sou · GNB3115d1 · 2000-01-01 00:00:00 — även sådan verksamhet som avses i 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) får företaget re dovisa dessa verksamheter tillsam- mans. 1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 2 § Den myndighet som regeringen bestämmer har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. 3 § Den myndighet som regeringen bestämmer har rätt att för tillsynen få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, där verksamhet som omfattas av denna lag bedrivs. 4 § Den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreläg- ganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av denna lag. 6 § Om ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överfö- ring, distribution eller lagring av naturgas inte lämnar in en bestyrkt kopia av sådan årsrapport samt sådant revisorsintyg som anges i för- ordningen (xxxx:xxx) om redovisning av överföring, distribution och lagring av naturgasföretag, skall företaget betala förseningsavgift till staten enligt 7 §. Beslut om förseningsavgift fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. 7 § Ett naturgasföretag som bedriver verksamhetsgrenarna överföring, distribution eller lagring av naturgas skall betala en förseningsavgift om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in till den myndighet som regeringen bestämmer från räkenskapsårets utgång. Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385) eller om fortsatt före- ningsstämma enligt 7 kap. 4 § tredje stycket lagen (1987:667) om eko- nomiska föreningar, skall dock företaget betala förseningsavgift först om handlingarna inte har kommit in från räkenskapsårets utgång. Avgiften skall uppgå till . Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om förseningsavgift enligt första stycket, skall företaget betala en ny förse- ningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till . Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om förseningsavgift enligt andra stycket, skall företaget betala en ny förse- ningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till . 8 § Om registrering har skett av ett beslut om att företaget försatts i konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte meddelas. 9 § inom föreskriven tid lämnat in de handlingar som an- ges i 6 §, men har handlingarna någon brist som lätt kan avhjälpas, får den myndighet som regeringen bestämmer meddela beslut om förse- ningsavgift endast om företaget har underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort det inom den tid som angetts i underrättelsen. En sådan underrättelse får sändas med posten till den postadress som företaget senast har anmält hos den myndighet som re- geringen bestämmer. 10 § En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenhet att ge in handlingen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som företaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i ärendet. 11 § Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsuppmaning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök- ningsbalken ske. 12 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. Om ett företag har rätt att få tillbaka betald förseningsavgift på grund av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalda förseningsav- giften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans storlek tillämpas 19 kap. 14 § skattebetalningslagen ( 1997:483). 7 kap. Övriga bestämmelser 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.bryter mot 2 kap.1–2 §§, eller 2.bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 7 § andra stycket. 2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff enligt . 3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. 4 § Beslut enligt 6 kap. 7 och 10 §§ får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammar- rätten. Denna lag träder i kraft . 1.De nya föreskrifterna tillämpas även på koncession meddelad enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar. 2.I ärenden där ansökan är anhängiggjord vid ikraftträdandet tillämpas lagen (1978:160) om vissa rörledningar. 3.Föreskrifterna i 6 kap. 6 och 7 §§ tillämpas beträffande årsrapporter och revisorsintyg första gången för det räkenskapsår som avslutats . Lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar skall ha följande lydelse. Rörledning för transport av fjärrvärme eller av råolja, natur- gas eller produkt av råolja eller naturgas eller av annan vätska eller gas som är ägnad att an- vändas som bränsle får ej utan särskilt tillstånd (koncession) framdragas eller begagnas. Koncession kräves icke för ledning som Rörledning för transport av fjärrvärme eller av råolja eller produkt av råolja eller naturgas eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle får ej utan särskilt till- stånd (koncession) framdragas eller begagnas. 