sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Vljandet som en form av sexuell och krleksfull handling, en debut med allt vad det innebr av nervosi- teten i ett unikt engÂngstillflle vittnar om vikten att fÂ en bra start i sitt liv som politisk (och sexuell) dvs. Intres- sant med videon r ocksÂ att dess îavsndareî inte markerar sig som traditionell politiker, att den ser îinofficiellî ut och framfˆr allt att den sÂ att sga inte ser ut att vÂga visa sitt huvudbudskap frÂn bˆrjan utan att inleda med nÂgot som r en bÂde intim och speciell hndelse i det ytterst privata. Budskapet r ocksÂ mer allmnt n parti- politiskt; att framfˆr allt gÂ och rˆsta och sedan avslutningsvis med fˆrhoppningen om att avsndaren ska fÂ rˆsten. Videon fˆrsˆker skapa ett kommunikativt format som ska se ut att vara respektfullt och inknnande snarare n att ge pekpinnar eller hota. Den anvnder sig av sex men den kan ocksÂ kanske ses som ganska defensiv i meningen att det politiska budskapet r mer nedtonat, allmngjort och vdjande ñ det r inte partiets direkta Âsikter eller politik man sprider. Att man valt att dramatisera fˆrstagÂngs- vljandet pÂ ovanstÂende vis r intressant, det kanske passar mindre bra till ett mer konkret partipolitiskt valbudskap men det innehÂller i denna form en annan viktig retorisk undertext; inte bara att det r viktigt att vara en politiskt deltagande medborgare utan att just detta parti ocksÂ skulle omfatta hˆgre politiska vrden n de krassa vallˆftena genom att stÂ fˆr just detta. PÂ det viset r videons an- sprÂk hˆgre n de i fˆrstone kan se ut och den fˆrsˆker sÂ att sga stta sig ˆver det som skulle kunna uppfattas som vanlig valpropa- ganda. Budskapet att det r viktigare att mottagaren rˆstar n vilket parti hon rˆstar pÂ och endast îfˆrhoppningenî att rˆsten ska falla pÂ avsndarens parti kan ses som ett exempel pÂ ett annorlunda tilltal i kommunikationen med vljarna, speciellt med tanke ocksÂ pÂ den kommunikationsform som valdes. Det fˆrsˆker anta ett kom- munikativt format som ska se ut som om det vore mer personligt, intimt och allmngiltigt demokratiskt och moraliskt vik- tigt snarare n kortsiktigt propagandamssigt. (kan det alltsÂ tolkas som defensivt och vdjande.) Vad videon framfˆr allt gˆr r att fˆrsˆka etablera en kommunikativ inramning mnad att D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN legitimera politiken i sig och dr inom sjlv ta positionen av det demokratiska deltagandets fˆrsvarare. Valpropagandan har hr alltsÂ fˆljt en mer allmn medieutveckling dr înrhetî) r en central reto- risk teknik och dr intimiteten ocksÂ kan bli till ett ansprÂk pÂ poli- tisk legitimering. Det r ocksÂ ett fˆrsˆk att nÂ vljarna utanfˆr de sedvanliga mediala kanalerna, mer ofiltrerat. Hur tacksam får en domare vara En (îHur tacksam fÂr en domare varaî, DN 7/3 1995) uppmrksammade utnmningen av en svensk politisk tjnsteman till en hˆg domarpost inom EU:s revisionsrtt. Journalisten kritiserar i artikeln srskilt tillsttningsfˆrfarandet dr han menar att den politiske tjnstemannen mer eller mindre utnmnt sig sjlv till denna post. *Indikationer pÂ att detta r fallet finner journa- listen i ett samtal som han sjlv haft med politikern. Enligt journa- listen sÂ har politikern sjlv berttat om tillvgagÂngssttet i denna utnmning. Med ett kort exempel ur kan vi hr fˆrsˆka analysera hur nÂgra av de mˆjliga handlingarna i îbeskrivnings- maktenî i det offentliga rummet strategiskt kan utnyttjas av olika aktˆrer. Eller, fˆr den delen, hur han innan nÂgra andra kandidater synts till ñ kunnat fˆr undertecknad om sin fˆrestÂende nominering. (Man skall inte lita pÂ journalister ens nr de hÂller ett vinglas i handen.) (DN 7/3 1995) Journalisten som hr stÂr fˆr avslˆjandet har inlett artikeln med en historisk betraktelse ˆver maktens korrumpering och det interna, osynliga givandet och tagandet av privilegier ñ ett viktigt mne att granska. Den politiske tjnstemannen har hr i ett samtal med jour- nalisten tydligen avslˆjat att han