sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Eftersom det saknas koppling till , har man sagt, har det inte heller funnits skäl att särskilt intressera sig för denna brottshypotes. I de diskussioner vi fört med förundersökningsledningen i denna del har vi som vår uppfattning framfört att vi i materialet sett två ytterlig- heter. Å ena sidan PKK, där det med ringa koppling till gjorts enorma utredningsinsatser utifrån resonemang om brotts- hypoteser och motivbild. Å andra sidan det s.k. polisspåret där det lika- ledes finns ringa koppling till och där det över huvud taget inte vidtagits några utredningsåtgärder eller ens förts resonemang kring brottshypoteser och motivbild. Som jämförande exempel har vi även framhållit uppslaget (se kapitel 5, Vissa avsnitt registrerade under politiska motiv m.m.), som föranlett omfattande utredning, men där det helt saknas koppling till . Det har visat sig att förundersökningsledningen har en annan syn på detta än vad vi haft. Beträffande PKK har man bl.a. sagt att det inte bara förelåg motiv m.m., utan också ett modus operandi, som organisationen två gånger tidigare hade tillämpat i och som var intressant i samman- hanget. Beträffande har man sagt att hans inriktning på person och önskan att få bort denne från makten var något helt annat än de mer allmänna åsikter som förekom inom de aktuella polis- kretsarna. Förundersökningsledningen har också pekat på att det kring fanns ett nätverk, en organisation och ekonomiska resurser, vilket saknar motsvarighet beträffande de aktuella poliskretsarna. Vi in- stämmer i dessa reflektioner, men anser att de i huvudsak rör grad och inte art. PKK var förvisso ett mycket mer intressant spår och det prioriterades rätteligen före mycket annat. representerade lika- ledes en mer konkret och tydligt uttalad motivbild än den som skulle kunna ha sökts i polisspåret. Men den grundläggande invändning som förundersökningsled- ningen gjort avseende polisspåret – och även avseende andra motiv- bilder, som t.ex. vapenaffärer – håller inte vid en jämförelse med de nämnda uppslagen, som alltså också väsentligen saknar kopp- ling till . Argumentationen måste i stället inriktas just på motivbild, brottshypoteser m.m. I det hänseendet är det alltså riktigt att PKK och andra uppslag i den kategorin är mer intressanta, men det slags näring eller substans som funnits i uppslagen PKK och finns också, om än i mindre grad, i polisspåret. Likväl har ingen analys eller utredning skett. Under våra samtal med förundersökningsledningen har det hänvisats till att de aktuella polis- männen bara är enskilda polismän, som inte ingår i några nätverk och som saknar organisation. Det har också framkommit att dessa ställ- ningstaganden är grundade på allmänna bedömningar; det finns ingen annan utredning gjord än den som framgår av det vi redovisat. För- undersökningsledningen har med andra ord ansett sig kunna utgå från att det inte finns några nätverk eller organisationer. Det anser vi oss inte kunna utgå från efter att ha tagit del av materialet. Vi anser att just detta borde ha utretts, bl.a. på den grunden att det i det material vi stött på och redovisat finns indikationer på att det förhåller sig på ett annat sätt än vad förundersökningen sagt sig ha utgått från. Förundersökningsledningen har vidare hänvisat till att chefs- åklagaren varit avdelad för att särskilt granska utred- ningen avseende polismän, att han gått igenom materialet och att han därvid föredragit resultatet för förundersöknings- ledningen. Som framgått ovan har upprättat promemorior i anledning av denna granskning. Dessa är emellertid enligt vår mening inte användbara som underlag för en efterföljande granskning; den information de innehåller säger inte mera än att uppger sig ha granskat vissa, ej specificerade, uppslag och att han inte funnit skäl till vidare åtgärder. Vi anser att det är anmärkningsvärt att för- undersökningsledningen inte i sak dokumenterat dessa genomgångar. Parlamentariska kommissionen