positiva åsikter (mycket eller ganska bra förslag). Medborgarnas och riksdagskandidaternas åsikter om förslag att förändra demokratin (procent, opinionsbalansmått, skillnad andel bra förslag) Avskaffa den gemensamma valdagen (rdkand) / anordna kommun- och riksdagsval (SOM) Kräva att partier och kandidater redovisar varifrån de erhåller kampanjbidrag Förbjuda publicerandet av opinionsundersökningar före valet Genomföra fler kommunala folkomröstningar Sänka rösträttsåldern till 16 år Genomföra fler nationella folkomröstningar Kommentar: Resultaten för riksdagskandidaterna är hämtad från stora kandidatundersökning (n~900). Resultaten för medborgare är hämtade års SOM-undersökning, vid . Förslagen har i tabellen rangordnats efter skillnaden i andel positiva mellan riksdagskandidater och medborgare. Högst upp i tabellen återfinns förslag som var mer omtyckta bland riksdagskandidaterna än bland väljarna. Längst ned i tabellen återfinns förslag som var mer omtyckta bland väljarna än bland riksdagskandidaterna. Våra analyser visar att det inte existerar några avgrundsskillnader mellan riksdagsledamöter och medborgare i någon av demokrati- frågorna. Åsikterna går mest isär när det gäller att minska antalet riksdagsledamöter. Bland riksdagskandidaterna råder klar övervikt av negativa attityder (opinionsbalans –38). Bland medborgarna är det lika klar övervikt för positiva åsikter om förslaget att minska antalet ledamöter i (+23). Att riksdagskandidaterna ställer sig tveksamma till förslaget är kanske inte konstigt eftersom ett färre antal platser i parlamentet innebär sämre möjligheter att lyckas med en kandidatur. Den näst största åsiktsskillnaden gäller förslaget om att avskaffa den gemensamma valdagen. Här är riksdagskandidaterna betydligt mer positiva () än medborgarna (). Bland kandidaterna råder opinionsmässig övervikt för positiva attityder (+21) medan det bland väljarna finns en svag övervikt för negativa attityder till förslaget att anordna kommun- och riksdagsval (-10). Riksdagskandidaterna själva ställer sig mycket positiva till för- slaget att avkräva kandidater att redovisa varifrån de erhåller kam- panjbidrag. Förslaget om större öppenhet i det nya personvals- systemet är till och med mer omtyckt bland riksdagskandidaterna () än bland medborgarna (). Förslaget att sänka rösträttsåldern till faller emellertid varken medborgare eller kandidater i smaken. Förslaget är något mindre illa omtyckt bland rikdagskandidaterna (positiva) än bland med- borgarna (positiva). I fortsättningen av kapitlet tänker jag ge en närmare presentation och bakgrundsbeskrivning av de mest aktuella och intressanta demokratiförslagen. I avsnitten 2.3–2.6 genomförs mer detaljerade analyser av folkopinionen när det gäller skilda valdagar, 16-årig rösträtt, expertstyre och folkomröstningar. Genomgången grundar sig på analyser av hur medborgarnas attityder i demokratifrågor är fördelade i olika undergrupper. är om det förekommer stora variationer i åsikter om demokrati bland medborgarna. Varierar medborgarnas åsikter om demokrati efter social status eller klasstillhörighet? Finns det någon stark ideologisk komponent i medborgarnas demokratiopinioner? Och skiljer sig de mer kunniga och politiskt intresserade medborgarnas åsikter om demokrati från mindre kunniga och intresserade medborgare? I analyserna förekommer således tre olika grupper av undersök- ningsvariabler: a) en uppsättning traditionella bakgrundsvariabler såsom kön, ålder, sektor, bostadsort, yrkesgrupp och klasstill- hörighet, b) medborgarnas självuppskattade ideologiska vänster- högerpositioner, och c) uppgifter om politisk sofistikering, såsom utbildning, politiskt intresse och hur ofta de brukar diskutera politik. 