sou · GNB377 · 2000-01-01 00:00:00 — Situationen i står således i skarp modsætning til de øvrige vestlige demokratier, fx og , hvor kvinders repræsentation stadig er (I steg repræsentationen fra 6 til ca. ved valget ). Demokratiteorierne sætter fokus på medborgernes politiske del- tagelse, og det er et klassisk problem, at der er forskel på politisk deltagelse og politisk magt. Dels fordi magten ofte findes uden for det politiske system, i de store virksomheder og interesseorganisa- tioner, dels fordi der også i politik kan være tale om en centralisering af magten til den politiske top. Et centralt spørgsmål i feministisk demokratiteori er, hvilken sammenhæng der er mellem hverdagsliv og det politiske liv. Et andet spørgsmål er, hvilket samspil der er mellem kvinders politiske aktiviteter i og uden for de politiske institutioner. Om kvinders politiske deltagelse gør en forskel, dels i forhold til politikkens form og indhold og dels for kvinders politiske magt? Disse spørgsmål kan bl.a. belyses gennem den skan- dinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab. Den skandinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab Fra slutningen af 1980erne skete der et skift i den feministiske debat om køn og demokrati i , og fra en mar- ginaliseringstese til en tese om det jeg vil kalde kvinders aktive med- borgerskab (1988; Skjeie 1992). Det nye begreb om kvinders aktive medborgerskab er mangetydigt og anvendes på mange for- skellige måder. Nogle skandinaviske forskere mener, at kvinders aktive medborgerskab kun skal anvendes om kvinders selvstændige organisering uden for det politiske system (1997). mener, at aktivt medborgerskab forudsætter lighed, eller paritet, mellem kvinder og mænd i alle besluttende forsamlinger (1994, 1995). I min forståelse omfatter aktivt medbor- gerskab ikke kun politiske handlinger relateret til livspolitik og sub- politik i hverdagslivet og i frivillige organisationer. Det omfatter ligeledes magt og indflydelse i de politiske organisationer og insti- tutioner (Sarvasy og 1994, 1997). Jeg har valgt at se nærmere på to kontroversielle spørgsmål i for- bindelse med kvinders medborgerskab og demokratiets udvidelse: a) samspillet mellem hverdagsliv og demokrati, mellem det lille og det store demokrati, og b) forholdet mellem kvinders selvstændige organisering og repræsentation i de politiske institutioner. Hvor bredt defineres det politiske felt og hvad er kernen i demokratiet? FEMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB Og hvilken betydning har kvinders politiske tilstedeværelse for politikkens form og indhold og for kvinders politiske magt? Familien og det offentlige liv: det lille og det store demokrati teoretiske figur bygger på en adskillelse mellem den offentlige og private sfære, som kan problematiseres ud fra et skandinavisk perspektiv, hvor borgerne har haft et mere positivt forhold til staten end i de demokratier (1987, 1988). Jeg har argumenteret for, at opdelingen mellem familien og det offentlige liv har mistet noget af sin betydning med velfærdssta- tens udvikling og mødrenes integration som lønarbejdere (1997; 206). Det bekræftes af de svenske og danske medborger- undersøgelser, som begge peger på, at moderskab ikke længere er kvinders byrde, og at forældrerollerne har givet nye muligheder for at aktivt medborgerskab i forhold til skoler og daginstitutioner (1994a, 1994b). Resultaterne fra de svenske og danske medborgerundersøgelser er interessante i forhold til diskussionen om et udvidet demokrati- og politikbegreb (et. 1993, og 1994 og et. 1989).6 For første gang inddrages borgernes politis- ke aktiviteter i det lille demokrati, idet en række spørgs- mål om politiske deltagelse, som omfatter aktiviteter i forhold til det lokale område, samt borgernes forhold til skoler, daginstitutionerne og arbejdspladser. Disse spørgsmål gør det muligt at belyse sam- spillet mellem familien og det offentlige liv (et. 1989, 1993). Undersøgelserne giver ligeledes en