1.har eller avses få en längd av högst , 2.huvudsakligen skall nyttjas för tillgodoseende av enskilda hushålls behov eller 3.uteslutande skall nyttjas inom hamn- eller industriområde. Regeringen får i visst fall medge undantag från koncessionsplikt. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i ellagen (1997:857) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 § skall ha följande lydelse Om ett sådant kommunalt fö- retag som avses i 3 kap. 16–18 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver sådan verksamhet som avses i 1§1 eller distribution av fjärrvärme eller naturgas, skall verksamheten drivas på affärs- mässig grund och redovisas sär- skilt. Om ett sådant kommunalt fö- retag som avses i 3 kap. 16–18§§ kommunallagen (1991:900) be- driver sådan verksamhet som avses i 1 §1 eller distribution av fjärrvärme, skall verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Bedriver fö- retaget även sådan verksamhet som avses i 5 kap. 1 §1 natur- gaslagen (XXXX:XXX) får före- taget redovisa dessa verksam- heter tillsammans. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 §, 11 kap. 23 § och 17 kap. 6 § skall ha följande lydelse Bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall tillämpas endast vid prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillstånds- pliktig enligt 9, 11 och 12 kap. och vid regeringens tillåtlig- hetsprövning enligt 17 kap. samt enligt vad som är föreskrivit i luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om kont inent a l- s ockeln, väglagen (1971:948), lagen (1978:160) om vissa rör- ledningar, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och av- lysning av allmän farled och allmän hamn, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, (1987:10), mi- nerallagen (1991:45), lagen (1992:1140) om eko- nomiska zon, lagen (1995:1649) om byggande av järnväg och ellagen (1997:857). Bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall tillämpas endast vid prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillstånds- pliktig enligt 9, 11 och 12 kap. och vid regeringens tillåtlig- hetsprövning enligt 17 kap. samt enligt vad som är föreskrivet i luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om kont inent a l- s ockeln, väglagen (1971:948), lagen (1978:160) om vissa rör- ledningar, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och av- lysning av allmän farled och allmän hamn, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, (1987:10), mi- nerallagen (1991:45), lagen (1992:1140) om eko- nomiska zon, lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, ellagen (1997:857) och naturgaslagen (xxxx:xxx). Tillstånd skall lämnas till följande vattenverksamhet, om inte något annat följer av 2 kap. 9 §: enligt 17 kap. 1 eller 3 §§ har enligt 17 kap. 1 eller 3 §§ har angetts som ett villkor för verk- angetts som ett villkor för verk- 2. anläggande av broar och 2. anläggande av broar och annan vattenverksamhet för väg, annan vattenverksamhet för väg, järnväg, tunnelbana eller spårväg järnväg, tunnelbana eller spårväg vars anläggande har prövats i vars anläggande har prövats i 3. anläggande av rörledningar 3. anläggande av rörledningar i vatten som koncession har i vatten som koncession har (1978:160) om vissa rörled- (1978:160) om vissa rörled- 4. verksamhet som bearbet- 4. verksamhet som bearbet- för enligt lagen (1985:620) om för enligt lagen (1985:620) om ledningar i vatten som konces- sion har meddelats för enligt naturgaslagen (xxxx:xxx). Regeringen får tillåta en verksamhet som avses i 1 § 1–11 och 17 endast om kommunfull- mäktige har tillstyrkt detta. Samma förutsättning för re- geringens tillåtlighet gäller också i fråga om verksamheter som avses i 3 § första stycket 1 eller 4 §, om de avser annat än vattenverksamhet eller trafikan- läggningar. Trots vad som sägs i första stycket får regeringen tillåta en verksamhet som sägs i 1 § 6, om det är fråga om mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall, eller verksamhet som sägs i 1 § 7, 8, 9, eller 10, om det från nationell synpunkt är synnerligen angelä- get att verksamheten kommer till stånd. Detta gäller dock inte om en annan plats bedöms vara lämpligare för verksamheten eller om en lämplig plats har anvisats för verksamheten