sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — företrädare för närvara vid förhör med den unge. yttrat sig om betydelsen av en yttrat sig om betydelsen av en stycket 1, får utredningen inte stycket 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. med den unge. särskilda skäl får dock även omgående sändas till social- förhöret med den unge och efter sändas till socialnämnden. Denna lag träder i kraft . 6 Senaste lydelse 1994:1760. 1 Utredningens uppdrag och arbete Utredningen skall enligt direktiven, se bilaga 1, undersöka hur de nya reglerna om handläggning av ungdomsmål som trädde i kraft har tillämpats, om de syften som avsågs med de nya reglerna har uppnåtts och vilka effekter i övrigt de nya reglerna har haft på förfarandet hos polis, åklagare och domstol samt inom . I direktiven anges att avsikten med ungdomsmålsreform främst var att förkorta tiden mellan brott och reaktion för unga lag- överträdare samt att förbättra kvaliteten på utredning och lagföring när ungdomar misstänks för brott. Mot bakgrund av reformens väl definierade syften, men även med hänsyn till den kritik som har riktats mot vissa delar av reformen, är det enligt direktiven viktigt att ta reda på hur den nya ordningen har fungerat och om de mål som eftersträvades har uppnåtts. Utredningen skall enligt direktiven utvärdera förfarandereglerna vid handläggningen av ungdomsmål hos polis och åklagare, vid domstol samt inom . Utvärderingen skall ta sikte på vilken betydelse reformen har haft för arbetet med de unga lagöverträdarna. I direktiven anges vidare att utredningen skall undersöka och analysera om de åsyftade resultaten har uppnåtts när de gäller hand- läggningstid och kvalitet på arbetet, hur de nya reglerna har tillämpats och vilka svårigheter som finns vid tillämpningen. Utvärderingen skall också innefatta en undersökning och analys av hur reformen har påverkat de berörda myndigheternas arbete i övrigt. Enligt direktiven bör uppdraget genomföras i huvudsak genom enkätundersökningar hos polis, åklagare, socialtjänst och vid domstol. Om utredningen bedömer det lämpligt kan undersökningarna följas upp med besök på myndigheterna. Vidare bör enkätundersökningarna enligt direktiven även omfatta advokater som har erfarenhet som offentliga försvarare av ungdomar. 22 Utredningens uppdrag och arbete I direktiven anges att utredningen särskilt skall undersöka hur långa handläggningstiderna av ungdomsmål normalt är, om tidsfristen i 4 § LUL överskrids och i så fall hur ofta och varför. Undersökningen bör också omfatta frågan om handläggningen av ungdomsmål är snabbare än tidigare och vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning utifrån synpunkten att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång. Vidare skall undersökningen enligt direktiven omfatta frågan om kvaliteten på handläggningen är tillräckligt hög och om den har föränd- rats sedan reformen trädde i kraft. Bl.a. bör undersökningen belysa tillämpningen av bestämmelserna om specialiserade handläggare, åklagare och domare enligt 2 och 25 §§ LUL samt bestämmelsen i 2 § andra stycket LUL om att samma polisman eller åklagare skall anlitas när den unge har varit föremål för förundersökning eller utredning. Utredningen bör också analysera hur dessa bestämmelser påverkar kontakterna mellan de aktuella myndigheterna å ena sidan och de unga och deras vårdnadshavare å andra sidan, liksom förhållandet mellan de inblandade myndigheterna. I direktiven anges vidare att utredningen skall undersöka i vilken utsträckning personliga sammanträffanden för att meddela beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande förekommer, tidpunkten för sådana sammanträden samt i vilka situationer möjligheten att underlåta ett sammanträffande används. Utredningen skall också undersöka hur bestämmelsen i 30 § LUL om att domar i ungdomsmål skall avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen tillämpas. Utredningen bör också, i den utsträckning det är möjligt, undersöka om avkunnandet av fällande domar samt det personliga sammanträffandet vid meddelande av beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande har betydelse för de ungas insikter om sina brott. Enligt direktiven skall utredningen även under- söka i vilken utsträckning den unges vilja att gottgöra målsägande har beaktats vid beslut om åtalsunderlåtelse. Enligt direktiven bör utredningen, i den omfattning som det befinns lämpligt och möjligt, undersöka hur antalet beslut om åtalsunderlåtelse förhåller sig till antalet beslut att väcka åtal. Särskilt bör undersökas hur den nya bestämmelsen i 17 § LUL som begränsar möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse vid återfall i brott har tillämpats och om den har påverkat andelen beslut om åtalsunderlåtelse. Utredningen bör också undersöka om förekomsten av medling har påverkat beslut om åtals- underlåtelse. Vidare skall utredningen enligt direktiven undersöka i vilken utsträck- ning och vårdnadshavare eller andra fostrare medverkar under lagföringen och om denna medverkan är tillräcklig. Utredningens uppdrag och arbete 23 Dessutom anges i direktiven att utredningen skall undersöka vilka effekter i övrigt de nya reglerar har haft på förfarandet vid polis- och åklagarmyndigheter, vid domstolarna och inom , vilka andra problem som har förekommit och vad som kan förbättras eller ändras. En särskild fråga som enligt direktiven bör belysas är vilken betydelse lagreglernas innehåll har i förhållande till myndigheternas organisation och arbetssätt. Det bör även belysas vad de nya reglerna har inneburit resursmässigt för dessa myndigheter. Slutligen bör utredningen enligt direktiven i den omfattning den finner befogad undersöka och analysera hur reglerna för utredning av brott begångna av dem som inte har fyllt (31–37 §§ LUL) förhåller sig till de regler som gäller för straffmyndiga ungdomar. Slutligen kan utredningen även i övrigt ta upp frågor som bedöms ha ett samband med handläggning av ungdomsmål. Utredningens arbete inleddes . Utredningen har haft sammanträden med experterna vid fyra till- fällen. En stor del av utredningens arbete har i enlighet med direktiven bestått i att genomföra en enkätundersökning. Enkäter har skickats till polismyndigheter, åklagarmyndigheter, domstolar, socialtjänst och advo- kater. En sammanställning av enkätsvaren återfinns i bilagorna 2–6 och i kapitel 4. Utredningens sekreterare har besökt i , , i samt socialkontoren i och den 22 respektive . Vidare har sekreteraren tillsammans med utredningens expert besökt Polismyndigheterna i och den 24 respektive . Den särskilda utredaren och sekreteraren har sammanträffat med företrädare för . Samråd enligt direktiven med , Domstols- verket, , Riksåklagaren, och har skett genom experternas medverkan. Enligt direktiven skulle utredningen beakta det arbete som utförs av den kommitté som har i uppdrag att bl.a. göra en översyn av sekretess- lagen (1980:100), i den del som rör frågor om sekretess vid samarbete med ungdomsbrott (Ju 1999:06, dir 1998:32). Denna kommitté har dock ännu inte utfört något arbete i den del som utredningen har att beakta. 24 Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har beaktat det arbete som bedrivits i Utredningen om medling vid ungdomsbrott (Ju 1998:02, dir. 1998:30). 2 Bakgrund och gällande rätt Enligt kriminalstatistiken är antalet misstänkta ungdomar i ålders- gruppen relativt . Det är vissa variationer mellan åren, men i stora drag är det varken någon ned- eller någon uppåtgående trend. misstänktes 14 371 ungdomar för brott, vilket utgör av den totala befolkningen i den åldersgruppen . Motsvarande siffror för är 11 129 ungdomar () och för 12 553 ungdomar (). Det totala antalet lagföringar av ungdomar i åldersgruppen följer en svagt nedåtgående trend över , men samvarierar annars tydligt med antalet ungdomar som misstänks för brott. registerades 21 930 lagföringar av ungdomar. Mot- svarande siffror är 17 059 respektive 14 672. Att antalet lagföringar ligger på en högre nivå än antalet misstänkta beror på att statistiken över misstänkta endast räknar samma person en gång , även om denne misstänks för flera brott och , medan lagföringsstatistiken räknar antalet lagföringstillfällen. Eftersom vissa ungdomar misstänks och lagförs för brott blir siffrorna olika. Av kriminalstatistiken kan man även utläsa antalet misstänkta ungdomar i åldersgruppen med avseende på olika brottstyper. Den vanligaste brottstypen som dessa ungdomar misstänks för är olika tillgreppsbrott (8 kap. ). Av samtliga misstänkta i ålders- gruppen misstänktes för tillgreppsbrott. Motsvarande siffror är . Andra större brottskategorier för misstänkta ungdomar är brott mot liv och hälsa (3 kap. ), skadegörelsebrott (12 kap. ) samt trafikbrott. Delas statistiken upp på mer specifika brottstyper är snatteri det vanligaste brottet, följt av misshandel (ej grov) och skadegörelse. 26 Bakgrund och gällande rätt Unga lagöverträdare har särbehandlats i svensk rätt och handläggningen av ungdomsmål har reglerats av särskilda bestämmelser. Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) trädde i kraft . LUL ersatte lag om eftergift av åtal mot vissa underåriga och lag med vissa bestämmelser om mål rörande brott av underårig (jfr prop.1964:10 s. 153 ff.). LUL har sedan den infördes ändrats , bl.a. i samband med tillkomsten av socialtjänstlagen (1980:620). Beträffande reglerna om utredning om brott av barn skedde vissa ändringar som trädde i kraft (jfr prop.1983/84:187). Bl.a. vidgades polisens befogenheter att utreda brott av barn som inte har fyllt . trädde omfattande ändringar i kraft. Till grund för ändringarna låg departementspromemorian Ändrade regler om åtals- underlåtelse för unga lagöverträdare, m.m. (Ds Ju 1987:11). I proposi- tionen (prop. 1987/88:135 s. 1) angavs att ändringarna i LUL skulle medverka till att ungdomar som begår brott möter en snabbare och mer markerad reaktion från samhällets sida, men att unga lagöverträdare även fortsättningsvis i allmänhet inte skall åtalas utan i stället efter beslut om åtalsunderlåtelse bli föremål för åtgärder inom . Flera av ändringarna gällde reglerna om åtalsunderlåtelse. En ändring var att åklagaren i första hand skulle pröva frågan om åtalsunderlåtelse enligt reglerna i LUL. Reglerna i 20 kap. 7 § skulle tillämpas först i andra hand. En åtalsunderlåtelse skulle också förenas med ett uttryckligt skötsamhetskrav för den unge. Vidare infördes en bestämmelse om att vid bedömningen av om ett beslut om åtalsunder- låtelse skall återkallas särskilt skall beaktas om den unge har gjort sig skyldig till ny brottslighet från beslutet. En annan nyhet var att det i lagtexten uttryckligen angavs att åklagaren vid sin bedömning av om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall väga in den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet eller att på annat sätt gottgöra denne. Andra ändringar som infördes var att vårdnadshavaren skulle underrättas om någon som inte fyllt misstänktes för brott, att polisen gavs en uttrycklig rätt att under vissa förutsättningar anmoda ungdomar mellan att vidta åtgärder för att avhjälpa eller begränsa skada på egendom på grund av brott samt att åklagarna gavs vidgade befogenheter att utfärda strafföreläggande vid brott av ungdomar mellan . Nästa reform av LUL är den som utredningen skall utvärdera, nämligen ungdomsmålsreform. Bakgrunden till reformen var en utvärdering av ändringar rörande unga lagöverträdare och en försöksverksamhet med snabbare handläggning för dessa (se förord- Bakgrund och gällande rätt 27 ningen [1988:217] om försöksverksamhet med snabbare utredningar rörande unga lagöverträdare) som utfördes av och redovisades samt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). Innehållet i reformen beskrivs i kapitel 3. LUL har ändrats. Ändringarna trädde i kraft . Tidsfristen inom vilken förundersökningar mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket är föreskrivet fängelse . Även regleringen av yttranden ändrades vid samma tillfälle (se prop. 1997/98:96 s. 145 ff. och 215). I detta avsnitt behandlas kortfattat de regler i LUL som gäller för misstänkta, straffmyndiga ungdomar som inte har fyllt . När det gäller gällande rätt avseende barn hänvisas till avsnitt 6.2. I 1 § LUL anges att i lagen finns särskilda bestämmelser om hand- läggningen hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . I den mån det inte finns någon särreglering gäller regler och andra bestämmelser. När det gäller ledningen av förundersökningen sägs i 2 § första stycket LUL att en förundersökning mot den som är normalt skall ledas av polis eller åklagare som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare är särskilt lämpade för uppgiften. Vidare föreskrivs i 3 § LUL att åklagaren skall vara förundersökningsledare i mål där den som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . I 2 § andra stycket LUL sägs att om den unge återkommer efter att ha begått nya brott, om möjligt samma polismän och åklagare skall tilldelas den nya förundersökningen. För förundersökningar mot ungdomar gäller särskilda skyndsam- hetskrav. Enligt 4 § LUL skall en förundersökning mot den som är och som avser brott för vilket är föreskrivet mer än sex månaders fängelse bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och senast (fram till var tidsfristen ) för delgivningen av brottsmisstanken. Denna tidsfrist får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. 