uttalade i sin redovisning att ett an- tal polisärenden var under granskning eller att PU utlovat att de skulle granskas i sinom tid. Det hade kunnat förväntas att dessa ärenden skulle ha följts upp av förundersökningsledningen. Som framgått av vår redovisning har emellertid utredningsföresatser som Parlamentariska kommissionen förespeglades aldrig blivit utförda. Enligt vår mening har förundersökningsledningen såväl beträffande polisärendena som polisspåret försummat sin uppgift. Det är så mycket mera anmärkningsvärt som denna sak särskilt lyftes fram av , som pekade på det ansvar som hade bort åvila åklagaren beträffande denna del av utredningen. 57 Saken har vidare tidigt tilldragit sig stor uppmärksamhet och alltså föranlett ett särskilt initiativ av Parlamentariska kommissionen. Enligt vår mening är detta ett tydligt exempel på att förundersökningsledningen sådan den utövats under Riksåklagaren i praktiken inte uppfattat sig som ansvarig för hela brottsutredningen. Ledningsansvaret har därmed inte fungerat. Som framgått anser vi att ett helhetsgrepp borde ha tagits med in- riktning på vissa grupper inom polisen, varvid en basanalys borde ha gjorts och eventuella nätverk kartlagts. Beroende på resultatet av ett sådant arbete och den kunskap som ett mer aktivt sökande hade kunnat leda fram till, skulle det eventuellt även ha varit befogat med aktiva utredningsåtgärder mot vissa polismän. Som likaledes framgått anser vi att ett sådant arbete i så fall skulle ha utförts eller i vart fall närmast efter mordet. Vår ståndpunkt är föranledd av en jäm- förelse med vilka omständigheter som i andra sammanhang föranlett 57 Så här skrev (även citerat i kapitel 1): Med hänsyn till de syften som ligger bakom särregleringen av utredningar om brottspåståenden som riktas mot polismän skulle det enligt vår mening ha varit en fördel om dessa utredningar hade särbehandlats på det sättet att åklagaren hade tagit direkt ledning över utredningsarbetet i denna del. (SOU 1987:72 s. 161). Förundersökningsledningen har haft ett särskilt ansvar för att tips rörande polisen eller poliser blir korrekt hanterade. Det får anses ha framhållits redan av . Vi vill slutligen tillägga, att det inte är utan egen förskyllan som polismakten drabbats av diskussionen kring polisspåret. Sakligt sett finns det inte så mycket substans i den diskussionen, men frånvaron av substans har kunnat kompenseras av den grogrund för misstro och bristande tilltro till utredningsinsatserna som polisens egna åtgärder givit upphov till. Polisspårsdiskussionens uppkomst kan inte heller skyllas på massmedia eller enskilda privatspanare, eftersom misstron alltså delvis har haft fog för sig och dessutom finns företrädd inom polisen själv. När det gäller en så uppmärksammad del som det s.k. Södermötet har ryktesspridningen således härstammat eller i vart fall fått stöd från polisens egna led. De synpunkter vi haft i de uppslag som redovisats under rubriken Uppslag som berör polisen i allmänhet och Uppslag som eventuellt kan förknippas med poliser eller polisen i allmänhet framgår i de Samman- fattande anmärkningar som finns i anslutning till respektive uppslag. Vi har inte funnit något uppslag, som motiverar ytterligare utredningsåtgärder. 58 Inte heller beträffande polisärendena anser vi oss ha anledning att anmäla någon avvikande mening beträffande de be- dömningar som PU gjort då utredningen avslutats, vilket skett i samtliga fall. I övrigt vill vi beträffande polisärendena redovisa följande syn- punkter. Några brottsmisstankar har aldrig funnits mot polisman . Ser man till vad som föranlett utredning mot andra polismän och i övrigt kan det dock lätt konstateras att flera spaningsindikationer funnits: vapeninnehav, extremism, palmehat, kontakter i kretsar som måste bedömas som intressanta från spaningssynpunkt, arbetslokalen i mordplatsens närhet samt personliga omständigheter. Den inledande alibiutredningen kring polisman var otillräcklig och alltför dåligt dokumenterad. Det är möjligt