sou · GNB354 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett visst stöd för ett sådant resonemang ges i Rådets förordning (EEG) nr 3925/91 om avskaffande av de kontroller och formaliteter som gäller bl.a. bagage som tillhör personer som reser med fartyg inom gemenskapen. Där sägs i artikel 2.5 att med fartygsresor inom gemenskapen avses direkt förflyttning mellan två gemenskapshamnar av ett fartyg som regelbundet trafikerar två eller flera namngivna gemenskapshamnar. Det skall alltså vara fråga om reguljär trafik för att kontroller och formaliteter skall kunna underlåtas, även när resan sker genom internationellt vatten eller internationell farled. E contrario skulle då undantaget inte gälla trafik med fritidsbåtar. har i allmänt meddelande 1996/97 angett att tills vidare får anses att fritidsfartyg som från annat EU-land via internationellt vatten medför alkoholdrycker eller tobaksvaror för privat bruk utöver de skattefria kvantiteterna skall anmälas vid tullplats såsom kommande från plats utanför EG:s tullområde. I materiellt hänseende skall dock privatinförsellagen gälla. En sådan hantering av fritidsbåtstrafiken synes enligt vår mening inte vara oförenlig med EG-reglerna. Enligt näringslivet används det lokala klareringsförfarandet inte i . Anledningen till detta anges vara att tullordningen innehåller bestämmelser som begränsar tillämpligheten av förfarandet. I 6 kap. 37 § tullordningen stadgas bl.a. att tillstånd att vara godkänd importör enligt 8 § 3 tullförordningen, dvs. tillstånd att använda lokalt klarerings- förfarande, kan ges till den som har tillstånd att vara godkänd mot- tagare enligt artikel 406 i tillämpningskodexen respektive artikel 111 i bilaga II till konventionen om ett gemensamt transiteringsförfarande. I de allmänna råden till bestämmelsen sägs: När kontrolltullkontoret prövar frågan om tillstånd att vara godkänd importör bör en avvägning göras mellan dels trafikens behov av en rationell och effektiv godshantering samt möjligheter till utveckling, dels krav att kunna utöva erforderlig tillsyn över importen. Förfarandet bör endast tillämpas för företag med en omfattande och regelbunden import av ensartade varor. Godkänd importör bör dessutom ha en god och väldokumenterad internkontroll så att kontroll i efterhand utan svårighet kan utföras. Tillståndsprövningen bör vara restriktiv. Bestämmelser om i vilka fall tillstånd att använda det lokala klarerings- förfarandet skall medges finns i artikel 263 i tillämpnings- kodexen. Av artikelns första stycke framgår att tillstånd skall – på de villkor och det sätt som fastställs i artiklarna 264-266 – beviljas den person som önskar låta varor övergå till fri omsättning i sina lokaler eller på de andra platser som avses i artikel 2531 och som till tullmyndigheterna överlämnar en skriftlig ansökan om detta innehållande alla uppgifter som behövs för att tillståndet skall kunna beviljas. Enligt andra stycket i artikeln gäller det sagda –för varor som omfattas antingen av förfarandet för gemenskaps- transitering eller det gemensamma transiteringsförfarandet och för vilka den person som avses ovan har tillstånd att använda de förenklade förfaranden som skall genomföras vid bestämmelsekontoret i enlighet med artiklarna 406-409, –för varor som tidigare hänförts till ett tullförfarande med ekonomisk verkan, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 278, –för varor som efter att ha uppvisats för tullen enligt artikel 40 i tullkodexen sänds till dessa lokaler eller platser enligt ett annat transiteringsförfarande än det som avses i första strecksatsen samt –för varor som förs in i gemenskapens tullområde, befriade från kravet på att de skall uppvisas för tullen, i enlighet med artikel 41 b i tullkodexen. Genom 6 kap. 37 § tullordningen synes tillämpligheten av det lokala klareringsförfarandet ha begränsats på ett sätt som strider mot tillämpningskodexens bestämmelser; det kan tillämpas endast i de fall som avses i den första strecksatsen i artikel 263. Bestämmelserna i tullordningen bör därför ses över. 8.3Möjlighet att visa upp varor för tullen hos importör eller speditör Näringslivet har efterlyst en ordning som innebär att kan kontrollera varorna hos importören eller speditören i stället för vid säga andra platser som tullmyndigheterna anvisat eller godkänt. Det synes råda delade meningar huruvida detta är möjligt enligt gällande bestämmelser. Enligt vår mening finns det inget i tullkodexen eller tillämpningskodexen som hindrar att varorna visas upp hos importören eller speditören, förutsatt