28 Bakgrund och gällande rätt I 5 § LUL föreskrivs att föräldrar eller andra fostrare skall underrättas, när den som är är skäligen misstänkt för ett brott, samt kallas till polisförhör med den unge, om det inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl emot det. Även socialnämnden skall enligt 6 § LUL genast underrättas om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Vidare sägs i 7 § LUL att företrädare för social- nämnden i dessa fall om möjligt skall närvara vid förhör med den unge, om det kan ske utan men för utredningen. I LUL finns en särskild bestämmelse om förundersöknings- begränsning. Om den unge misstänks för att ha begått ett brott efter att ett beslut om åtalsunderlåtelse har meddelats får åklagaren enligt 8 § LUL besluta att inte inleda förundersökning eller lägga ned en påbörjad förundersökning om det senare brottet. Åklagaren får dock inte meddela ett sådant beslut om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts genom att förundersökningen inte äger rum. 9 § LUL innehåller en bestämmelse som gäller ungdomar som är intagna i s.k. § 12-hem, dvs. de särskilda ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Om någon som är intagen i ett sådant hem misstänks för att ha begått brott som hör under allmänt åtal innan vården vid hemmet har avslutats, skall åklagaren pröva om åtal lämpligen bör ske. Föreståndaren för hemmet skall höras innan åklagaren avgör åtalsfrågan. LUL innehåller vidare särregler beträffande personutredningen. Åklagaren får enligt 10 § LUL, innan talan har väckts vid domstol, in- hämta yttrande från frivårdsmyndigheten enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. i fråga om den som inte har fyllt . Enligt 11 § LUL skall åklagaren innan han fattar beslut i åtalsfrågan inhämta yttrande från socialnämnden om den misstänkte är och han har erkänt brottet eller om det annars finns särskild misstanke att han har begått brottet. Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är uppenbart obehövligt. Yttrandet skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge. Vidare skall yttrandet innehålla en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta beträffande den unge. Arten, omfattningen och varaktigheten av de åtgärder som nämnden avser att vidta skall framgå av planen. Om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt skall yttrandet även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt. skall även utan samband med ett yttrande lämna åklagaren de upplysningar som denne begär om den unge. Bakgrund och gällande rätt 29 Enligt 12 § skall åklagaren i sin begäran om yttrande ange inom vilken tid yttrandet skall lämnas. Om det är lämpligt kan han ge social- nämnden anvisningar om hur yttrandet kan begränsas. inte lämna yttrandet inom den föreskrivna tiden får åklagaren medge att yttrandet lämnas . När beslut om åtalsunderlåtelse skall meddelas kan yttrandet om det är nödvändigt för att hålla tidsfristen få lämnas muntligen. I 13 § LUL föreskrivs att en polisman får anmoda den som har eller kan antas ha fyllt 15 men inte att vidta åtgärder för att avhjälpa eller begränsa skada på grund av brott. Detta gäller om den unge ha erkänt brottet eller om det annars med hänsyn till omständigheterna är uppenbart att han har begått brottet. En sådan anmodan får dock ske endast om det är lämpligt med hänsyn till om- ständigheterna. Målsägandens samtycke skall inhämtas innan anmodan sker om det inte är uppenbart obehövligt. 14 § LUL innehåller regler om kvarhållande av ungdomar . Har någon som inte har fyllt gripits och åklagaren beslutar att inte anhålla honom får polismannen hålla kvar honom för att kunna skyndsamt överlämna honom till hans föräldrar, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig vuxen person. Detta gäller dock endast om åklagaren har funnit att den unge är skäligen misstänkt för brott. För samma ändamål får polismyndigheten hålla kvar den som inte har fyllt om han har medtagits till förhör och skäligen är misstänkt för brott. Den unge får dock inte i något fall hållas kvar än efter åklagarens beslut respektive förhöret. Den som är får därvid tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Vidare finns i LUL en särreglering om möjligheterna för åklagaren att utfärda strafförelägganden för brott som begåtts av ungdomar . Enligt 15 § LUL får åklagaren utfärda strafföreläggande för brott som har begåtts av någon som inte har fyllt även om böter inte ingår i straffskalan om det kan antas att den unge, om åtal hade väckts, skulle ha dömts endast till böter. Åklagaren skall beakta de särskilda regler enligt vilka rätten kan döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. LUL innehåller särskilda bestämmelser om åtalsunderlåtelse. I 16 § LUL föreskrivs att om någon har begått ett brott innan han har fyllt får åklagaren besluta om åtalsunderlåtelse. I första hand skall om åtalsunderlåtelse tillämpas, men det finns bestämmelser om åtalsunderlåtelse även i 20 kap. 7 § rätte- gångsbalken. När det gäller åtalsunderlåtelse sedan åtal har väckts skall dock 20 kap. 7 a § tillämpas. 