sou · GNB323 · 2000-01-01 00:00:00 — Den kvalificerade yrkesutbildningen be- drivs i form av arbetsnära eftergymnasial utbildning, och omfattar ca 200 utbildningar inom de flesta branscher. Arbetslivet deltar både i utformningen av utbildningen och genom att ställa sina arbetsplatser till förfogande för praktik. Utbildningarna ger rätt till studiemedel och bedrivs som en försöksverksamhet. Drygt 5 000 studerande deltar i kvalificerad yrkesutbildning. Försöksverksamheten skall pågå t.o.m. . Delegationen för kavlificerad yrkesutbildning skall lämna förslag till former för och omfattning av en eventuell permanentning av verksamheten . Förutom de nämnda särskilda satsningarna inom vuxenutbildnings- området bör nämnas den stora utbyggnaden av antalet högskoleplatser, utbyggnaden av de mindre och medelstora högskolorna. Högre utbild- ning har av tradition haft ett högt antal studerande i vuxen ålder och enligt aktuella uppgifter från är mer än hälften av de studerande . Högskolornas uppgift att samverka med det omgivande samhället har lyfts fram genom att uppgiften skrivits in i högskolelagen. 82 arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 5.2Regionala tillväxtavtal, kompetensråd, sysselsättningspakter m.m. I frågar vi oss nog gärna: Finns det några nya oprövade metoder? Har vi inte prövat allt? Hur många initiativ har inte tagits – en del med framgång, en del med mindre framgång. Vi har samar- betat med parterna – vi har skapat nya åtgärder, vi har skrotat andra, vi har ändrat regler och vi har kanske också skapat nya regler. När jag här säger vi menar jag verkligen alla nivåer – lokalt, regionalt och centralt. Men vi har också mött problemen. Jag ska bara nämna svårighe- ten att i ett genomorganiserat land som vårt få till stånd samordning och gemensam mobilisering av alla tillgängliga resurser när man vill sätta en fråga i fokus och nå gemensamma resultat, till exempel inom arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken.1 talet har den regionala nivån lyfts fram både inom Euro- peiska unionen och inom . I regeringens politik för tillväxt och sysselsättning är decentralisering av ansvaret för planering och genom- förande av åtgärder till län och självstyrelseorgan ett viktigt inslag. Detta får konsekvenser för inriktningen och genomförandet av det framtida mål 3. I strukturfondsförordningen och socialfondsförordningen betonas också starkt betydelsen av ett ökat engagemang från regionala och lokala parter i hela processen under den kommande programperioden. Social- fondens användning är visserligen koppplad till sysselsättnings- riktlinjerna inom EU och den nationella sysselsättningsplanen och förutsätts ha en nationellt sammanhållen profil. Den måste dock bygga på en stabil förankring bland regionala och lokala aktörer och samverka med den regionalt grundade tillväxtpolitiken. Framväxten av och genomförandet av det nya mål 3 bör därför ske i ett nära samspel med andra aktörer och inslag på den regionala arenan. I följande avsnitt gör vi en beskrivning av vilka utvecklingstendenser på regional nivå vi ser som betydelsefulla inför det fortsatta arbetet med mål 3 och hur kopplingen mellan arbetet med socialfondsmedlen och andra medel kan ske. Vår principiella ståndpunkt är att man i möjligaste mån bör undvika att skapa överlappande organisationer och snarare rensa i av regionala organ, där i många fall samma aktörer förutsätts delta i en mängd grupperingar med likartade uppgifter. Tal vid konferens om Områdespakter för sysselsättning . arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 83 Utgångspunkt för utredningens förslag avseende regional organisation i mål 3-sammanhang är den geografiska indelning som gäller efter läns- sammanslagningar och försöksverksamheten med olika typer av själv- styrelseorgan. och län har sålunda slagits sam- man till ett län och och , och har förts samman i . Under innevarande pro- gramperiod har de två tidigare partnerskapen för mål 4 i län sla- gits samman medan samordnarna under