sjlv kan styra tillsttandet av posten, nÂgot som visas upp genom att han sjlv indirekt citeras. Det som annars kunde viftas bort som ett rent pÂstÂende blir ju vldigt trovrdigt om journalisten sjlv hˆrt det ur huvudpersonens mun ñ och genom att skriva det sÂ att det r denne som îberttarî, alltsÂ r den aktive, framstÂr den som granskas som antingen dum eller skrupelfri. tar journalisten tillfllet i akt att markera sin egen roll som îbaraî lyssnarens, men gÂr sÂ snabbt i parentesen in i sin roll som allmnhetens representant. Parentesen, som for- muleras sÂ att den har ett tilltal bÂde till lsaren och till den politiske tjnstemannen, markerar alltsÂ sprÂkligt dels ett slags avslˆjande och P ER -A NDERS dels vilken sida journalisten stÂr pÂ ñ den tredje statsmakten i fol- kets tjnst. Men vad som ocksÂ sker i detta textutsnitt r att vi fÂr en inblick i hur granskandet gÂr till, hur informationen erhÂlls ñ nÂgot vi vl- digt sllan fÂr. Parentesen kan nmligen ocksÂ ses som ett fˆrsˆk att hantera ett kommunikativt dilemma gentemot lsaren: om nu jour- nalisten sÂ lttvindigt fick den hr informationen vilket fˆrhÂllande har han dÂ till den han granskar; gÂr de ofta ut och dricker vin till- sammans? SÂ, frÂn att ha visat hur han fÂtt informationen, genom att kunna visa upp bilden av den han granskar sÂ som lite suspekt, mÂste skribenten hantera lsarens undran om deras fˆrhÂllande. Det gˆr han genom att bryta textens ursprungliga tilltal med parentesen och tar dr avstÂnd frÂn den kollegialitet mellan granskare och granskad som kan vÂlla honom legitimitetsproblem infˆr lsaren. Att det finns en kollegialitet mellan granskare och granskad r inte sÂ konstigt, journalister rˆr sig i samma kretsar som politiker och grnsdragningen kan ofta vara problematisk. Journalisten klarar hr att distansera sig frÂn den han granskar genom att sÂ att sga be- gÂ stilbrottet (det stilistiska uppvisandet av brottet mot kollegialite- ten) att skriva om saken. Just uppvisandet av sjlva formen har blivit mer och mer vanligt i medierna. Det kan visa tillkomstprocesser, redigeringen, dramatur- gin pÂ nya stt (till exempel genom anvndandet av dold kamera i intervjuer). Det viktiga blir att kunna analysera denna kommunika- tion. Det medvetna uppvisandet av formen skapar ju hr en bild av rollen man sjlv tar. Genom denna typ av retorisk common sense inviterar journalis- ten ocksÂ lsaren att se honom som dennas representant och som i nÂgon mening objektiv (artikeln var inte rubricerad som îdebattî utan var placerad pÂ kultursidan). Detta anspelar ocksÂ pÂ vÂr svenska variant av begreppet tredje statsmakten dr journalistens granskande r en nationell angelgenhet. Men rollen av lsarens representant, och kanske t.o.m. sanningens representant som bara lurar de som fˆrtjnar det, etableras genom den retoriska vinglaspa- rentesen som lÂter journalisten bli sedd i en situation av objektivt kunskapsinhmtande ñ precis som jobbet stipulerar. Det legitimerar honom som journalist som bara gˆr sitt jobb och tar bort blicken frÂn det fˆrhÂllande att han lika mycket ingick i en typisk relation mellan journalisten och makthavaren ñ mellan tvÂ olika samhlleliga makthavare och representanter. Vad vi menar med en sÂdan retorisk dekonstruktion r att vi kan lsa, sÂ att sga baklnges och genom att se hur artikeln r organise- rad ocksÂ bˆrja fˆrstÂ hur en îjournalistiskî hndelse och en jour- D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN nalistisk roll kan fˆrverkligas.!! Journalisten uppammar Â ena sidan en indignation som avslˆjaren av misshlligheter som ska gˆra honom trovrdig som folkets representant och visar, Â andra sidan, upp en journalistisk professionalism och objektivitet som ger hans artikel tyngd och legitimitet som DN-avslˆjande och inte som debatt. Han har makten att inte bara îvnta ut nyhetenî (tills utnmningarna r klara flera mÂnader efter vinkvllen) utan ocksÂ att bestmma hur den ska definieras och representeras ñ och drmed dess plats i samhllsdebatten. Vi