30 Bakgrund och gällande rätt 17 § LUL reglerar förutsättningarna för åklagaren att besluta om åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse får beslutas om den unge blir föremål för vissa åtgärder, nämligen vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620), vård eller annan åtgärd enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd. Det skall dock med skäl kunna antas att det genom vård eller andra åtgärder vidtas vad som är lämpligast för den unge. Åklagaren får vidare besluta om åtalsunder- låtelse om det är uppenbart att brottet skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som har uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan eller att på annat sätt gottgöra målsäganden. Det anges också att åtalsunderlåtelse inte får beslutas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts. Vid bedömningen om något allmänt intresse åsidosätts skall särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. Enligt 18 § LUL skall den unge underrättas om ett beslut om åtalsunderlåtelse vid ett personligt sammanträffande med åklagaren från beslutet. Den unges vårdnadshavare eller annan fostrare skall kallas till sammanträdet om det inte möter hinder eller annars finns särskilda skäl mot det. Även företrädare för socialnämnden bör ges tillfälle att närvara. Om det är uppenbart att ett sammanträffande inte kan ske får det äga rum . Kan ett personligt sammanträffande inte genomföras får underrättelsen till de unge ske skriftligen. Vid ett sådant sammanträde skall åklagaren enligt 19 § LUL särskilt förklara innebörden av beslutet om åtalsunderlåtelse och de skötsamhetskrav som beslutet är förenat med och klargöra vilka följderna kan bli av fortsatta lagöverträdelser. Dessa bestämmelser gäller enligt 20 § LUL i tillämpliga delar även beslut om åtalsunderlåtelse som meddelas med stöd av 20 kap. 7 § , om beslutet avser brott som någon har begått innan han har fyllt . Även underrättelse om ett beslut om strafföreläggande skall enligt 1 § första stycket förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare som huvudregel lämnas till den som är vid ett personligt sammanträffande. Om möjligt skall vårdnadshavaren närvara. Är det inte möjligt med ett personligt sammanträffande eller om brottet är ringa får underrättelsen ske skriftligt. I förordningens 1 § andra stycket anges att underrättelsen om beslutet skall ske vid ett personligt sammanträffande om åklagaren utfärdar ett strafföreläggande med stöd av 48 kap. 4 § , som avser villkorlig dom eller villkorlig dom i förening med böter, innan den misstänkte har fyllt . Bakgrund och gällande rätt 31 Enligt 21 § LUL skall socialnämnden underrättas om beslut om åtalsunderlåtelse om åklagaren förutsätter någon åtgärd från nämndens sida. 22 § LUL anger att den som fått åtalsunderlåtelse enligt lagen skall iaktta skötsamhet. Vidare kan ett beslut om åtalsunderlåtelse återkallas om särskilda omständigheter föranleder det. Vid bedömningen om återkallelse skall ske skall särskilt beaktas om den unge har återfallit i brott från beslutet om åtalsunderlåtelse. I 23 § LUL finns en särskild bestämmelse om häktning. Enligt denna får den som inte har fyllt häktas endast om det finns synnerliga skäl. Enligt 24 § har en tilltalad som är rätt till offentlig försvarare om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. LUL innehåller också ett antal bestämmelser om rättegången. Enligt 25 § LUL skall mål som avser den som inte har fyllt i tingsrätt och hovrätt handläggas av domare som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare är särskilt lämpade för uppgiften. Detsamma gäller för nämndemän i dessa mål. I mål som rör brott där endast böter kan följa får dock andra domare och nämndemän anlitas. I 4 § förordningen (1994:1763) med bestämmelser om unga lagöverträdare föreskrivs vidare att särskilda ungdomsrotlar skall inrättas för mål som skall handläggas enligt 25 § LUL. Detta gäller dock inte för hovrätter eller mindre tingsrätter, om det skulle vara olägenheter med att inrätta ungdomsrotlar. När åtal väcks mot den som är skall tingsrätten enligt 26 § LUL underrätta vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen om det inte finns särskilda skäl mot det. Avser åtalet ett brott på vilket kan följa fängelse skall vårdnadshavaren eller annan fostrare höras om det kan ske och det inte finns särskilda skäl emot det. De som hörs har rätt till ersättning enligt samma regler som gäller för vittnen.