inom en annan kommun som kan antas godta en placering där. Regeringen får tillåta en verksamhet som avses i 1 § 1– 8,10,11 och 17 endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Samma förutsättning för re- geringens tillåtlighet gäller också i fråga om verksamheter som avses i 3 § första stycket 1 eller 4 §, om de avser annat än vattenverksamhet eller trafikan- läggningar. Trots vad som sägs i första stycket får regeringen tillåta en verksamhet som sägs i 1 § 6, om det är fråga om mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall, eller verksamhet som sägs i 1 § 7, 8, eller 10, om det från nationell synpunkt är synnerligen angelä- get att verksamheten kommer till stånd. Detta gäller dock inte om en annan plats bedöms vara lämpligare för verksamheten eller om en lämplig plats har anvisats för verksamheten inom en annan kommun som kan antas godta en placering där. Denna lag träder i kraft 1 Direktiv och disposition Konsumtionen av naturgas i har ökat kraftigt . Inom EU uppgick naturgasens andel av den primära energiförbrukningen till 1997 och naturgas är den största energikäl- lan näst efter olja. Naturgasnätet i är väl utbyggt och större de- len av är sammanlänkat i ett naturgasnät. Naturgasmarknaden i har präglats av starka monopolis- tiska inslag och offentliga interventioner. I de flesta länderna har ett enda nationellt gasföretag svarat för alla inköpen och för de långa transpor- terna inom landet. Den regionala och lokala distributionen av naturgas har på liknande sätt ofta präglats av starka inslag av monopol. Den slut- lige kunden har i praktiken haft mycket små möjligheter av välja leve- rantör. Inom EU pågår ett arbete som syftar till att upprätta en konkur- rensutsatt marknad för naturgas. antog Europaparla- mentet och rådet direktivet 98/30/EG om gemensamma regler för den in- re marknaden för naturgas (naturgasmarknadsdirektivet). Direktivet in- nehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att öppna och öka tillträdet till systemen för naturgas och därmed öka konkurrensen. Naturgasmarknadsdirektivet berör primärt medlemsstater som är an- knutna till det Västeuropeiska gasledningsnätet. I levereras na- turgas kring en ledning i sydligaste och utmed . Ledningen angör vid i . Via det danska nätet är knutet till det kontinentala naturgasnätet. De gemensamma reglerna för den inre marknaden för naturgas kommer där- för, med en utformning i huvudsak enligt direktivet, att behöva genomfö- ras i svensk lagstiftning. Utredningens huvuduppgift är att lämna ett förslag till naturgaslag- stiftning som tillgodoser det nya direktivets krav. 72 Direktiv och disposition Det finns i ingen särskild lagstiftning som reglerar handel och transport av naturgas. Den som avser att uppföra en anlä ggning för att använda naturgas måste ta hänsyn till flera lagar vars bestämmelser inte avser enbart anläggningar för användning av naturgas. Sådana bestäm- melser finns i bl.a. , väglagen och kulturminneslagen. Sär- skilda bestämmelser för framdragande och begagnande av rörledningar för flytande och gasformiga energibärare, bl.a. naturgas, finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen). Rörledningslagen innehåller främst bestämmelser om koncession för att dra fram eller använda rörledningar för transport av naturgas. Lagen reglerar däremot inte handel och distribution av naturgas. Det framgår endast att koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan väsentligt för- fång för koncessionshavaren. Naturgasmarknadsdirektivet bygger på samma principer som ligger till grund för och rådets direktiv /92/EG om gemen- samma regler för den inre marknaden för el (elmarknadsdirektivet). Det gäller tillträde till nätet, ömsesidighet, subsidiaritet och gradvis öppnan- de av marknaden, men naturgasmarknadsdirektivet beaktar de särskilda förhållandena på naturgasmarknaden. I direktivet finns gemen- samma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av natur- gas. Där fastställs regler för naturgassektorns organisation och funktion och för tillträde till marknaden samt drift av systemen. Vidare preciseras vilka kriterier och förfaranden som skall tillämpas vid beviljande av till- stånd för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Di- rektivet är således betydligt mer långtgående och omfattande än den nu- varande svenska lagstiftningen. Varje medlemsstat skall ange vilka kunder inom landet som skall kunna få tillträde till systemet. Definitionen av sådana s.k. berättigade kunder skall leda till en öppningsnivå av marknaden