att platsen där de då visas upp har godkänts av . Av artikel 38.1 a jämfört med artikel 40 i tull- kodexen följer nämligen att varorna kan visas upp för tullmyndigheterna antingen vid det tullkontor som tullmyndigheterna anvisat eller på någon annan plats som tullmyndigheterna anvisat eller godkänt. Inte heller kontrollbestämmelserna synes lägga något hinder i vägen; i artikel 13 i tullkodexen sägs endast att tullmyndigheterna får, enligt de villkor som anges i gällande bestämmelser, utföra alla de kontroller som de anser nödvändiga för att säkerställa att tull- lagstiftningen tillämpas korrekt. I artikel 239 i tillämpningskodexen stadgas att varorna skall undersökas på de därtill avsedda platserna och under de tider som tullmyndigheterna angivit för det ändamålet, men att tullmyndigheterna får på deklarantens begäran och på dennes bekostnad tillåta att undersökningen av varorna sker på andra platser och under andra tider. Merparten av våra förslag torde inte medföra några mer betydande kostnader för staten, även om förslagen beträffande dröjsmålstalan och rätten att överklaga revisionsbeslut kan medföra en viss ökning av måltillströmningen hos de allmänna förvaltningsdomstolarna. Det finns emellertid ett förslag som kommer att innebära ett avbräck i inkomsterna för staten, nämligen förslaget att dröjsmålsräntan skall beräknas enligt 9 kap. 8 § skattebetalningslagen istället för enligt lagen om dröjsmåls- avgift. Vi har för att ge en uppfattning om den ekonomiska innebörden av förslaget räknat om de dröjsmålsräntor som utgått . Härvid har utgångspunkten varit att basräntan, vilken i princip är densamma som räntan på sexmånaders statskuldväxlar, uppgått till . Den räntesats för dröjsmåls- räntan som använts har således varit . Enligt våra beräk- ningar skulle inkomstbortfallet för perioden uppgå till ca och således till ca . 1 Förslaget till tullag Enligt de förslag som punktskatteutredning lämnar i sitt delbetänkande SOU 1998:126 Beskattning utan taxfree skall bestäm- melserna om exportbutik lyftas ut ur tullagen och tullförordningen. Vi har därför inte föreslagit några bestämmelser beträffande exportbutik. 1 § Bestämmelser om tull som skall tas ut vid import från eller export till tredje land finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättande av en tullkodex för gemen- skapen1 och i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemen- skapen 2. Andra EG-rättsakter i fråga om tull anges i 6 och 10 kap. denna lag. Den svenska tullagstiftningen består i första hand av bestämmelserna i tullkodexen och tillämpningskodexen. De nationella bestämmelserna får endast ha karaktären av kompletteringar till dessa rättsakter. Det synes därför mest konsekvent att första stycket utformas så att det står klart att lagens tillämpningsområde är fastlagt genom tullkodexen och tillämpningskodexen. I förslaget till ny tullag har inarbetats lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. samt lagen om tullkontroll av varumärkesintrång m.m. Eftersom sistnämnda lag endast innehåller bestämmelser som kompletterar en EG-rättsakt, bör denna rättsakt redovisas i tullagen. Även bestämmelsen i 10 kap. 3 § är en komplettering till en EG-förordning, nämligen förordningen (EEG) nr 1EGT L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 392R2913) 2EGT L 253, 11.10.1993, s. 1 (Celex 393R2454) 918/83 av om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse. För att inte tynga de inledande bestämmelserna föreslås att hänvisningarna till rättsakterna redovisas i de relevanta kapitlen. Andra stycket har utformats i det syftet. 2 § Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna enligt 1 §. Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs delar av rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter. Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1, senast ändrat genom rådets direktiv /80/EG 2, samt rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattebelagda varor och om innehav, rörlighet och över vakning av sådana varor3, senast ändrat genom rådets direktiv /99/EG4. Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Paragrafen motsvarar 1 § andra-fjärde styckena gällande tullag. 