resten av programperioden svarar för företagskontakter i respektive och län. I fortsätter organisationen med ett partnerskap och ett programkontor per tidigare län programperioden ut. För nuvarande mål 3 gäller att man bildat ett nytt partnerskap i vart och ett av de nya länen och . I har representanter för tre olika länsdelar i den re- gionala kommittén. En naturlig utgångspunkt för den regionala basorganisationen i det framtida mål 3 är länen. Bl.a. beroende på utfallet i förhandlingarna om de nya mål 1 och mål 2, kan det bli aktuellt att bilda länsövergripande regionala partnerskap och beslutsorganisationer. Regeringen har i olika sammanhang markerat betydelsen av att utveck- lingen mot ökad tillväxt och sysselsättning skall bygga på och utgå från regionala initiativ. beslöt sålunda riksdag och regering med utgångspunkt i den regionalpolitiska propositionen 1997/98:62 att initi- era arbetet med s.k. regionala tillväxtavtal. påbörjas arbetet med att teckna de första regionala tillväxtavtalen. Samtliga län och självstyrelseorgan har accepterat regeringens in- bjudan att delta i arbetet med att ta fram regionalt förankrade hand- lingsprogram som en grund för tillväxtavtal. Enligt tidplanen skall re- gionernas utkast till tillväxtavtal vara regeringen tillhanda , varefter en förhandlingsprocess vidtar som skall resultera i slutliga avtal . Avtalen, som avses vara treåriga, skall bygga på analyser av tillväxt- förutsättningar i respektive region och tas fram i bred samverkan mellan olika offentliga och privata aktörer i regionen. Betydelsen av närings- livets medverkan i arbetet med att ta fram handlingsprogrammen har särskilt påtalats. Programmen kan omfatta hela eller delar av län och kan även överskrida länsgränser. Endast undantagsvis förefaller man 84 arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik emellertid så här långt ha arbetat med länsöverskridande program och åtgärder. Formen för att ta fram och beskriva tillväxtavtalen med angivande av mål, prioriteringar och åtgärder och med deltagande från ett brett regionalt partnerskap är således i överensstämmelse med den modell som gäller för arbetet med programplaneringsdokument inom EU:s struktur- fondsprogram. Detta innebär att arbetssätt och terminologi mellan utvecklingsinsatser på regional, nationell och EU-nivå harmoniseras. Också tidplanen för framtagandet av de regionala tillväxtavtalen sammanfaller väl med den som gäller för att ta fram nya programplane- ringsdokument inför den nya strukturfondsperioden som startar . skall förslag till tillväxtavtal överlämnas till rege- ringen. Fram till stämmer med hjälp av oberoende utvärderare av förslagen med regionerna. pre- senterar regeringen budgetpropositionen för . I denna presenteras förslag som påverkar statliga verksamheters medverkan i tillväxtavtalen. september–november sker slutförhandlingar om avtalens finansiering. överlämnar länsstyrelser- na/självstyrelseorganen de slutförhandlade avtalen till regeringen. beslutar om budgetpropositionen. Därmed fastställs slutligen förslag som påverkar statliga verksamheters medverkan i tillväxtavtalen. Syftet med de regionala tillväxtavtalen är att åstadkomma en bättre samverkan och helhetssyn mellan de organ som arbetar med tillväxt och sysselsättningsfrämjande åtgärder på lokal, regional och central nivå. Via tillväxtavtalen skall näringslivsfrämjande åtgärder inom olika politikområden samordnas och utvecklas. Utgångspunkterna skall vara de nationella målen för respektive politikområde och de specifika för- utsättningarna i landets olika regioner. Den process som sjösatts skall ses som inledningen till en successiv utveckling av dialogen mellan regional och central nivå . Som underlag för arbetet i regionerna har man från Näringsdepar- tementet tagit fram en översikt över vad man kallar det regionala till- växtkapitalet. Med detta avses de samlade statliga resurser som kan sägas syfta till ökad tillväxt och sysselsättning i regionerna. Det totala tillväxtkapitalet uppskattas