mulighed for at sammenligne medborgernes aktiviteter i det lille demokrati i og , fordi der er stillet stort set de samme spørgs- mål til borgerne i de to undersøgelser7. Hvad angår samspillet mellem familien og det offentlige liv peger både de svenske og danske resultater på, at familien har ændret ka- rakter og ikke kan karakteriseres som en barriere for kvinders poli- tiske deltagelse – snarere tværtimod. Den offentlige organisering af omsorgsarbejdet betyder, at begge forældre er mobiliserede som aktive medborgere, både i forhold til skoler og daginstitutioner og i forhold til lokale aktiviteter. Resultatet fra den svenske under- søgelse tyder på, at familielivets og samfundets aktiviteter forstærker hinanden (et. Den danske undersøgelse pegede bl.a. på, at familiens arbejdsdeling ikke kan forklare forskelle i den politiske deltagelse (1994:172). Den viste ligeledes, at de kønsforskelle der fortsat findes i politiske holdninger og vær- dier, for eksempel at kvinder er mindre politisk interesserede end mænd, ikke kan forklares med kvinders familietilknytning målt ved om der er børn tilstede i familien (1994a:148–150). Samspillet mellem familien og det offentlige liv og de nye aktive forældreroller i og er interessante, ikke mindst i et komparativt perspektiv. I er der således en kønsskævhed (gender-gap) i den politiske deltagelse i aldersgruppen 23–, som tolkes som et udtryk for at familien udgør en barriere for kvin- ders politiske aktivitet, når de har mindre børn (, Moyser and 1992:146–147) Spørgsmålet er hvad denne udvikling i medborgerrollerne er ud- tryk for?8 Resultaterne kan dels tolkes som et udtryk for, at foræl- drerollerne er blevet demokratiserede, og de peger på, at demokra- tiseringen betyder at begge forældre i stigende omfang deltager som aktive medborgere i det offentlige liv9 (1994b). Det kan ses som en støtte til Giddens teser om en demokratisering af familien og politikkens udbredelse til hverdagslivet. På den anden side er der tendenser til en opsplitning i det politiske medborgerskab mellem de nye medborgeroller med basis i det civile samfund, for eksempel som borgere og brugere i forhold til skole og daginstitutioner, og de klassiske medborgerroller med basis i det repræsentative politiske demokrati. Denne opdeling er et problem, hvis den falder sammen med kønsforskelle i politisk deltagelse som er udtryk for forskelle i politiske magt. Undersøgelsen peger således på nogle problemer knyttet til en udbredelse af et dialogdemokrati, der meget vel kan betyde en ny opsplitning af aktive kvinder, der sætter dagsordenen i familien og i selvhjælpsgrupperne, og aktive mænd med magt over den nationale og globale dagsorden. En ny dansk analyse10 af borgernes politiske deltagelse som hviler på interviews på det i peger på, at der kan identificeres en ny opfattelse af politik og nye politiske identi- teter hos borgerne som hverdagsmagere (Bang og Sørensen 1997). Undersøgelsen bygger på en bred politikforståelse, der udvider det politiske til også at omfatte engagement i løsningen af fælles anlig- gender udenfor staten og de forhandlingsøkonomiske netværk (Bang, , 1997). Hverdagsmageren er aktiv i forhold til den lille politik, og hun adskiller sig både fra græsrodsaktivisten og den partiaktivisten. Hun beskrives på følgende måde: Hun for- holder sig direkte til hverdagslivets problemer, dér hvor hun nu er engang er, det være sig på arbejdspladsen; i hjemmet; i forenings- FEMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB livet; i de nære institutioner og andre steder, hvor man støder på problemer forbundet med løsningen af fælles anliggender (Bang, Sørensen 1997; 24). Hverdagsmageren er en interessant nydannelse, der bl.a. er inspi- reret af Giddens begreber om livspolitik og dialogdemokrati (Bang og Sørensen 1997:25). Analysens teoretiske perspektiv er et mægtig- myndiggørelsesperspektiv, hvor mægtiggørelse ses som de in- stitutionelle betingelser for at borgerne kan gøre en (politisk) for- skel, og