att utredarna skaffade sig så mycket information att de blev övertygade om att polisman 58 Att ett uppslag vid vår granskning inte befunnits kräva ytterligare bearbet- ning innebär givetvis inte att vi utesluter att uppslaget kan vara av intresse. Det som bedömts är om PU med hänsyn till vad som framkommit och kända fakta i övrigt numera har anledning att vidta ytterligare utredningsåtgärder eller inte. inte kunde vara gärningsman. Den första anteckningen från säker- hetsavdelningen tyder på att det informellt hade gjorts förfrågningar angående polisman och att uppgifterna om hans sjukhusvistelse då hade kommit fram. Promemorian i säkerhetspolisens material visar att fler efterforskningsåtgärder än vad som framgår av PU- materialet företogs. Dess innehåll reser dock vissa frågor. Det finns sålunda skäl att fråga sig när besöket av hela piketgruppen vid polis- man A:s sjukbädd kan ha ägt rum. Om det verkligen var , måste det ha varit innan A begärde att få bli utskriven. I så fall borde det ha beaktats att smärtorna inte hindrade honom från att bege sig hem, varvid tillståndet inte kan betraktas som ett medicinskt alibi. I alibifrågan väger de personer, som besökte polisman i dennes hem under mordkvällen tyngre. Dessa personer hördes som framgått inte , vilket betyder att den inledande utredningen måste anses summarisk. Polisman borde alltså ha gjorts till föremål för mer ingående utredningsåtgärder från början. Det som sedermera gjorts, har gjorts . Det finns, förutom de ovan nämnda, inga tips eller uppslag som kopplar samman polisman med mordet eller på annat sätt för in honom i utredningen. De tips som förekommit har ingen utredningsbar substans. Det finns emellertid anledning att fråga sig om inte en person, som avsatt den typ av spår i skilda internutredningar som polisman har gjort, borde ha blivit föremål för en viss kontroll. PU:s förhåll- ningssätt synes visa i hur hög grad utredningsarbetet i denna del varit reaktivt, dvs. drivet av impulser utifrån, i stället för proaktivt, dvs. initierat av egen analys och efterforskning. Utredningen visade att polisman har alibi för mordtill- fället. Wesson .357 Magnum är provskjuten; inget tyder på att den använts som mordvapen. Vad gäller den typen av hårddata får polisman anses färdigutredd och utesluten som gärningsman. In- gångstipsen är också tunna; någon direkt koppling till mordet föreligger inte i något av dem. Det finns således ingenting som kan knyta polis- man C till brottet och föranleda utredningsåtgärder av det skälet. Buss 43 och utpekandet av polisman . Utredningens resultat synes vara att bussföraren och åkt med samma buss och att iakt- tagelser som därvid gjorts i och för sig kan vara intressanta med tanke på plats och tidpunkt. Utredningen var utförlig och tog betydande resurser i anspråk. Bägge uppgiftslämnarna tillförde utredningen mycket material. Varken eller bussförarens utsagor är trovärdiga. Buss- förarens uppgifter i vad angår polisman och polisspåret är som fram- gått av redovisningen inte värda att ta på allvar. identifikation av polisman har låg trovärdighet; han uppgav själv i förhör att han gått till rättegången för att känna igen mannen på busshållplatsen. Polisman har dessutom ett visst alibi genom de uppgifter hans sambo lämnat. Hans egna uppgifter om vad han gjorde morddagen stöds av vad vittnet Å uppgivit. Men framför allt saknas det alltså anledning att fästa avseende vid de påståenden som gjorts om honom i ursprungstipsen. Uppslaget kan därför avföras som ointressant för såväl mordutredningen som polisspåret. I övrigt är följande värt att notera från utredningen av detta uppslag. Åtskilliga utredningsåtgärder har inriktats mer på att spräcka uppgiftslämnarnas tips än på att kontrollera dem. Det kan i och för sig tyckas bakvänt, men kontroll av ingångsuppgifters hållfasthet är nödvändig och kan visa sig vara effektiv från resurssynpunkt. gäller dock knappast helt och hållet i detta fall. Försöken att spräcka berättelse genom att söka bevisa