2.3Åsikter om skilda valdagar Den gemensamma valdagen infördes . Alltsedan dess har åter- införandet av skilda valdagar i varit ett debattämne. utredde den gemensamma valdagen 1987 och fann då inga skäl att förändra gällande valordning. har debatten accelererat ytterligare och förslaget har successivt vunnit allt starkare stöd bland de svenska riksdagspartierna. , och har varit de varmas- te förespråkarna för skilda valdagar. var länge råd- villa, men har anslutit sig till förespråkarna. Social- demokraterna, som länge varit de starkaste motståndarna till skilda valdagar, tycks nu omvärdera sina ståndpunkter. Förslaget om skilda valdagar betyder i praktiken att införa ett nytt valsystem med växelvis kommunval och riksdagsval den tredje söndagen vart annat år. De mest konkreta planerna har varit att anordna de första separata kommunvalen den 17 septem- ber . Tidpunkten för nästa ordinarie riksdagsval skulle alltså inte förändras utan hållas . Ett annat alternativ som figurerat i debatten är att hålla kom- munval i en tredjedel av kommunerna åt gången enligt ett slags brittiskt rullande schema. Enligt ett sådant system skulle det hållas allmänna val i – till exempel ett ordinarie riksdagsval och därefter val i en tredjedel av kommunerna , 2004 och 2005. Statsrådet planerar att tillsätta en större utredning om den svenska grundlagen och valsystemet. Frågan om skilda valdagar kommer av allt att döma bli en av de viktigaste frågorna för utredningen att ta ställning till. Trots stor enighet i om det förträffliga i skilda valdagar krävs ändå en grundlig genom- gång av för- och motargument. En snabb genomgång av riksdags- trycket visar att det finns gott om båda. Det vanligaste argumentet för att anordna kommun- och riks- dagsval vid olika tillfällen har varit att man måste söka bryta riks- politikens dominans i de lokala valen. Med skilda valdagar skulle de kommunala frågorna inte längre hamna i skuggan av rikspolitiken. Den lokala demokratin kommer att vitaliseras. Kommunala per- sonvalskampanjer skulle ha bättre förutsättningar eftersom kom- munpolitikerna inte behöver konkurrera med rikspolitikerna om uppmärksamhet. Det politiska ansvarsutkrävandet skulle också bli tydligare eftersom väljarna lättare kan skilja mellan den kommu- nala och nationella nivån. Inte oviktigt i sammanhanget är att kommuner hanterar två tredjedelar av de offentliga ut- gifterna och är arbetsgivare för tre fjärdedelar av alla offentligt anställda. Förlängningen av mandatperioderna från tre till har an- vänts som ett ytterligare argument för skilda valdagar. Med fyra- åriga mandatperioder skiljer ut sig som ett demokratiskt system med unikt långt tidsavstånd mellan väljarnas tillfällen att utkräva ansvar av sina valda representanter. Genom att anordna kommunval skulle tiden mellan folkstyrets verkställanden kunna kortas. Den enklaste lösningen är att hålla val , växlande mellan riksdagsval och kommun/regionval. Förespråkarna för en fortsatt gemensam valdag fäster stor vikt vid att behålla en helhetssyn på politiken i samband med de all- männa valen. Utformningen av rikspolitiken och kommunpoliti- ken bör diskuteras och avgöras . Centralt i argumenta- tionen är de oönskade konsekvenserna av att skilja valdagarna åt att valdeltagandet riskerar att sjunka om rikspolitiken och de kända rikspolitikerna är motor för medborgarnas politiska deltagande. Erfarenheter från andra länder visar att valdeltagandet är generellt sett lägre i lokalval än i nationella val. de innebär under alla omständigheter en försvagning av demokra- tin. I spelar rikspolitiken en stor roll i kommunvalen, trots att kommunvalen skilts från stortingsvalen. Ett ytterligare argument emot skilda valdagar är att de svenska väljarna faktiskt, och i ökande grad, förmår att skilja mellan kom- mun- och rikspolitik.3 Det vittnar inte minst väljarnas förändrade röstningsbeteende om. Allt fler väljer att rösta på olika partier i kommun- och riksdagsval – röstsplittrarna har ökat från 1970, när den gemensamma valdagen var ny, till 1994 (1995). Även om väljarnas kunskaper om kommunpolitik och kännedom om kommunpolitiker lämnar mycket övrigt att önska (se t.ex. 1996), vittnar det stora antalet nya partibildningar på nivå också om att det kommunala sambandet sakta eroderar. Också i media sker en generell utveckling mot ett allt större utrymme för lokala frågor. Trots den gemensamma valdagen genomgår allt fler svenska väl- jare separata beslutsprocesser för sitt partival i kommun- och riks- dagsval. I viss utsträckning har i så fall mycket av den önskade effekten av att införa skilda valdagar redan infunnit sig. Det