myndiggørelse udtrykker evnen til at bruge disse mulighe- der (Bang, , 1997:28). Hverdagsmagen er en slags idealtype, som foreløbig hviler på et spinkelt empirisk grundlag, og køn indgår ikke i analysen. Analysen rejser alligevel en række inte- ressante spørgsmål om opdelingen mellem lægmandspolitik og ekspertpolitik, mellem den lille og den store politik, mellem del- tagelse og magt, og ikke mindst om forholdet mellem kvinders og mænds politiske praksis og identiteter. Hverdagsmageren beskrives konsekvent som en kvinde og den politiske identitet som hver- dagsmager passer tilsyneladende perfekt til kvinders politiske prak- sis. Undersøgelser af kønsforskelle i politiske holdninger, politisk interesse og politisk afmagt tyder imidlertid på, der er forskel på kvinder og mænds mægtig- og myndiggørelsesprocesser i hverdagen (1994, 1994b). Selv om borgerne har de samme formelle muligheder for at handle politisk, for eksempel som brugere i forhold til skolebestyrelser, kan der godt være forskel på deres motiver til at deltage eller ikke deltage. Et andet problem er, at opdelingen mellem den lille og den store politik kan dække over en opdeling mellem kvinder og mænd, der markerer fortsatte forskelle i kvinder og mænds politiske magt. Politisk marginalisering, politisk deltagelse og repræsentation teser om betydningen af kvinders tilstedeværelse i de politiske institutioner kan ligeledes belyses ud fra skandinavisk forskning. Det er bemærkelsesværdigt, at de skandinaviske feminis- ter har forskellige fortolkninger af betydningen af kvinders politiske integration gennem de sidste , hvor kvinder er blevet mobilise- ret politisk og er blevet integreret i de politiske eliter. Det skyldes, at de feministiske diskurser ikke blot indeholder forskellige opfat- telser af kønsarbejdsdelingen, men også har forskelligt syn på demo- kratiet, magten og staten. Det kan illustreres ved en gennemgang af ny forskning om køn og demokrati i . Det er paradoksalt, at med den højeste repræsentation af kvinder i parlamentet og i regeringen, hidtil har haft det mest nega- tive syn på staten og de mest pessimistiske fortolkninger af hvilken betydning kvinders integration i det politiske liv og i de politiske in- stitutioner har sammenlignet med og (1990, Skjeie 1992; 1997, 1997, 1994; et. Et centralt spørgsmål er, hvilken betydning kvinders selvstændige organisering har i 1990erne sammenlignet med kvinders integration i den politiske elite? spørgsmål kan bl.a. belyses ud fra forskningsprojektet om kvinders organisering og indflydelse i , som fremlægges i , og Rön- blom (1997): Toward a new Democratic Order: Womens Organizing in in the 1990s. Et andet spørgsmål er, hvilken betydning kvinders voksende repræsentation i de politiske og administrative institutioner har for magtrelationerne? (1994). spørgsmål kan bl.a. belyses ud fra analyse af kvinders og mænds interesser i den parlamentariske og korporative kanal (1994). Den svenske historiker har udviklet en teori om et moderne kønssystem, der har haft stor gennemslagskraft hos nordiske kvindeforskere. Teorien sætter fokus på ett kønsyssteme der bidrager til kvinders fortsatte underordning og marginalisering i det offentlige liv, og den står i modsætning til nyere tilgange til kvinder og politik, der tematiserer kvinders empowerment og po- tentialerne i kvinders voksende deltagelse i de politiske forsamlinger (1987, Skjeie 1992, Raaum 1995, 1995, 1997). har i forbindelse med den svenske magt- kommission argumenterer for, at der eksisterer et moderne genus- system, som fastholder segregering og hierarki mellem mænd og kvinder på en ny måde (1990). forståelse er relativ pessimistisk, da hverken kvinders selvstændige organisering eller kvinders integration i den politiske elite tillægges nogen central betydning for at ændre ved kønsmagtsystemet. konklusion fra den Svenske (1990) er blevet nuanceret og problematiseret af forskningen om køn og demokrati i 1990erne (red., og Rönblom 1997). taler i forbindelse