att han inte varit på den plats han uppgett, att han inte åkt med den buss han påstått osv var resultat- lösa och ledde bara till resursslöseri, i utredningsarbetet – – då resursprioritering var viktig. Med tanke på att identifikation av polisman saknade värde ter sig flera åtgärder onödiga. Läsaren kan få intrycket att utredningen i detta fall mer inriktades på uppgiftslämnaren än på uppgifterna och att skälet till det var att den utpekade var polis. Av intresse är en anteckning i ett förhör med föraren av en annan buss, med vilken utredarna ett tag synes ha trott att åkte. Den busschauffören körde som framgått ovan en senare tur mordkvällen. I ett andra förhör påpekade hon i en skriftlig anteckning att hon i ett tidigare förhör utsatts för påverkan: Jag påpekar att tidigare förhör skett under viss påverkan och att det känts besvärande efteråt. Dels har förhörsledaren angett att han velat spräcka en annan persons vittnesmål och att det var därför jag blev kallad, och dels kände jag mig styrd vad gäller min uppgift om en äldre passagerare i bussen. Minnesbilden är sann, den är korrekt återgiven i förhöret - men min känsla då och är att jag utsattes för påverkan. Förhörsledaren blev positiv vid den minnesbilden och jag kan ha blivit stimulerad att koppla ihop minnet med just den bussturen, men jag känner mig utsatt för påverkan och anser inte att förhöret var opartiskt genomfört, och det känns inte för mig riktigt att under de omständigheterna gå ed på att så var fallet. Det går att hysa en viss förståelse för att utredarna ville belägga svart på vitt att utsaga var otillförlitlig, något de antagligen omgående bedömde vara fallet. berättelse var dock i långa stycken alldeles korrekt. Som uppgiftslämnare blev han mot den bak- grunden något omilt behandlad. Till utredarnas försvar bör noteras att den som hörde bussföraren uppmanade henne att skriva ned de synpunkter hon hade på det första förhöret samt fogade dem till protokollet. Vittnet utpekande av polisman . Utredningen genomfördes på ett tillfredsställande sätt sedan den första dokumenterade kontakten . Det sena utpekandet av polisman har låg trovärdighet, sättet det skett på utgör i sig självt en indikation på bristande trovärdighet. När det gäller – som ju skulle kunna ge stadga åt berättelse – pekar utredningen på att inte velat eller kunnat bidra till att hon hördes. Utredningen genomfördes snabbt och grundligt. Något till mordet kopplat ingångstips finns inte i uppslaget, som i stället gällt misstänkt politisk extremism och ett mer allmänt misstänkt innehav av radioutrustning. Mot den bakgrunden har det funnits skäl att intressera sig för uppgifterna. Med tanke på att polisman E:s namn förekommit i diskussionen kring polisspåret och att han tillhört den s.k. baseballigan var det också naturligt att undersöka saken. Det bör noteras att fynden alltså gjorts långt efter mordet och att polisman inte bodde i den aktuella lägenheten vid tiden för mordet. Även om det antas att iakttagelserna av radioutrustning m.m. var korrekta är det med andra ord svårt att se på vilket sätt de kunde infogas i mordutredningen. Utredningen synes dessutom närmast tyda på att fastighetsägaren och fastighetsskötaren misstagit sig på utrust- ningens karaktär. Det är främst uppgifterna från , polisman E:s egna reaktioner när han fick veta att det var folk i hans lägenhet och de uppgifter han lämnat i förhör som leder till den slutsatsen. – Till det sagda kommer att polisman har ett visst alibi i form av uppgifterna från den förra fästmön. Bevisvärdet i den husrannsakan som genomfördes senare bedömer vi som mycket begränsat. Det kan sättas i fråga om det är meningsfullt eller ens lämpligt att på detta sätt erbjuda en presumtivt misstänkt en s.k. husrannsakan på vederbörandes egna villkor. Antingen föreligger det ett utredningsbehov eller också gör det inte det, det är det som bör styra tvångsmedelsanvändningen. Frivilliga åtgärder i form av att saker visas upp, eventuellt på plats, kan förstås