3 § Vad som föreskrivs i denna lag om tull gäller även annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import, om inte annat uttryckligen anges. I 1 § första stycket andra meningen i den nuvarande tullagen anges att det som sägs om tull i lagen även gäller andra skatter samt sådana avgifter som skall tas ut för varor vid import från tredje land, om inte annat uttryckligen anges eller framgår av sammanhanget. En bestäm- melse med sådan utformning kan leda till tillämpningssvårigheter. Det kan vara svårt att se av sammanhanget huruvida bestämmelsen bara skall gälla tull och inte andra skatter. Ett exempel härpå är 9 a § i den nuvarande tullagen. Den bestämmelsen tillämpas så att den inte gäller 1EGT L 145, 13.06.1977, s. 1 (Celex 377L0388) 2EGT L 281, 17.10.1998, s. 31 (Celex 398L0080) 3EGT L 76, 23.03.1992, s. 1 (Celex 392L0012) 4EGT L 008, 11.01.1997, s. 12 (Celex 396L0099) andra skatter än tull, trots att detta knappast kan anses framgå av sammanhanget. Vi föreslår därför att vad som i tullagens kompletteran de bestämmelser till EG-rätten sägs om tull alltid skall gälla även andra skatter som skall tas ut för varor vid import, om inte annat uttryckligen anges. I de paragrafer där hänvisning görs till EG-rättsliga regler anges dock när dessa skall gälla även andra skatter än tull. Ytterligare en ändring är att begreppet avgifter som skall tas ut för varor vid import från tredje land har utgått. Skälen härför har utvecklats i avsnitt 3.2. 4 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om icke-gemenskapsvaror gäller i tillämpliga delar även gemenskapsvaror, för vilka begärs eller åtnjuts bidrag på grund av export eller på grund av annan åtgärd, som till följd av särskild föreskrift är att jämställa med export. Detsamma gäller varor, för vilka begärs befrielse från eller återbäring av skatt. Paragrafen motsvarar med viss redaktionell ändring 85 § nuvarande tullförordning. Bestämmelsen får anses vara av sådant slag att den bör flyttas till tullagen. 5 § I denna lag förstås med tullagstiftning: samt svenska tullförfatt- ningar, det svenska tullområdet: landområde och sjöterritorium samt luftrummet däröver, EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förord ningen (EEG) nr 2913/92, EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga, tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde, tullförrättning: sådan klarering av fartyg och luftfartyg i kommersiell trafik direkt med tredje land och av kommersiellt gods, som verkställs av tulltjänsteman, tullklarering: åtgärder i fråga om en vara som angetts till en godkänd tullbehandling, förtullning: åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för övergång till fri omsättning, oförtullade varor: icke-gemenskapsvaror som är eller borde vara föremål för godkänd tullbehandling, fartyg: transportmedel som är inrättat för färd på eller i vatten och svävare när den framförs över vatten, samt fordon: transportmedel som är inrättat för färd på marken och inte löper på skenor samt svävare när den framförs över marken. I övrigt har uttryck som används i denna lag den innebörd som anges i förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93. De uttryck som definieras särskilt är huvudsakligen dels desamma som i 2 § gällande tullag och som kommenteras i prop. 1994/94:34 s. 123-125, dels vissa av de uttryck som definieras i tullförordningen. Tullagstiftning har förts in under uppräkningen i stället för i ett särskilt stycke. Definitionen behövs då den definition av tullag- stiftningen som finns i artikel 1 i tullkodexen endast omfattar de bestämmelser på gemenskapsnivå och nationell nivå som antagits för att genomföra tullkodexen. Genom den i denna paragraf valda definitionen omfattas även sådana svenska tullförfattningar som inte antagits för att genom föra kodexen. Det i den nuvarande definitionen använda begreppet har ersatts av begreppet för att det skall framgå att det är fråga om tullkodexen och de bestämmelser på gemenskapsnivå som antagits för att genomföra denna. Definitionen av tullförrättning har hämtats från 18 kap. 1 § tull- ordningen; den bör ingå i tullagen, eftersom begreppet används där; se 10 kap. 6 och 7 §§. Definitionen av oförtullade varor är avsedd att omfatta såväl icke- gemenskapsvaror som är föremål för ett tullförfarande som syftar till att ändra dess status (jämför med prop. 1994/95:34 s. 146) som icke- gemenskapsvaror som är under temporär import (som inte ändrar dess status) eller som smugglats in och inte är föremål för ett tullförfarande eller annan godkänd tullbehandling, men borde vara det. Definitionerna av fartyg och fordon motsvarar de definitioner som finns i 2 § i den nuvarande tullförordningen. Eftersom dessa uttryck används i lagen bör definitionen av dem finnas i lagen. När det gäller fartyg och fordon behövs definitionerna för att även svävare skall omfattas. Något behov av definitioner av transportmedel och luftfartyg torde inte föreligga. 