med undersøgelse om kvinders organisering som et dobbelt udtryk for kvinders marginalisering og underordning i politik og for deres styrke og evne til at handle kollektivt (1997:21). FEMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB lægger vægt på de potentialer, der ligger i kvinders agency, som kommer til udtryk i kvinders kollektive politiske organisering og handlinger. Kvinders organisering belyses gennem tre casestudier af a) kvinde- og krisecentre, b) kvinders netværk i tyndt befolkede udkantområder og c) kvinders organisering som erhvervskvinder. De betoner politikkens formaspekt og lægger vægt på de demokra- tiske potentialer i kvindebevægelsen og i kvinders kollektive hand- linger, og de fremhæver mangfoldigheden i kvinders organisering og i kvinders krav i 1990erne (1997;172). son betoner i det afsluttende kapitel variationen i kvinders organi- sering og i kvinders krav, som kommer til udtryk i 4 forskellige de- mokratiske feministiske kulturer i kvindebevægelsen i i 1990erne, en kollektiv, en liberal, en radikal og en dereguleret/lokal kvindekultur. Det, der forener de fire kulturer, er behovet for at synliggøre, at demokratiet/demos er kønnet (1997:174). Den nye undersøgelse af kvinder selvstændige organisering i i 1990erne er interessant på flere måder. Den viser, at der samtidig med, at kvinderne er blevet integreret i den politiske elite, også eksisterer en bred kvindeorganisering i uden for det politiske system. Forfatterne betoner desuden pluralismen i kvinde- bevægelsens organisationsformer som et potentiale der gør dem i stand til at udfordre den demokratiske orden, der bygger på et køns- neutralt medborgerskab. Undersøgelsen behandler afslutningsis spørgsmålet om, hvilke udviklingsmuligheder den svenske kvinde- bevægelse står over for i de kommende år. Lederne af kvindeorga- nisationerne i de tre cases blev spurgt om deres opfattelse af den politiske udvikling de sidste og om deres forventninger til fremtiden. Der er en fælles erkendelse af, at de skandinaviske sam- fund står ved et vendepunkt. De fleste af de interviewede kvindelige ledere udtrykte en bekymring for, at det ville blive vanskeligt for samfundet at acceptere kvinders legitime ret til at påvirke de poli- tiske beslutningerne og få indflydelse på deres eget liv. De nævner problemer med voksende globale økonomiske og politiske afhængighed og relation til EU, tidsproblemer i arbejdslivet og spørgsmål om livskvalitet, og problemer med vold mod kvinder og med seksuel chikane (1997:180). På baggrund af det empiriske materiale konkluderer de tre for- fattere, at kvinders frihed omfatter tre forskellige aspekter: a) kropslig autonomi, b) økonomisk uafhængighed, og c) indflydelse på et kønsopdelt demos. Forfatterne fremhæver, at det ikke er et problem, at der eksisterer en pluralitet i de demokratiske feminis- tiske kulturer. Mangfoldigheden i kvinders organisering og krav op- fattes tværtimod som en grundlæggende styrke for kvinder bestræ- belser i at øve indflydelse på demokratiet og skabe et kvinde-venligt samfund. Bogen peger på to andre problemer, som vil blive afgørende for kvinders muligheder for at øve indflydelse på samfundet. Et centralt problem er, at den demokratiske orden er kønsopdelt og patriar- kalsk (1997:21). Alle kollektive arenaer for politisk beslut- ningstagen beskrives som patriarkalske ikke i en deterministisk for- stand men i forhold til konkret social praksis. Kvinders organisering ses som både et resultat af og en udfordring til det eksisterende de- mokrati: The Swedish version of democracy formally allows for pluralism, but in fact it has difficulty dealing with womens organi- zation as women. En anden barriere for forandringer i patriarkatet er, at samfundet står over for nye supra- og transnationale ud- fordringer, og at det er usikkert hvordan de mænd og kvinder, der repræsenterer vil agere i den nye situation (1997:182). Undersøgelsen er interessant, fordi den fremhæver styrken i kvinders aktive