ser alltsÂ historien om hur maktpositionen legitimerar sig ñ eller blir avkldd sin legitimering. Representationer, som t.ex. de uttalanden och pÂstÂenden som en journalist gˆr om nÂgon eller nÂgot i en artikel r inte isolerade frÂn den process av îjournalistikî han/hon r mitt uppe i att konstituera. De r inte fakta bara fˆr att de ser ut som fakta, dvs. de r alltid ocksÂ del av en textuell form som îr i begrepp att argumenteraî och dr en del i retoriken r just att framstÂ som fakta.!" Fˆr detta finns mÂnga grepp att tillgÂ och vi kan undersˆka (och sjlva anvnda) nÂgra sÂdana. Till exempel sjlva inramningen, den ˆvergripande rubriken eller delen av en tidning som en artikel stÂr under. De dramaturgiska begreppen anvnds av aktˆrer sÂvl i den prak- tiska verksamheten i medier och politik som ibland lÂnar dem fˆr att tala om sin verksamhet. Men politiker som lÂnar begrepp frÂn dramatiken gˆr det med viss fˆrsiktighet. De tycks vilja utnyttja fˆrklarings- och attraktionsvrdet i den dramaturgiska ana- login, utan att gÂ sÂ lÂngt att man sknker ett skimmer av overklighet och dikt ˆver den egna verksamheten. En sÂdan fik- tionsprgel pÂ den egna verksamheten, vare sig det r medier eller politik, riskerar att fˆrdunkla seriositeten i det egna uppdraget. Den egna verksamheten r mer pÂ riktigt n vad dramatiken r. UtifrÂn denna balansgÂng r det intressant att iaktta hur de som utnyttjar olika dramaturgiska format r mÂna om att tala om att dessa endast r hjlpmedel och redskap, att de inte skall tolkas fˆr bokstavligt. Medier, mediering och deltagande Det r viktigt att skilja pÂ medier och mediering pÂ olika stt och olika nivÂer. Medier kan syfta pÂ de tekniskt srskiljande former fˆr utsndning och mÂngfaldigande av ett visst producerat îinnehÂllî eller direkt mnskligt tal och bild/ljud frÂn en viss situation, t.ex. television, radio, Internet och tidningar. Ordet îmedierî anvnds i P ER -A NDERS dag fˆr att beteckna hela sfren av aktiviteter och praktiker som utfˆr denna produktion, oftast i singular form îmediaî vilket inne- br att ordet antar en institutionell och ibland reifierad form. MÂnga mnniskor anvnder ordet media i meningar av typen îenligt media sÂÖî, îmedia framstllerÖî och îi dagens mediaî. Ett pro- blem med detta r att man gˆr mÂnga olika aktiviteter och praktiker inom ett stort och diversifierat verksamhetsflt till en enda alltfˆr enhetligt definierad enhet som drigenom lÂter bÂde imposant och otydlig pÂ samma gÂng ñ det blir svÂrt att se framfˆr sig vad detta îMEDIAî kan bestÂ av men denna allmnna konstruktion lÂter i alla fall som nÂgonting viktigt och stort. Ett annat problem blir att man tillskriver media en intention ñ det r media som îframstllerî och îvisarî oss hur det ser ut i vrlden, det r garna av medierna som îvillî oss nÂgot srskilt. Drmed inte sagt att aktˆrer i medier saknar inflytande, men detta kan leda till att man dels inte ser att det skapas flera olika bilder i olika medier och av olika medieproducenter och dels att dessa bilder och meningar just r produktioner framtagna under en mÂngfald av produktionsfˆrhÂllanden och arbetsvillkor. Dessutom kan det bli svÂrare att se var nÂgonstans tilltalet i en medietext kan ligga, man kanske inte frÂgar sÂ mycket efter vad medieproducenten vill sga med just sin vinkling och denne behˆver inte framstlla sitt perspektiv som sitt eget utan just som îmediasî. îMediaî kan anvndas bÂde som ett alltfˆr generaliserande skllsord utifrÂn men ocksÂ som ett lika generaliserat kollegialt skydd fˆr de som r innanfˆr. Man borde kanske alltsÂ hellre tala om medier, medietexter och medieproducenter fˆr att beskriva de professionella verksamheter, dessas produkter och utˆvare som utgˆr det flt av produktion av offentliggjorda texter och bilder som de allra flesta mnniskor i kommer i nÂgon kontakt med . Det kan tyckas banalt att pÂpeka att media r ett begrepp som riskerar att bli alltfˆr stereotypt om det kopplas loss frÂn de processer, situationer och relationer