6 § Vid tillämpningen av artikel 6.2 andra stycket i förordningen (EEG) nr 2913/92 skall fatta beslut från det att begäran om beslut gjordes. Se avsnitt 7.1. Införsel av varor m.m. 1 § I förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om –införsel av varor till EG:s tullområde (artiklarna 37-39), –uppvisande av varor för tullen (artiklarna 40-42), –summarisk deklaration och lossning av varor som uppvisats för tullen (artiklarna 43-47), –skyldighet att hänföra varor som uppvisats för tullen till en god- känd tullbehandling (artiklarna 48 och 49), –tillfällig förvaring av varor (artiklarna 50-53) samt –icke-gemenskapsvaror som befordrats enligt ett transiterings- förfarande (artiklarna 54 och 55). Regeringen får meddela närmare föreskrifter till komplettering av dessa bestämmelser. De primära krav som ställs vid införsel av varor till det svenska tullområdet finns i tullkodexen. Det kan naturligtvis inte bli tal om att återge dessa i tullagen. Däremot synes det vara av värde att hänvisa till de artiklar där sådana bestämmelser finns. Kapitelrubriken har anpassats till att även vissa bestämmelser om utförsel har tagits med liksom bestämmelser om ombud. I prop.1994/95:34 s.105 uttalades att hänvisningar till enskilda artiklar i EG-rättsakter bör undvikas, eftersom ändringar i artikel- numreringen i en rättsakt annars leder till behov av lagändring. Denna princip har dock inte tillämpats konsekvent i tullagstiftningen, se t.ex. 31 § andra stycket gällande tullag och 3 kap. 4 och 5 §§ lagen om frihet från skatt vid import, m.m. Fördelen med hänvisning till artikelnummer får anses överväga nackdelarna. 2 § Den som till för in eller låter föra in en vara från ett område som ligger inom EG:s tullområde, men utanför EG:s skatteområde och den som från för ut eller låter föra ut en vara till ett sådant område, skall anmäla detta till . En gemenskapsvara som förs in från ett område som avses i första stycket får förvaras i tillfälligt lager, hänföras till tullför farandena uppläggning i tullager, aktiv förädling eller temporär import med fullständig befrielse från tull samt föras in i en frizon eller i ett frilager. En vara som skall föras ut till ett sådant område får hänföras till tullförfarandena export eller passiv för . Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om anmäl- ningsskyldighet och tillämpning av förfaranden för godkänd tull- behandling av varor som avses i första och andra styckena. Paragrafen, som motsvarar 9 § gällande tullag, behandlar speciella fall av in- och utförsel av varor. Med den föreslagna kapitelrubriken bör den lämpligen placeras i detta kapitel. De föreslagna ändringarna är endast redaktionella. 3 § Bestämmelser om rätt att anlita ombud vid kontakter med finns i artikel 5 i förordningen (EEG) nr 2913/92. Regeringen får meddela föreskrifter om villkor och inskränk- ningar i fråga om användning av ombud. 4 § Tulldeklaration för en vara får avges genom någon som är anställd och kan anses ha en förtroendeställning hos deklaranten eller, om tulldeklaration avges genom ombud, hos ombudet. Paragraferna, som motsvarar 16 och 17 §§ gällande tullag, bör lämpligen placeras i detta kapitel. 5 § I fråga om varor som kommer in till det svenska tullområdet i postförsändelser skall postbefordringsföretag som regeringen bestämmer anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär, om varorna inte deklareras för övergång till fri omsätt ning eller hänförs till annan godkänd tullbehandling av någon annan. Har försändelsen kommit adressaten till handa, skall dock denne anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär vid tillämpning av regler om omprövning och bokföring i efterhand. Paragrafen motsvarar 81 § nuvarande tullag, med den skillnaden att begreppet tullskyldig har ersatts med deklarant och, i förekommande fall, gäldenär. Bestämmelsen har sin grund i artikel 237.2 i tillämpningskodexen, enligt vilken tullmyndigheterna får föreskriva att postverket skall anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär. Detta uttryckssätt bör användas i paragrafen. Se även avsnitt 3.1 beträffande begreppet tullskyldig. 6 § Den, som enligt artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 är skyldig att förse en tullmyndighet med handlingar, skall bevara dessa eller den som för vissa uppgifter eller handlingar kan vara föreskriven i annan lag eller författning. Paragrafen motsvarar 19 § nuvarande tullag. 