till ca . Av detta är , drygt 11 miljarder, avsedda för insatser inom utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken. Häri är inräknat nuvarande medel från ESF inom mål 3 och mål 4. arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 85 Regeringen pekar också på vikten av tillväxtavtalens koppling till strukturfonderna. det är angeläget att uppnå en integrering av tillväxtavtalen och olika typer av strukturfondsprogram eller andra åtgärder som finansieras med EU-medel. De analyser som ligger till grund för tillväxtavtalen skall kunna styra användningen av struktur- fondsmedlen och det samarbete som etableras inom tillväxtavtalets ram bör också kunna avse strukturfondsprogrammen Tillväxtavtalen bör vidare utformas så att strukturfondsmedlen kan integreras i och med- finansiera avtalen. Vid val av prioriteringar och åtgärder bör regeringens sysselsättningsmål och den nationella planen för sysselsättning också beaktas. I propositionen om regional tillväxt 1997/98:62 föreslår regeringen in- rättandet av regionala kompetensråd. Man bedömer att det finns ett stort behov av att på regional nivå skapa en arena där i första hand arbetsmarknadens parter och olika utbildningsanordnare kan samspela för att komma till rätta med flaskhalsproblem men också frågor som rör kompetensförsörjning i ett vidare perspektiv. Rådens uppgift skall vara att utifrån en samlad bild av de regionala utbildningsbehoven med betoning på analys av flaskhalsproblem ge förslag på kort- och långsiktiga åtgärder med utgångspunkt i arbetslivets behov. Länsarbetsnämnderna har fått i uppdrag att ta initiativ till bildandet av kompetensråd bestående av företrädare för arbetsmarkna- dens parter, utbildningsanordnare och övriga berörda aktörer i regionen. Enligt en aktuell redovisning från AMS har regionala kompetensråd etablerats i flertalet län. Totalt ingår 200 personer i kompetensråden varav 125 är män och 75 kvinnor. Sammansättningen av deltagare är relativt likartad i de olika länen: med smärre länsvisa variationer ingår länsarbetsnämnd, länsstyrelse, kommunförbund, kommuner, arbets- marknadens parter (med något undantag för SAF:s och med- verkan) universitet, någon företagarorganisation (FR och/eller Handels- kammaren); i något fall också enskilda företag, , Växtkraft mål 4, AMU, , LRF. Sammankallande är undantagslöst antingen landshövdingen eller länsarbetsdirektören. Några av länen har vid sidan av rådsträffar beslutat engagera sig i uppbyggnaden av nätbaserade informationssystem för att förbättra kommunikationen mellan olika aktörer inom kompetensförsörjningsområdet. Arbetet har relativt påbörjats och några påvisbara resultat kan ännu inte rapporteras. 86 arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 5.2.5Samverkan med mål 3-processen Det är naturligt att tillväxtavtalen utgör en grund inte bara för arbetet med de geografiskt begränsade strukturfonderna utan också för det nya mål 3. Flera skäl talar för detta: ·Den analys på regional nivå, som skall ligga till grund för de före- slagna åtgärderna, bör i flera stycken kunna sammanfalla med den analys som skall ligga till grund för åtgärder inom mål 3. På nationell nivå förutsätts arbetet med den nationella sysselsättningsplanen samordnas med behandlingen av tillväxtavtalen. ·Tidsmässigt sammanfaller arbetet med tillväxtavtalen och processen för att förbereda mål 3 väl. ·Drygt av de resurser som definieras som det regionala tillväxtkapitalet ligger inom arbetsmarknads- och utbildningspoliti- ken. En särskild redovisning av vad som avses med det regionala tillväxtkapitalet inom detta område har tagits fram inom regerings- kansliet. ·Preliminära rapporter från arbetet tyder på att de regionala hand- lingsplanerna kommer att innehålla förslag inom områdena utbildning och kompetensutveckling, vilket väl stämmer överens med socialfondsmedlens inriktning. Vi har i annat sammanhang redovisat de positiva erfarenheterna av näringslivets aktiva medverkan i det nuvarande mål 4. Partnerskapen i mål 4 och