som man vill beskriva. Det anvnds dock ganska ofta utan specifik referent vilket, kan skapa uppfattningen att sjlva producerandet, skrivandet, intervjuandet, alltsÂ hela den arbetsprocess som ligger i det offentliga visandet av en medietext îbaraî r en viss bakomliggande teknik som inte har med sjlva budskapet eller innehÂllet att gˆra. ƒn vrre skulle det kunna leda till en uppfattning om att det stt nÂgonting r producerat och uppvisat pÂ r sÂ att sga genomskinligt, det vill sga att innehÂllet alltid existerar pÂ precis det stt som det kommer att visas i en medieproduktion. Denna uppfattning innefattar ocksÂ en populr metafor om media, nmligen att media îspeglarî utan att sjlv pÂverka. Det viktiga r att inse att detta egentligen inte borde vara D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN nÂgot problem utan r inbyggt i mediernas fˆrutsttningar ñ det vi ser pÂ nyheterna r inte verkligheten sjlv utan en historia i text, ljud och bild om mˆtet mellan olika medieproducenter och en hndel- se/person som dessa bedˆmt vara intressant fˆr oss att ta del av. Detta har ocksÂ varit en tmligen sjlvklar metafor fˆr mediepro- ducenten; den som i vÂrt stlle tar del av en hndelse och Âterbe- rttar vad han/hon sett, hˆrt eller lst ñ medierna som medierare eller ˆversttare. Men drifrÂn till att uppfatta medieringen, pro- duktionen, ˆversttningen som den primra eller egentliga texten borde vara ett lÂngt (fel)steg. Ett mˆjligt skl till att en reifierad bild av Media med stort M finns kvar och att en del av dess metoder och arbetsprocesser uppfattas som transparenta kan vara att medierna r en mer sjlvstndig arena n tidigare, dess uppdrag nr det gller det politiska framstlls som oberoende snarare n parti- bundet, dvs. det kritiska uppdraget ses som allmnt och obundet snarare n kommande frÂn nÂgon viss position. !# En fˆrklaring r nog ocksÂ den allmnna trend mot mer vardagliga och interaktiva kommunikationsformer, den tidigare nmnda înrhetenî med den personliga interaktionen och samtalet som mall som man kan se i medierna och i det offentliga samtalet. Som sjlvstndig arena kan ju fˆrstÂs medierna bestmma inramningen fˆr sina olika aktiviteter och det blir mer en frÂga mellan medieformatet och dess publik: Det afgˆrende nye er, at det er selve kontakten mellem medie og pub- likum, der har en kvalitet i sig selv. I konsekvens heraf er medierne blevet til en selvstaendig institution, der pÂ afgˆrende vis regulerer in- dividernas adgang til og forstÂelse af bÂde dem selv og de andre sam- fundsmaessige institutioner. (Hjarvard, 1999.) Att skapa en medietext innebr alltid ett slags pedagogiskt uppdrag. Man mÂste identifiera ett uppdrag, fˆrestlla sig en publik och vlja ett stt att kommunicera. I medieringen mÂste alltid detta operatio- naliseras som vissa avgrnsade kommunikationshandlingar i olika format och med olika aktˆrer: en person berttar, instruerar eller fˆrevisar nÂgonting fˆr oss; flera personer talar sinsemellan fˆr att , instruera eller fˆrevisa; hela scener spelas upp, etc. Medie- ringen r drfˆr alltid kopplad till nÂgon form av social interaktion och kommunikation. Med mediering kan vi fˆrstÂ den kommunikation och sociala interaktion som ger rum mellan mnniskor, medierad sÂvl i privata som offentliga situationer. Kommunikationen kan vara officiellt offentlig eller vardaglig och anta dessa former i olika sammanhang. Mˆjligheten till ett dagligt tilltal och kontakt uppstÂr nr denna ˆvergÂr frÂn att uttrycka sig enbart fiktivt till att anvnda mer P ER -A NDERS îfaktionî och interaktion. Genom att ta bort ett av sina egna fˆr- givet tagna dramaturgiska/distansskapande kommunikationsstt blir det mˆjligt att betraktas som deltagande arena. Genom att inte bara ge publiken tillfllen till att vardagligt prata om gÂrdagens hndelser utan genom att skapa arenor dr den direkt (i realtid, live etc.) faktiskt r med (och ger upphov till en ny form av vardagligt repre- sentantskap) blir dessa arenor viktiga fˆr uttryckandet