som motsvarar åt- minstone av den årliga naturgasanvändningen på den natio- nella marknaden. Denna andel skall sedan öka till efter det att direktivet trätt i kraft och till . då direktivet är genomfört krävs endast att elprodu- center och större slutkunder av annat slag blir berättigade att utnyttja SOU 1999:115 Direktiv och disposition 73 gasnäten för att kunna köpa naturgas på marknaden. Elproducenter är berättigade kunder oavsett storlek, medan kravet för övriga slutkunder är en användning som uppgår till mer än 25 m iljoner kubikmeter naturgas . Naturgasmarknadsdirektivet medger, liksom elmarknadsdirektivet, olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet mellan vilka medlems- staterna kan välja (förhandlat och reglerat nättillträde eller båda dessa förfaranden). Dessa skall genomföras i enlighet med objektiva, öppna och icke-diskriminerande kriterier. Medlemsstaterna skall kunna ålägga naturgasföretag att tillhanda- hålla vissa allmännyttiga tjänster. Sådana tjänster skall vara klart defini- erade, öppna, icke-diskriminerande och kontrollerbara. Alla integrerade naturgasföretag skall i sin interna bokföring särredo- visa verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av natur- gas. Detta för att undvika diskriminering, korssubventionering och sned- vridning av konkurrensen. Ett naturgasföretag kan tillfälligt medges undantag från krav om till- träde till nätet om detta skulle kunna medföra allvarliga ekonomiska och finansiella problem på grund av s.k. take or pay-avtal. Om genomförandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geografiskt område kan medlemsstaten ansöka hos kommissio- nen om ett tillfälligt undantag från bl.a. kravet på marknadsöppning. Direktivet skall genomföras i medlemsstaterna . Av kommittédirektiven framgår att den svenska lagstiftningen som gäller överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas bör ses över och kompletteras. Detta bör ske på ett sådant sätt att det förslag till ny lagstiftning som utarbetas tillgodoser det nya direktivets krav. bör arbetet med den nya lagstiftningen syfta till att regelverket skall vara grunden för en samhällsekonomiskt effektiv marknad. Ett förslag om svensk lagstiftning på området kan därför mycket väl gå längre än vad naturgasmarknadsdirektivet kräver i det fall så bedöms vara ändamåls- enligt (exempelvis avseende marknadsöppning och tillträde till näten för naturgasleverantörer). Det bör dock beaktas att den svenska naturgasmarknaden är mindre utvecklad än i flertalet andra europeiska länder och att en bristande jämvikt i öppnandet av gasmarknaderna bör undvikas. 74 Direktiv och disposition I kommittédirektiven anges ett antal förutsättningar och restriktioner för utredningsarbetets bedrivande. Naturgasmarknadsdirektivet medger liksom elmarknadsdirektivet olika förfaranden för tillträde till ledningsnätet. Det är möjligt att välja för- handlat eller reglerat tillträde, eller båda dessa förfaranden. Ett reglerat tillträde innebär en laglig rätt att mot avgift (offentliggjorda tariffer) ut- nyttja näten, medan ett förhandlat tillträde innebär en rätt att förhandla om tillträde till näten. Av kommittédirektiven framgår att den svenska ellagen föreskriver ett reglerat nättillträde. Rörledningslagens bestämmelse om koncessionsha- varens skyldighet att mot ersättning ombesörja transport åt annan är däremot enligt direktiven en form av förhandlat nättillträde. Enligt kom- mittédirektiven bör utgångspunkten för den nya naturgaslagstiftningen vara ett reglerat nättillträde. Särskilda villkor för naturgassektorn Ett ledningsnät för naturgas kan beskrivas som ett naturligt monopol på samma sätt som exempelvis ledningsnätet för el. Förekomsten av natur- liga monopol har enligt kommittédirektiven att göra med, och kan i vissa fall accepteras med hänsyn till stordriftsfördelar. Av direktiven framgår att det dock finns risk för att monopolmakten kan missbrukas. Kontroll från statens sida är därför nödvändig. En ökad naturgasutbredning ger upphov till frågor om hur problem till följd av ett dominerande mark- nadsinflytande för en ledningsägare skall kunna undvikas. måste det beaktas att antalet leverantörer till den svenska marknaden aldrig kan beräknas bli särskilt stort, och att någon eller några aktörer måste kunna ta den risk som är förknippad med de stora investeringar som krävs för ett utbyggt ledningsnät. En lagstiftning för naturgasmark- naden måste därför enligt kommittédirektiven med nödvändighet beakta de särskilda villkor som gäller för