medborgerskab uden for de etablerede politiske institutioner. Et af problemerne i analysen er den negative forståelse af staten og de politiske institutioner, i det alle kollektive arenaer for beslutninger, inklusive de politiske partier og fagbevægelsen, beskri- ves som patriarkalske. Det giver en skævhed i analysen, fordi betyd- ningen af kvinders organisering i de politiske partier og i fagbe- vægelsen negligeres, ligesom det historiske og aktuelle samspil mel- lem partierne og de frivillige bevægelse underbetones. under- søgelser har fremhævet, at kvinder i de politiske partier og fagbevæ- gelsen har spillet en central rolle for at sikre både kvinders økono- miske uafhængighed, for eksempel gennem velfærdsstatens udvik- ling, kropslige autonomi for eksempel gennem retten til abort, og deres politiske indflydelse, fx gennem kvota-ordninger. Jeg mener, at adskillelsen af parti og (kvinde)bevægelse fører til en dualistisk analyse, hvor kvinders selvstændige organisering i kvindebevægelsen i modsætning til kvinders aktiviteter og organisering i socialdemokratiet og i fagbevægelsen. Det ville være interessant at belyse betydningen af samspillet mellem de frivillige organisationer og staten, som ofte opfattes som et centralt karakteristika i de skan- dinaviske demokratier, i et kønsperspektiv (Karvonen og 1995; Kolstrup 1996). Spørgsmålet om, hvad det betyder, at kvinder organiserer sig som kvinder er et kontroversielt spørgsmål i den skandinaviske debat om kvinders aktive medborgerskab. FEMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB fælles interesser i at være til stede i de politiske forsamlinger og påvirke beslutningerne, eller har kvinder også substatielle fælles- interesser knyttet til moderskabet som kan danne baggrund for en kollektiv politisk identitet (Jonasdottir 1988, Halsaa 1989, Skjeie 1992)? Undersøgelsens fokus på kvinders selvstændige organisering uden for det politiske system rejser en række spørgsmål om forskel- len mellem gamle og nye kvindeorganisationer, mellem kvindeorga- nisationer og feministiske organisationer, og mellem kvinders selv- stændige organisering og kvinders organisering i politiske partier? Er kvinders organisering i kvindeforbund i socialdemokrati og fag- bevægelse ikke udtryk for, at kvinder organiserer sig som kvinder som kæmper for at udvide kvinders frihed, selv om det er inden for rammerne af en partiorganisation? Undersøgelsen viser, at både kvinders organisationsform såvel som deres krav er forskellige, ligesom der eksisterer mange forskellige demokratiske feministiske kulturer. Spørgsmålet er, hvordan vi skal fortolke kvindekulturer, der ikke er feministiske, for eksempel religiøse kvindegrupper der ønsker at bevare kønsarbejdsdelingen og kæmper imod fri abort? Resultaterne fra det nordiske forskningsprojekt de- mokratier? peger på, at der på trods af mange fælles træk mellem de fem nordiske lande, er forskellige kønspolitiske modeller (et. Undersøgelsen peger ligeledes på, at de forskellige mobiliseringsmodeller for kvinder i hænger sammen med forskelle i de politiske institutioner og politisk kulturers historie, karakteristika og udvikling. Den svenske model bygger i højere grad end den danske på en institutionalisering af kvinder i de politiske partier, ikke mindst i socialdemokratiet, hvorimod den danske i højere grad har været baseret på kvinders mobilisering i sociale bevægelser og frivillige organisationer uden for de politiske partier. De to forskellige fortolkninger af kvindeorganiseringen i det svenske socialdemokrati peger på, at der er både styrker og svaghe- der i den svenske kønspolitiske model, og det ville på den baggrund være interessant med en analyse af det konkrete samspil mellem kvinders selvstændige organisering og kvinders organisering i de politiske partier i 1990erne. er kritisk overfor de gamle feministiske teorier om marginalisering og undertrykkelse af kvinder. Hun argu- menterer for, at kvinder og mænd er op vej mod en mere lige