av vad (det vara mÂ) folk tycker. Nr politiker deltar dr och ocksÂ utfˆr nÂgra av de handlingar som r politik (dvs. ger omedelbara svar som ser ut att vara ansvarstagande och procedurella av typenñ îjag ska titta pÂ det i morgon bittiî) anger de en ton som sger att politik kan utfˆ- ras pÂ det sttet. Dilemmat r fˆrstÂs att det har sett mer îdemokra- tisktî ut att lÂta vardag och representantskap konvergera trots att det senare r designat just att inte vara vad det fˆrra fˆrutskickar. Att pÂstÂ att medierna har makt r kanske inte ett kontroversiellt pÂstÂende. Inte heller ett srskilt djupgÂende sÂdant, om man inte gˆr tydligt hur makten kan fˆrstÂs och hur man uppfattar att den upprtthÂlls. Att anvnda ett maktbegrepp kan implicera att man ser utˆvning av makt ˆver huvud taget som en process som s a s endast r verksam ovanifrÂn och ned. Den som innehar en maktposition r automatiskt placerad ˆverst i en hierarki och kan utˆva fˆrtryck mot dem som befinner sig i en underordnad position. Nr det gller me- diernas makt r det emellertid lÂngt ifrÂn sÂ enkelt att denna alltid och enbart utgˆrs av en sÂdan hierarkisk dominansposition. Att pÂstÂ att mediernas makt har mÂnga ansikten och att den inte alltid pÂ ytan visar vad den utger sig fˆr att vara, r inte heller ett kontroversiellt pÂstÂende. Mediernas makt visar prov pÂ lika mÂnga uppfinningsrika fˆrkldnader som de uppfinningsrika fˆrsˆken att hrleda dessa masker till ett och samma ansikte. I denna mening kan man tala om att mediernas makt r distribuerad till de olika aktˆrer som agerar i den medialiserade offentlighetens rum. Men det r kanske viktigt att ven peka pÂ motsatsen, t.ex. hur man kan utnyttja en underifrÂn position fˆr att identifiera makten och, i nÂgon mening, gˆra ansprÂk pÂ att avslˆja den. Kritiken mot makten kan ocksÂ fˆrstÂs som makt och denna kan utnyttjas pÂ olika stt. Icke-makten kan alltsÂ fungera som en posi- tion frÂn vilken man agerar ocksÂ gentemot mediernas makt, bl.a. genom att kunna kritiskt lsa medietexter samt att kunna se medie- producenterna just som meningsskapare (snarare n îbaraî rappor- D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN tˆrer) i dessa texter, samt inte minst viktigt, se dem som maktposi- tioner i samhllet. Det r detta perspektiv som konsumenterna av medierna kan ta, icke-makten fˆrvandlas till ett redskap fˆr avslˆ- jande och fˆr publik mobilisering. Men denna inflytelserika icke- makt kan ven tas ifrÂn dem, av dem som agerar fˆr medierna. Att sjlv som mediefˆretrdare inta publikens position och att gˆra det pÂ ett ˆvertygande mimetiskt stt, att sÂ att sga gˆra sig till publi- kens representant, kan vara ett effektfullt stt att agera, ett stt som har fˆrdelen av att se ut som icke-makt. Det fˆrsiggÂr en kamp om publiken. Makten har alltsÂ att gˆra med makten ˆver representationen: Vem och vad skall Âterges och gˆras nrvarande? I detta avseende legitimerar sig medierna med samma argument som politi- ken. Begreppet representation kan betyda Âtminstone tvÂ olika saker som vi menar r intimt sammankopplade. !$ Den dubbla betydelsen av ordet representation syftar dels pÂ den kommunikativa gestalt- ningen av nÂgonting, alltsÂ representation som Âtergivning i tal, text eller bild. Dels syftar det pÂ ett system fˆr stllfˆretrdarskap som r typiskt fˆr vissa politiska system, t.ex. den representativa demo- kratin. Relevanta avledningar av begreppet representation r repre- sentant, representantskap och representativitet, syftande pÂ de roller som man kan inta i relation till representationen samt pÂ de kriterier fˆr bedˆmningen av giltighet och legitimitet i detta rolltagande. tar upp denna representationens dubbelhet i sin knda bok om millenniets politik. I Towards 2000 skriver han om ordet representation: Redan tidigt i historien fˆrekommer tvÂ relaterade men Âtskiljbara be- tydelser, fˆr det fˆrsta processen att gˆra nÂgonting nrvarande [îma- king presentî], Â andra sidan en symboliseringsprocess. De politiska anvndningarna [av begreppet representation] r ofta en blandning av dessa betydelser. (1983:111; vÂr ˆversttning.) De flesta representativa system r, menar , îfˆrvirrade blandningar av dessa tvÂ olika grundprinciperî (ibid:112). Representation r ett begrepp med mngder av betydelser som i en utskrift frÂn upptar 14 sidor. !