mål 3 bör på motsvarande sätt utgöra en resurs i arbetet med tillväxtavtalen. Den uppgift som tilldelats de regionala kompetensråden ligger väl i linje med den inriktning vi föreslår för ett framtida mål 3. Kompetensråden kan genom att de också inbegriper aktörer på utbildningssidan utgöra ett viktigt komplement till arbetet med det framtida mål 3 och involveras i processen för att ta fram en SPD. arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 87 Ett av initiativ för att lyfta fram den lokala och regionala nivåns nyckelroll i kampen mot arbetslöshet, är de territoriella sysselsättningspakterna, vars syfte just är att lyfta fram och fokusera betydelsen av lokala och regionala partnerskap. Pakterna skall också ses som försök att göra strukturfonderna mer effektiva när det gäller sysselsättning på lokal och regional nivå. De skall etableras inom ett avgränsat geografiskt område, bör vara tydligt inriktade på syssel- sättning, ha individen i centrum, vara sektorsövergripande och dessutom etableras med uttryckligt medgivande från alla parter. Samtliga medlemsstater har inbjudits lämna förslag på områden för särskilda sysselsättningspakter. Pakterna skall bygga på fyra nyckelbe- grepp: samstämmighet, underifrånperspektiv, samarbete och nytänkande. Inom EU finns ett 90-tal sysselsättningspaktsområden. I har regeringen valt ut sex paktområden: , , , , och för att få erfarenheter från olika regioner och med hänsyn till att tydliga förutsättningar för ett engagerat och nytt arbetssätt. Samtliga pakter startade och beslut om ESF finansiering för administration av pakterna (indexerade medel) har tagits i övervakningskommittéerna för mål 3 och mål 4 (mål 6 för ). Genom att projekt inom sysselsättningspakterna skall finansieras genom medel från ESF avsedda för både mål 3 och mål 4 kan man också se dem som ett test på möjlig samverkan mellan målen inför kommande mål 3. för mål 3 betonade i sitt beslut om medel att man inom sysselsättningspakterna särskilt skall uppmärksamma den sociala ekonomin och sträva efter att företrädare för denna tas med i paktpartnerskapet. Från utredningens sida har vi kunnat konstatera att uppläggningen och inriktningen av de svenska pakterna liksom resultaten skiljer sig åt mellan de olika paktområdena. Sedan vissa inledande osäkerheter avse- ende ansvar och finansiering klarats ut, är erfarenheterna av arbetet blandade men i huvudsak positiva. Framför allt uppskattas möjligheten till samarbete över sektorsgränser på lokal nivå och i fallet Öresunds- pakten möjligheterna till nationsövergripande samverkan. Genom pakterna etablerades ännu en aktör med uppgift att svara för samordning av lokala och regionala krafter, vilket har bidragit till att komplicera bilden på regional nivå. Syselsättningspakterna bygger i grunden på samma angreppssätt som tillväxtavtalen och kan därför under nästa programperiod integreras i arbetet med dessa. Erfarenheter av lokal samverkan och samordning av insatser för anställda och arbetslösa från de pakter som etablerats kan även tas tillvara i nästa 88 arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik programperiod inom ramen för det framtida mål 3. bör kunna drivas vidare inom ramen för det nya gemenskapsinitiativ, som sannolikt kommer att etableras för interregionalt samarbete. 5.3Arbetsgruppen för kompetensutveckling i arbetslivet Frågan om generella stöd för utbildning i företag har diskuterats mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Alla är överens om vikten av att det bedrivs ett kontinuerligt arbete i företagen för att utveckla de anställdas kunskaper och färdigheter. Orsaken till den stora enigheten är lätt att förstå. Alla inblandade parter, företagare, de anställda och deras företrädare och samhället har mycket att vinna på en kontinuerlig kompetensutveckling. Kompetent personal inverkar gynn- samt på företagens lönsamhet och konkurrensförmåga. Personer med god kompetens har större förutsättningar att få och behålla ett arbete med god lön och goda