for- deling af politisk magt i på baggrund af an analyse af udvik- lingen i kvinder og mænds positioner i den parlamentariske og kor- porative kanal (1994, 1995). studie er et elite- studium af det korporative system, som omfatter den parlamen- tariske arena, interesseorganisationer og statsforvaltningen. Hun an- lægger et aktør/strukturperspektiv på magtrelationerne mellem køn, der sætter fokus på forandringer inden for og mellem institutionerne Undersøgelsen viser, at der fra 1986 til 1994 er sket markante ændringer i den horizontale og vertikale kønsarbejdsdeling i korpo- rative kanal. Kvinders repræsentation er fordoblet i den parlamen- tariske kanal og statsforvaltningen til ca. en tredjedel, hvorimod in- teresseorganisationerne stadig overvejende viser et enkønnet møns- ter (1995:11). konkluderer, at kvinder har fået mere magt i både den parlamentariske og korporative kanal, selv om den korporative kanal udviser større træghed for forandring end den parlamentariske kanal.11 De to undersøgelser er et eksempel på en uheldig opsplitning i den feministiske forskning i , hvor analyser af kvinder selv- stændige organisering i modsætning til analyser af kvinders positioner i den korporative og parlamentariske kanal. De peger efter min mening på et behov for at udvikle en mere dynamisk for- ståelse af magt, der kan integrere de strukturelle magtanalyser med analyser af kvinders politiske handlinger og identiteter (1995:23). De nye forskningsresultater rejser spørgsmålet om hvad det vil sige, at kvinder organiserer sig selvstændigt, og hvad for- holdet er mellem staten og de frivillige (kvinde)organisationer. Disse spørgsmål må besvares gennem historiske og komparative analyser. De forskellige nordiske undersøgelser af kvinders politiske del- tagelse og holdninger bekræfter efter min opfattelse, at kvinder har en pluralistisk deltagelsesprofil, som ikke blot omfatter de selv- stændige kvindeorganiseringer. Det er en pointe, at kvinders aktive medborgerskab omfatter en mangfoldighed af politiske arenaer – ikke blot den parlamentariske kanal og græsrodskanalen, men også den korporative kanal og brugerkanalen, ligesom kvinder deltager på flere forskellige niveauer, lokalt, nationalt, og i forhold til EU:s institutioner. Kvinder har som kollektiv forskellige deltagelses- profiler, identiteter og interesser, og at den enkelte kvinde har en pluralitet roller og identiteter og må konstruere sin egen medbor- gerpraksis ved at kombinere overlappende og somme tider modsatte roller (Sarvasy og 1994:253). Det indebærer, at det bliver centralt at undersøge samspillet mellem kvinders sociale liv og poli- tiske handlinger og identiteter, og ikke mindst den betydning kvin- der selv tillægger deres forskellige politiske roller. Det er et karakteristisk træk ved kvinders aktive medborgerskab i , at det omfatter kvinders mangfoldige organisering, der FEMINISTISEKK PERSPEKTIVER PÅ DEMOKRATI OG MEDBORGERSKAB spænder fra selvstændige organisationer til kvinders repræsentation i det politiske system. Kvinders aktive medborgerskab er derfor også et udtryk for kvinders empowerment, der giver dem muligheder for gennem såvel politisk deltagelse som politisk repræsentation at øve indflydelse på deres eget liv og påvirke samfundet (1997). Kvinders integration i den politiske elite kan ses som et nyt aspekt af kvinders medborgerskab, som har været med til at synliggøre både ligheder og forskelle mellem kvinders organisationsformer, interesser og politiske identiteter (Skjeie 1992). Det er endnu for tidligt at konkludere, hvad kvinders tilstede- værelse i den politiske elite betyder for politikkens indhold og for- mer. Om kvinder kan og vil bidrage til en fornyelse af politikken og til en udbredelse af demokratiet, eller om de underordnes de øko- nomiske logikker og de politiske institutioernes regler, rutiner og prioriteringer? Ud fra et normativt perspektiv vil jeg argumentere for, at kvinders tilstedeværelse på den politiske arena er vigtig i sig selv.