& Ordet representation sÂvl som dess olika avledningar representera, representant och repre- sentativ, fˆrekommer bÂde i medier och politik. Att representera innebr, enligt , att fungera som ombud eller att utˆva vrd- skap. Att vara representant r en person som officiellt representerar en viss person eller en viss grupp. Representativ r den som utgˆr lmpligt eller typiskt exempel, eller den som pÂ ett vrdigt stt kan representera en viss grupp eller en viss person. P ER -A NDERS anvnds representation fˆr att beteckna ett srskilt (demokratiskt) system med valda fˆretrdare. Begrepp som representation ses dr i fˆrsta hand som beteckningar pÂ de organisatoriska formerna fˆr folkstyre genom representantskap, dvs. former fˆr substitution genom en person fˆr ett flertal andra. Betydelsen av representation som (bildlig) framstllning, avbildning eller Âtergivande r dock den betydelse som tar mest utrymme i , dvs. ordet fˆrstÂtt i dess mer kommunikativa bemrkelse, eller i den mer filosofiska betydelsen kopplad till (mentala) fˆrestllningar, kognitiva sÂvl som dramaturgiska.!' I medier och politik anspelar ordet pÂ en mngd av dessa betydelser, pendlande mellan att Âsyfta represen- tation i parlamentarisk mening och att representera i symbolisk form t.ex. i en bild, ett sprÂk eller en text. Slaget om representationen sker i en offentlighet som fˆrutstter att det man talar om r allmnt knt. Detta Âstadkommes genom nÂgon form av kommunikation som rymmer potentialen att distri- bueras till den allmnhet som avses. Offentligheten r dock sllan sÂ allmngiltig som den gˆr ansprÂk pÂ att vara och den totala tck- ningen i begreppets syftning r ofta mer idealiserad n konkret. Offentligheten syftar ven pÂ den eller de platser och arenor dr medborgare kan kommunicera med varandra, vare sig detta r rum- men fˆr beslutsfattande i kommunfullmktige och riksdag, tid- ningar och nyhetsbrev eller televisionens nyhets- och debattpro- gram.! ( Dessa offentliga platser kan vara konkreta, t.ex. gator, torg och rum, eller virtuella, t.ex. srskilda platser i mediernas utrymme dr deltagandet kan ske bÂde i en studio och i ett vardagsrum, hemma hos folket. Slaget om representationen sker infˆr och med en publik. Den etymologiska bakgrunden till ordet publik r îoffentligî, dvs. all- mnt knd (jfr ovan). Att gˆra nÂgonting offentligt kan formuleras ven genom uttrycket att gˆra nÂgot publikt, att gˆra nÂgonting tillgngligt fˆr en stˆrre grupp av mnniskor, delar av eller hela offentligheten. Publicering innebr att gˆra den typ av handling som innebr ett bidrag till denna offentlighet och specialisten pÂ detta r den som r publicist. Publik har en mer konkret dimension, nmli- gen syftande pÂ en samling ÂskÂdare eller deltagare. I denna bemr- kelse r publiken ofta mer knuten till avgrnsade grupper av mn- niskor n de som avses med offentligheten, t.ex. lsekretsen av en viss tidning, tittarna till ett visst program, rˆstarna pÂ ett srskilt parti, eller Âsiktsfˆretrdarna fˆr nÂgon srskild sakfrÂga. Hur ser dÂ bataljmÂlningen ut? Slaget om representationen gller mˆjligheten att gˆra sig synlig och giltig och konstituerar det offentliga samtalets villkor. Man kan tala om att vissa samtal ger D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN rum i Âtskilda offentligheter och att de olika offentligheterna bidrar till denna avskildhet ven genom att forma sin egen pedagogik och sin srprglade kommunikativa gestaltning, inte sllan medvetet ut- formad som kritiska kontraster till andra sÂdana samtal. I det sam- tida samhllet kan man kanske urskilja tendenser till segregering av sÂdana olika konkurrerande och alternativa kommunikations- praktiker.