anställningsvillkor. Samhället har ett starkt intresse av att personalen fortlöpande utvecklar sin kompetens och sitt yrkeskunnande då det bidrar till ekonomisk tillväxt och minskar risken för att samhället drabbas av de kostnader som arbetslöshet och personalbrist medför. uppdrog regeringen åt en arbetsgrupp med repre- sentanter från regeringen och arbetsmarknadens parter att utarbeta ett förslag till hur parterna gemensamt kunde öka insatserna för kompe- tensutveckling i arbetslivet med stöd av regeringen. Gruppen avlämnade sitt förslag . Föreliggande utredning har i uppdrag att bl.a. överväga om arbetsgruppens förslag bör bli en del av det nya mål 3-programmet. Önskemål om att utredningen skall överväga frågan har också framförts till utredningen från arbetsmarknadens parter. Arbetsgruppens föreslår ett ekonomiskt stöd som beräknas på grundval av den tid som anställda i företag och offentliga myndigheter deltar i kompetensutveckling. Förutsättningen för stödet är att kompe- tensutvecklingsarbetet grundas på en överenskommelse mellan parterna i företaget och omfattar alla anställda. Stödet skall uppgå till en icke preciserad andel av företagets kostnader för arbetsgivaravgifter och skatter. Stödet skall begränsas med ett takbelopp uttryckt som en andel av företagets totala lönesumma. Arbetsgruppens förslag är att stödet skall administreras genom att arbetsgivaren sänder in en anmälan till en statlig myndighet. får sedan i uppdrag att kreditera stödbeloppet på företagets skattekonto vilket medför en reducering av kommande inbetalning av skatter. arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik 89 Inledningsvis kan konstateras att inriktningen av arbetsgruppens förslag ligger väl i linje med riktlinjerna för det nya mål 3. Utveckling av de anställdas kompetens grundad på en partsgemensam analys av företagets behov stämmer med inriktningen av nya mål 3. Stöd till denna typ av verksamhet är också en del av det pågående mål 4-programmet och har rönt stor uppskattning. Arbetsgruppens förslag är utformat för att vara enkelt att administre- ra. Det är emellertid utformat utan hänsyn till reglerna för EU:s sociala fond och de principer för redovisning av bidragen som gäller där. Redovisningsprinciperna innebär att bidragsmottagarna måste kunna redovisa vilka kostnader som bidragen används till. Arbetsgruppens förslag innebär att företagen endast skall behöva redovisa den totala lönesumman och lönesumman för den tid som använts för kompe- tensutveckling enligt planen. För att vara acceptabelt ur EU:s synpunkt torde det krävas att företagen redovisar lönekostnaderna för den tid som används för kompetensutveckling för varje berörd anställd. EU:s redovisningskrav medför således en mer detaljerad redovisning än den som arbetsgruppen föreslagit. En annan komplikation är svårigheten att i förväg beräkna vilka totala kostnader som förslaget medför. Förslaget är utformat som en generell rätt till stöd för alla företag som uppfyller de stipulerade kraven. Då systemet även kommer att innehålla en övre gräns för avdraget är det möjligt att ungefärligen beräkna den maximala kostnaden som förslaget kan medföra. Men det är svårt att förutse den faktiska kostnaden och hur den skall fördelas mellan EU och den nationella finansieringen. Detta problem kan exempelvis lösas genom att man anger hur stor del av anslaget, socialfondsmedlen och statlig medfinansiering, som får förbrukas och annan nationell finansiering får klara kostnader därutöver. Arbetsgruppen har i sitt förslag inte angivit hur stort stödet bör vara eller hur stort det maximala bidraget bör vara. Detta problem innehåller avvägningen mellan kostnader och den effekt man vill uppnå. Det är önskvärt att alla företag upprättar kompetensplaner och genomför kom- petensutvecklande åtgärder. finns det gränser både för EU- stödets omfattning och utrymmet för svensk medfinansiering. Det finns förmodligen en undre gräns där stimulanseffekten blir så låg att förslaget inte får någon påtaglig effekt. I det