är helt enkelt onödigt att genomföra någon förändring. Den successivt växande andelen röstsplittrare kan betraktas som ett uttryck för hur det faktiskt tar för aktörer i ett politiskt system att anpassa sig till nya förutsättningar. Det har tagit för svenska väljare att nå upp till röstsplittringsnivåer som åt- minstone antyder att väljarna gör olika röstningskalkyler för kommun- och riksdagsval. Eftersom det tar för aktörerna i ett system att anpassa sig till nya spelregler (och det gäller kanske särskilt för vallagar av det här slaget eftersom aktörernas försök är få per tidsenhet) bör regelförändringar undvikas om det inte finns mycket goda skäl att genomföra dem. Framför allt bör inte många regelförändringar 3 Statsvetardebatten om huruvida det egentligen finns några kommunala väljare har varit livlig , se till exempel , 1996; 1996; 1993; 1993. Många stora förändringar av demokratins spelregler är fortfarande så färska att man först bör låta aktörerna anpassa sig till dem innan man allvarligt funderar på nya reformer. Med tanke på att det ännu behövs flera ytterligare val innan demokratin kan skörda de positiva effekterna av den nya person- valsreformen bör reformtakten vara låg , utan att debatten om demokratiförändringar för den skull av- stannar. En mycket grundlig utredning av förslaget att överge den gemensamma valdagen bör nu äga rum. Annars riskerar den nu- varande entusiasmen att leda till ett alltför hastigt beslut – särskilt eftersom det inte behövs någon grundlagsändring för att införa skilda valdagar. rör sig mot enighet i frågan om skilda valdagar. Men hur ser folkopinionen ut? De resultat som presenterades i inled- ningen av kapitlet visade att förslaget om skilda valdagar tillhör de demokratifrågor där folkopinionen är som mest delad. Vi kan kon- statera en svag övervikt av andelen negativa: positiva mot negativa (se tabell 4). Svenska folkets åsikter om skilda valdagar, 1998 (procent, opinionsbalansmått) varken t v eller t h Kommentar: Den exakta förslagsformuleringen var: anorda kommun- och riksdagsval (se figur 1). Opinionsbalansmåttet visar andelen positiva till förslaget minus andelen negativa till förslaget. Positiva opinionsbalansmått visar övervikt för andelen positiva och negativa opinionsbalansmått visar övervikt för andelen negativa. Till kategorin arbetare + har förts egenanställda arbetare och arbetare med arbetsledande funktion. Till gruppen lågutbildade räknas folkskola, grundskola, folkhögskola och tvåårigt gymnasium. Till de medelutbildade har förts flickskola, realexamen och treårigt gymnasium. Till gruppen högutbildade förs personer som har studerat eller tagit examen vid högskola eller universitet. Resultaten visar ganska små skillnader mellan olika grupper vad gäller åsikter om att anordna riks- och kommunval vid olika till- fällen. Få grupper uppvisar en övervikt av positiva attityder. Mest positiva är de mest politiskt intresserade (balansmått +17), icke- svenskar (+9) och boende på landsbygden (+4). Det är intressant att skilda valdagar uppfattas som relativt posi- tivt bland högutbildade och mycket intresserade, bland äldre och bland högre tjänstemän (mellan positiva). Resul- tatet indikerar i vilka grupper en reformering av valsystemet skulle uppfattas som mest meningsfull, nämligen bland relativt resurs- starka och politiskt erfarna grupper. Det handlar alltså om sofisti- kerade grupper av medborgare som kan skilja kommun- från rikspolitik i stor utsträckning. De behöver inte ha rikspoliti- ken som motor för sitt politiska deltagande. För dessa grupper skulle en övergång till ett valsystem med skilda valdagar antagligen gå smidigt och kanske till och med leda till ett ökat intresse för politik. Baksidan av medaljen är att de resursstarka och intresserade sannolikt också skulle få mer att säga till om i kommunpolitiken på bekostnad av väljare som inte skulle klara övergången lika bra. Enligt resultaten är endast av de lågutbildade, arbetare, politiskt ointresserade och ungdomar positiva till för- slaget om skilda valdagar. De representerar i allt väsentligt de risk- grupper i vilka vi kan förvänta oss ett sjunkande valdeltagande om valdagarna skiljs