naturgassektorn. Enligt rörledningslagen är en ledningsägare skyldig att mot ersättning, och om ledig kapacitet finns, ombesörja transport genom ledningen åt Direktiv och disposition 75 Trots denna möjlighet och förekomsten av ett särskilt tran- siteringsdirektiv avseende naturgasen, har enligt kommittédirektiven frå- gan om utnyttjande av nät aldrig prövats i . Den lagstiftning som utarbetas bör vara utformad så att en kostnads- sänkande konkurrens kan säkras. Införandet av gasmarknadsdirektivet i svensk lagstiftning bör enligt kommittédirektiven ske på ett sådant sätt att förutsättningarna för ut- byggnaden av ett integrerat naturgasnät inte försvåras. Möjligheterna enligt direktivet att få ett tidsbegränsat undantag från tillträde till nätet inom ett begränsat geografiskt område bör därvid beaktas. Pågående internationella överväganden rörande naturgasnätet i och skall också beaktas. Av kommittédirektiven framgår att en utbyggnad av naturgasnätet i och har aktualiserats . I ett ge- mensamt uttalande i Bergen underströk de nordiska statsministrarna betydelsen av utvecklingen av ett integrerat naturgasnät i . Nordic Gas , som utförts av danska, finska och svenska gasföretag och stötts av EU, har avrapporterats. I studien undersöks marknadsförutsättningarna för och alternativa ut- formningar av ett utvidgat nordiskt naturgasnät. De nordiska energimi- nistrarna har tillsatt en särskild arbetsgrupp för att följa upp Bergen- deklarationen vad gäller utbyggnaden av naturgasnätet och studera un- derlaget för större gasprojekt. Enligt det protokoll med som undertecknades , skall vidare en rysk–svensk ex- pertgrupp studera förutsättningarna för en utbyggnad av naturgasnäten och ta fram underlag för vidare åtgärder. Utredningen överlämnade till regeringen delbetänkandet Effektiva värme- och miljölösningar (SOU 1999:5). Huvuduppgiften var att analysera om kommunallagens s.k. lokaliseringsprincip förhindrar eller försvårar uppb yggnaden av effektiva värmeförsörjningssystem som omfattar flera kommuner. Utredningen föreslog att kommunala fjärr- 76 Direktiv och disposition värmeföretag får bedriva fjärrvärmeverksamhet även utanför kommun- gränsen, dvs. medges undantag från lokaliseringsprincipen. Undantaget gäller dock endast om ett kommunalt fjärrvärmeföretag bedriver verk- samhet i geografisk närhet till den egna kommunen. I samband med arbetet med delbetänkandet diskuterades om inte ett sådant undantag också borde gälla för kommunala naturgasföretag. Ut- redningen lämnade inte något sådant förslag, men aviserade att denna fråga skulle behandlas i slutbetänkandet. Avsikten var att ett eventuellt undantag från lokaliseringsprincipen skulle analyseras i samband med förslaget till ny naturgaslagstiftning. En sådan analys har genomförts och ett förslag redovisas i kapitel 10. 1.5Arbetets uppläggning och inriktning Utredningen har disponerat betänkandet i form av tre huvuddelar, en bakgrundsdel, en del med utgångspunkter och en förslagsdel. Vi har valt att redovisa en relativt fyllig bakgrundsdel som innehåller beskrivningar och analyser av naturgasmarknaden. Motiven till detta är flera. Naturgas är en relativt okänd energikälla i . Marknaden är av blygsam om- fattning och står för av energitillförseln. Den är ganska snävt geografiskt avgränsad och koncentrerad till ett 25-tal kommuner i södra och västra . Marknaden karakteriseras av ett fåtal aktörer. Naturgasmarknaden avviker vidare från gängse marknader på ett antal områden. Dessa förhållanden gör det befogat att närmare re- dovisa institutionella och andra förhållanden som präglar naturgasmark- naden. Det har därför känts naturligt att diskutera dessa förhållanden i en relativt omfattande bakgrundsdel. Utredningen har som underlag för arbetet med utredningen beställt en underlagsrapport, vilken publiceras som bilaga 3 till betänkandet. Rap- porten har utarbetats av professor , i , under medverkan av ek. , i och professor , . I rapporten analyseras de samhällsekonomiska aspekterna av flera alter- nativ för genomförandet av naturgasmarknadsdirektivet. Speciellt upp- märksammas lagstiftningens inverkan på investeringar, konkurrens och prisbildning på den svenska naturgasmarknaden. Författarna ansvarar själva för innehållet i sin rapport. Utredningen har haft sexton interna sammanträden, varav ett haft ka- raktären av ett studiebesök för att studera gasmarknaden i . Vid ett flertal tillfällen har utredaren och/eller utredningens sekretariat sam- manträffat med experter och olika organisationer/företag inom naturga- sområdet.