nuvarande mål 4-programmet uppgår stödet till halva kostnaden för kompetensutvecklingen. Vid den stödnivån har efterfrågan på bidrag från företagen varit god. Men de anslagna beloppen har endast räckt till 10–av den åsyftade populationen av anställda i mindre företag. Ett system enligt arbets- gruppens förslag skulle omfatta alla anställda, såväl inom privat som offentlig sektor. Populationen skulle därför bli avsevärt mycket större. Det finns inga underlag för att bedöma gensvaret för 90 arbetsmarknads-, tillväxt- och utbildningspolitik stödet och därmed kostnaderna vid olika bidragsnivåer. Preliminära kostnadsberäkningar visar att om stödet utformas som en sänkning av arbetsgivaravgiften och utbildningstiden uppgår till av årsarbetstiden blir kostnaden av storleksordningen 3,5–om alla arbetsgivare skulle utnyttja systemet. Vid lägre utnyttjandegrad blir kostnaderna givetvis lägre. Det finns flera tänkbara sätt att hantera ovissheten om stimulansens storlek och kostnaderna för systemet. Ett är att låta erfarenheten visa vilket gensvar man får vid olika bidragsnivåer och variera stödnivån . Ett sådant system skulle emellertid säkerligen möta mycket kritik från företagen. I många sammanhang efterlyses stabila villkor för företagandet. Återkommande ändringar i villkoren leder till irritation och kan medföra icke önskvärd spekulation i villkor där företag skjuter upp åtgärder i hopp om bättre villkor . En metod att kombinera generösa stimulansregler med begränsade kostnader är att införa begränsningsregler. Om reglerna för det maxi- mala stödet per företag innehåller både en regel om andel av lönesum- man och ett maximalt belopp i kronor kan bidragen till de större företa- gen begränsas som de mindre företagen erbjuds ett generöst stöd. Det är även möjligt att införa begränsningsregler beroende på bransch eller region. Sådana regler medför dock att man förlorar den fördel som ett enkelt generellt system innebär. De närmare reglerna för stödets omfattning och vilka kostnader det kan antas medföra bör ana- lyseras i samarbete med de parter som utformade förslaget. Det finns slutligen också skäl att överväga problemet med kvalitets- kontroll i arbetsgruppens förslag. Arbetsgruppens förslag är att kon- trollen av kompetensutvecklingsinsatserna skall utövas av den lokala fackliga organisationen. Därutöver föreslås ett ej närmare preciserade högre krav för företag utan kollektivavtal samt stickprovskontroll. Erfa- renheterna av mål 4 visar på betydelsen av genomarbetat väglednings- material för analys och planering av kompetensbehov och i många fall också konsultstöd. Det finns starka skäl att kombinera arbetsgruppens förslag med möjligheter till särskilt stöd för upprättande av kompe- tensutvecklingsplaner i de mindre företagen. Ett sådant system skulle kunna utformas så att riskerna för missbruk av systemet minimeras. Vår slutsats är att det med vissa skärpningar av redovisningskraven är möjligt att göra arbetsgruppens förslag till del av ett framtida mål 3. Svårigheterna att säkra en tillräcklig kvalitet och oklarheten om kostna- der och bidragsnivåer behöver emellertid utredas ytterligare innan ett slutgiltigt förslag kan utformas. Inte minst måste förslaget förankras inom EU och utformas så att det ryms inom ramen för förordningar och direktiv för strukturfonderna. 6Några viktiga frågor inför nästa programperiod har en lång tradition vad gäller samarbete mellan parterna på arbetsmarknaden. Uttrycket den svenska modellen förknippas bl.a. med partssamarbete som startade med huvudavtalet mellan SAF och LO (det s.k ) och som fick internationell ryktbarhet . Också inom EU har partnerskapsbegreppet fått en central roll. EU:s partnerskapsbegrepp är emellertid något avvikande från det svenska. Vad gäller förhållandena på arbetsmarknaden är det i i många sammanhang endast de avtalsslutande organisationerna som räknas. Inom andra EU-länder finns det många olika typer av löntagarrepre- sentation som inte alltid bygger på de fackliga organisationerna.