åt. Dessa grupper är i behov av rikstäckande mediabevakning och rikspartiernas och rikspolitikernas val- kampanjer för sitt politiska deltagande. En mer genomgripande undersökning av vilka väljargrupper som riskerar att komma i kläm om den gemensamma valdagen överges är nödvändig. Sådana studier bör i så fall koncentreras på frågan om hur olika grupper skiljer sig åt när det gäller inhämtning av politisk information under valkampanjer. Är det överhuvudtaget möjligt att ge kommunala valkampanjer liknande förutsättningar som de traditionella rikskampanjerna när det gäller medial upp- märksamhet och granskning samt tillgång till relevant politisk information om deltagande partier? Även om rör sig mot enighet i frågan om skilda val- dagar är folkopinionen ännu långt ifrån övertygad – snarare svagt negativt inställd. Färska undersökningar visar att opinionen är lika splittrad också bland kommunstyrelseordföranden runt om i landet.4 Det ger ytterligare stöd för att riksdagsledamöternas håll- ning i frågan inte är särskilt representativ. Att fatta ett riksdagsbeslut om att överge den gemensamma valdagen vore därför förhastat. Förslaget om att alltid överlåta beslut i viktiga frågor till experter är kanske det mest kontroversiella i demokratiutredningens fråge- serie. Positiva attityder till ett sådant förslag implicerar att svars- personerna önskar sig en utveckling mot en demokrati där många beslut överlåts åt en expertelit, det vill säga något som liknar en elitdemokrati. Här skulle medborgaropinionen i så fall gå stick i stäv med de många förändringar mot direktdemokrati som elit- debattörerna själva har önskat sig . Tolkningen av resultaten blir ännu mer besvärlig eftersom expertöverlåtelse har – något överraskande – visat sig vara ett av de mest populära förslagen bland medborgarna (jfr tabell 1). Här måste man emellertid vara en smula försiktig med att göra allt för långtgående tolkningar. Så som frågan är ställd är det viktigaste stimulit experter, vilket sannolikt framkallar positiva attityder hos många människor. Det kan förklara varför nivåskattningen (positiva) blir relativt hög. Som vanligt bör man inte fästa någon som helst vikt vid en nivåskattning som bygger på svar på en enda enkätfråga från ett enda tillfälle. 4 I tidningen tillfrågades 215 ordföranden i landets kom- munstyrelser om vad de tyckte om att skilja valdagarna åt. De flesta hade en mycket bestämd åsikt, men åsikterna var mycket delade – ville ha skilda valdagar och ville behålla den gemen- samma valdagen. Motståndet till skilda valdagar var störst bland social- demokratiska och svagast bland moderata kommunstyrelseordföranden (). intressanta är att studera skillnader mellan olika gruppers inställ- ning till expertöverlåtelse. I tabell 5 redovisas svenska folkets åsikter om expertöverlåtelse efter socioekonomisk grupptillhörighet, vänster-högerideologi och politisk sofistikering. Svenska folkets åsikter om att överlåta beslut i viktiga frågor till experter, 1998 (procent, opinionsbalansmått) (forts.) Svenska folkets åsikter om att överlåta beslut i viktiga frågor till experter, 1998 (procent, opinionsbalansmått) varken t v eller t h Kommentar: Opinionsbalansmåttet visar andelen positiva till förslaget minus andelen negativa till förslaget. Positiva opinionsbalansmått visar övervikt för andelen positiva och negativa opinionsbalansmått visar övervikt för andelen negativa. Till kategorin arbetare + har förts egenanställda arbetare och arbetare med arbetsledande funktion. Man skulle kunna tro att förslaget att överlåta viktiga beslut till experter skulle mottas med positiva attityder framför allt från hög- utbildade och resursstarka grupper, det vill säga från personer som själva kanske betraktar sig som kompetenta experter. Men resulta- ten visar att så inte är fallet. Det är i stället de resursstarka och politiskt sofistikerade som är mest tveksamma till expertöver- låtelse. Det finns emellertid ingen grupp där det råder övervikt av negativa attityder – den mest positiva gruppen är de mycket poli- tiskt intresserade (balansmått +2). Till de mest positiva grupperna hör de lågutbildade (60 pro- cent), personer som saknar politiskt