före- komma, med det är mest förvillande om de presenteras som att polisen har gjort husrannsakan. Budskapet blir som i detta fall dubbelt: å ena sidan för själva åtgärden husrannsakan tanken till jämförelsevis all- varliga brottsmisstankar, å andra sidan leder en motivering, som går ut på att tvångsåtgärden skall vidtas för att bevisa den för tvånget utsattes oskuld, i helt annan riktning. Den övervakning av E som säkerhetspolisen kom att genomföra var måhända inte olaglig men den stod inte i rimlig proportion till vad som hade framkommit. Det ter sig olustigt att säkerhetspolisen så lättvindigt satte igång den operationen. Än mer olustigt är det att säkerhetspolisen illegalt – med användande av falska identitetshandlingar – och lika lättvindigt skaffade sig nyckel till E:s lägenhet och förberedde åtgärder i E:s hem. I förening med vad som senare blivit känt om säkerhets- polisens verksamhet väcker förfaringssättet associationer till olovlig avlyssning, inklusive hemfridsbrott. Bortsett från den självklarhet med vilken allt detta verkar ha iscensatts reser händelseförloppet frågor om polismaktens självständighet i förhållande till politiska beslutsfattare och opinionsmässigt tryck. I detta fall synes ju de sakligt och rättsligt sett tvivelaktiva aktiviteterna och planerna ha utlösts av att en ledamot av polisstyrelsen var angelägen om att förhållandena kring polisman belystes. Slutet blev att E utsattes för en rättskränkning. Polisman innehöll inte mycket substans. Polisman har solitt alibi; han satt i den piketbuss, som anlände till mordplatsen som andra polispatrull. Hans vapen är, sent men ändock, provskjutet. Polisman F:s uppträdande före och efter mordet väcker i och för sig frågor. Uppgifterna om obalanserat uppträdande och stark aversion mot förekommer från flera källor, även kollegor (se utredningen kring södermötet). De uppgifter F lämnat om hur han tog sig upp på vid förföljandet av gärningsmannen är mot- sägelsefulla; ena gången stod han still i rulltrappan och åkte baklänges, sprang han så att han fick lov att kräkas. Det hade an- kommit på de respektive förhörsledarna att klara ut denna motsägelse, som i stället är ägnad att väcka den typ av misstro som kommit att ge polisspåret näring. Det kan övervägas om dessa förhållanden kanske ännu skulle kunna redas ut. Uppslaget är inte definitionsmässigt ett polisärende. Det kan höra till polisspåret om man tänker sig ett samarbete mellan X och poliser. Som framgår av uppslaget kan man det. X hade i alla händelser alibi och synes inför mordet ha varit sysselsatt med aktiviteter som gör det osannolikt att han ägnade sig åt förberedelser för ett statsministermord. Uppslaget angående polisman reser en fråga om provskjutnings- aktionen (se om denna i kapitel 3). Det är anmärkningsvärt att den första provskjutningen genomfördes på ett felaktigt sätt. Om nu kulorna skulle sändas till SKL borde självfallet rätt ammunition ha använts. Den andra provskjutningen borde ha gjorts omgående efter SKL:s påpekande om att den första inte var meningsfull. Detta kan synas vara en detaljanmärkning från vår sida. Det är det emellertid inte. Om man beslutar om något för utredningen så pass resurskrävande, som en generell vapenkontroll, och för den enskilde så pass ingripande, som en provskjutning av vederbörandes vapen inom ramen för en mord- utredning, måste detta rimligen göras rätt och prompt. Annars riskerar aktionen att framstå som halvhjärtad och vidtagen mest för formens skull. Substansen i ingångstipset angående polisman var att denne upplevt sig illa behandlad, skulle vara kapabel till dådet och att det avslagna prövningstillståndet kunde ha utlöst det. Det får betraktas som ett i och för sig intressant tips. Det har också utretts på ett rimligt sätt. uppgifter talar starkt mot att polisman skulle kunna vara gärningsman och beslut att lägga ärendet ad acta ter sig rimligt. Alibikontrollen fördjupades där- efter. Den kontrollen är visserligen sen, men den kan inte betraktas som avgörande för