intresse () och personer som aldrig ägnar sig åt att diskutera politik (). Arbetare och företagare är mer positiva till att överlåta beslut till experter än vad olika tjänstemannagrupper är. Stadsbor är mer positiva till förslaget än landsbygdsbor. Det finns också en liten men statistiskt signifikant könsskillnad: kvinnor är mer positiva till att överlåta beslut till experter än vad män är (mot ). Åsikter om expertöverlåtelse har även ett tydligt samband med svenska folkets självuppskattade vänster-högerpositioner. Personer som själva betraktar sig som stående långt till höger i politiken är mest positiva till förslaget att överlåta beslut till experter (65 pro- cent). Bland vänstergrupper är motsvarande andel tjugo procenten- heter lägre (). Ideologiskt tycks alltså förslaget om att överlåta beslut i viktiga frågor till experter höra hemma till höger längs den politiska vänster-högerskalan. Det bekräftar de åsiktsskillnader mellan höger- och vänsterpartiernas sympatisörer som vi noterade tidigare (jfr tabell 2). Variation i medborgarnas vilja att överlämna politisk makt och demokratisk kontroll över viktiga sakfrågor till ekonomiska, poli- tiska eller tekniska eliter har tidigare härletts tillbaka till den så kallade autonomi-delegeringsdimensionen.5 Till åsiktsdimensionen räknas bland annat de två frågor som givit upphov till folkomröst- ningar i modern tid, nämligen kärnkraftsfrågan och frågan om svenskt EU-medlemskap. Väljarnas åsikter om kärnkraftsavveck- ling och EU-medlemskap, liksom frågor om alliansfrihet och NATO-medlemskap, uppvisar stabil inbördes samvariation . Även om alla dessa frågor samvarierar med vänster-höger- dimensionen kan de ändå sägas utgöra en oberoende sammanhållen åsiktsdimension. Teoretiskt skulle man alltså kunna argumentera för att med- borgarnas åsikter om expertöverlåtelse kan föras tillbaka till auto- nomi-delegeringsdimensionen Preliminära analyser visar emellertid att medborgarnas åsikter i frågan om att överlåta beslut i viktiga 5 Vid sidan om vänster-högerdimensionen, som alltjämt behåller sin styrka, används autonomi-delegeringsdimensionen och den kristna traditionalismdimensionen för att beskriva konfliktstrukturen i det svenska partisystemet (se 1998). frågor till experter inte samvarierar särskilt starkt med de andra komponenterna i åsiktsdimensionen. Betraktat som en teoritest bekräftar resultaten alltså inte förekomsten av en autonomi-dele- geringsdimension. 2.5Åsiker om att sänka rösträttsåldern Rösträttsåldern har sänkts . Det första tillfället var 1969, då såväl rösträttsåldern som myndighetsåldern sänktes från 21 till . Det andra tillfället var i samband med övergången till regeringsform, då rösträttsåldern . Effekten av den senare sänkningen var att två nya årskullar tillfördes gruppen röstberättigade medborgare i samband med maktskiftesvalet . Utvidgningen av demos kan ha haft en inte obetydlig påverkan på valutgången: hade mycket stora framgångar i de yngsta ungdomsgrupperna . I samband med val röstade en dryg tredjedel av förstagångsväljarna på . Förslag om ytterligare sänkningar av rösträttsåldern har fram- förts från flera utredningar och kommittéer . är sannolikt den som genererat mest debatt (SOU 1996:111). Utredningen tillsattes för att utreda och föreslå harmonisering och förenkling av samtliga åldersgränser i samhället. Den föreslagna principen för alla ålders- gränser blev fyra så kallade nyckelövergångar, 12, 15, 18 och , som bland annat grundades i tillgänglig forskning om mognads- grad. Mot bakgrund av detta förslag föreföll åldersgränsutred- ningens idé om sänkt rösträttsålder till i kommunvalen något motsägelsefull. Sextonårsgränsen valdes för att harmoniera med den civilrättsliga myndighetsåldern. En klar majoritet av remissinstanserna gjorde tummen ned för förslaget om sänkt rösträttsålder (Ds 1997:33). Många kommenta- rer gällde de uppenbara inkonsistenserna i utredningens förslag. De vanligaste invändningarna var att förslaget bryter mot principen om gemensam rösträtts-, myndighets- och valbarhetsålder. En annan invändning var att utredningens förslag alls inte förenklade i åldersgränsdjungeln så som var tänkt från början.