bedömningen av uppslaget. Att PU som i detta fall gjort en sista kontroll, troligen i samband med en förnyad genomgång av ärendet, bör inte vändas emot utredarna. Det kan synas som om PU dragit sig för att vidta utredningsåtgärder mot en chefstjänsteman som polisman innehåller inte särskilt mycket substans, men väl så mycket som andra polisärenden, där PU gått vidare med diskret efterforskning, slagning och även förhör. Efterforskning av alibi har således inte förekommit i ärendet. Polisman fick inga frågor om sina förehavanden under det förhör som hölls på hans egen begäran. Tipsen inger olust; det är uppenbart att de kan ha kommit från någon som enbart varit ute efter att skada polisman . I detta fall har ärendet i vart fall i det tidigare skedet föredragits för åklagare. I den meningen hanterades det i sär- skild ordning. Vi anser därför sammantaget inte att någon ytterligare utredningsåtgärd beträffande polisman hade varit befogad. Utredningen beträffande polisman var mycket grundlig. Den har genomförts snabbt och lämnat ett för mordutredningens del tydligt svar. – Någon egentlig brottsmisstanke mot polisman fanns aldrig. Vapnet var visserligen en , men inte av rätt kaliber, dessutom var det för mordet beslagtaget av polisen. I efterhand ter sig utredningsåtgärderna bryska, men det är svårt att peka på någon enskildhet där de gick för långt (jfr JO:s granskning). Kollegornas tips, uppgifter och den märkliga bilresan gjorde det nödvändigt med en utförlig utredning. Med en grov indelning kan utredningsarbetet delas in i dels generella utredningsåtgärder, dels enskilda uppslag. Några generella utrednings- åtgärder har behandlats i kapitel 3. Med enskilda uppslag avser vi utredning som inriktats på en viss individ, på ett visst brottsmotiv eller något annat slags spår. Vår uppgift är mer inriktad på att redovisa ut- redningen av sådana enskilda uppslag än på att granska det generellt inriktade utredningsarbetet. I kapitel 4 har vi särskilt redovisat det s.k. polisspåret. Kapitel 6 ägnas åt det uppslag som rättsligt sett fört längst, nämligen utredningen avseende . I kapitel 7 återfinns redo- visningen av vissa uppslag som kan kopplas till den s.k. gärnings- mannaprofilen. I detta kapitel har vi samlat redovisningen av de resterande uppslag, som vi gått igenom. Vår genomgång av de enskilda uppslagen har utgått från den indel- ning av utredningsmaterialet som framkommer i registrering. Den kan sägas utgöra en innehållsförteckning för hela utredningsmaterialet. Den är indelad i avsnitt (se kapitel 2, Palme- utredningens material). Vi har utgått från denna avsnittsindelning. Avsnitten har först granskats översiktligt och sedan mer ingående i de delar som i jämförelse tett sig som de mest substantiella. Redovis- ningen av granskningen följer samma mönster. Materialet är som redan framgått mycket omfattande. Det finns ingen möjlighet för oss att ta ställning till om vårt urval är representativt. Det hade krävt att allt material först skulle ha genomgåtts och att ett urval därefter skett. Någon sådan total genomgång av utrednings- materialet har vi inte gjort och det vore en orealistisk arbetsuppgift för oss. Vi har självfallet haft som strävan att redovisa alla uppslag som är av något intresse från mordutredningens synpunkt, liksom uppslag som på ett eller annat sätt i övrigt ter sig intressanta från gransknings- synpunkt. Men det finns inga garantier för att det inte finns intressanta uppslag, som saknas i vår redovisning. Det är sannolikt att det finns sådant vi skulle ha redovisat, om vi haft tid och resurser att gå igenom utredningsmaterialet även på andra sätt än det vi valt. att den metod vi använt – att utgå från avsnitts- indelning och söka efter det väsentliga i varje sådant avsnitt – är den som är bäst ägnad att med en rimlig resursinsats vaska fram det viktigaste. Resultatet av vår genomgång av generella utredningsåtgärder och enskilda uppslag, inklusive de som redovisas på annat ställe i vår rapport, har underställts .