1 § Bestämmelser om tulldeklarationer för varor som hänförs till ett tullförfarande finns i artiklarna 59-78 i förordningen (EEG) nr 2913/92. Regeringen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i en tulldeklaration eller anmälan till annan godkänd tullbehandling och om de platser där varor får deklareras för övergång till fri omsättning eller anmälas till annan godkänd tullbehandling. Andra stycket motsvarar 4 och 18 §§ i den nuvarande tullagen. Övergång till fri omsättning Nuvarande 5 § synes inte nödvändig, trots vad som sägs i prop. 1994/95:34 s. 125. 2 § I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i artiklarna 80-83 i förordningen och i artiklarna 254-267 i förordningen (EEG) nr 2454/93. I paragrafen hänvisas till de EG-rättsliga bestämmelserna om övergång till fri omsättning. 3 § Enligt artikel 76 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 253-267 i förordningen (EEG) nr 2454/93 skall tullmyndigheterna tillåta följande förenklade förfaranden för övergång till fri omsättning, nämligen ofullständiga deklarationer, förenklat deklarationsförfarande och lokalt klareringsförfarande. Regeringen meddelar föreskrifter om inlämnande av kom- pletterande tulldeklaration enligt artikel 76.2 i förordningen (EEG) nr 2913/92. Regeringen får också meddela de övriga före skrifter som behövs till komplettering av de i första stycket angivna bestämmelserna. Används ett förenklat förfarande, skall det tillämpas även på uttag av annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import. Någon reglering i tullagen om vilka förenklade förfaranden som får användas vad avser tull bör inte förekomma, eftersom bestämmelser härom finns i tullkodexen. Skälet till att så likväl skett i 7 § nuvarande tullagen är enligt prop. 1994/95:34 s. 99 att förenklade förfaranden även avser uttag av annan skatt än tull och att tillämpningen i dess grunddrag bör vara enhetlig hos alla tullmyndigheter. Detta kan uppnås, om bestämmelsen utformas med en hänvisning till artikel 76 i tullkodexen och kompletteras med att ett förenklat förfarande skall tillämpas även på uttag av annan skatt än tull. Någon bestämmelse motsvarande 7 § andra stycket nuvarande tullag torde inte behövas. Redan av artiklarna 261 och 264 i tillämpnings- kodexen får anses följa att rätten att ta hand om varor kan begränsas, om tullmyndigheternas kontroll inte kan garanteras. Den oprecisa hänvisningen i nuvarande 7 § tredje stycket har inte tagits med. Bestämmelsen har förts över från 8 § tullagen (1987:1065). Av författningskommentaren till den paragrafen (prop. 1986/87:166 s. 67) framgår att lagstiftaren med särskilda föreskrifter avser alla de författningar som innehåller införselvillkor för olika varor. Så allmänna hänvisningar är inte lämpliga och kan knappast anses fylla någon funktion. I nuvarande 8 § tullagen föreskrivs tidsfrister för att ge in en kom- pletterande tulldeklaration, när en vara deklareras för övergång till fri omsättning med tillämpning av ett förenklat deklarationsförfarande (hemtagning) eller ett lokalt klareringsförfarande (godkänd importör). I avsnitt 4.1.2 har redovisats skälen för förslaget att inte i tullagen ta in motsvarande bestämmelser. Vårt förslag innebär att får med- dela föreskrifter om såväl tidsfristerna för inlämnande av kom pletterande tulldeklaration som den period som den kompletterande tulldeklarationen skall omfatta. Se vidare avsnitt 4.1.2. Tillfälliga lager, tullager, transitering, frizoner m.m. 4 § Bestämmelser om tillfälliga lager finns i artiklarna 50-53 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 185-187 i förordningen (EEG) nr 2454/93. Bestämmelser om tullager finns i artiklarna 98-113 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 503-548 i förordningen (EEG) nr 2454/93. Bestämmelser om transitering finns i artiklarna 91-97 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 309-495 i förordningen (EEG) nr 2454/93. Bestämmelser om frizoner och frilager finns i artiklarna 166-181 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 799-840 i förord- ningen (EEG) nr 2454/93. Regeringen får meddela föreskrifter till komplettering av dessa bestämmelser. Första-femte styckena motsvarar i stort sett 45 § första stycket nuvarande tullag med den skillnaden att hänvisning görs till de artiklar i EG-rättsakterna som behandlar tillfälliga lager, tullager, transitering, frizoner och frilager; se kommentaren till 2 kap. 1 §. Ytterligare en skillnad är att bemyndigandet för regeringen inte omfattar verkställighet; ett sådant bemyndigande följer av 8 kap. 13 § 1 regeringsformen. 5 § Tillstånd att inrätta frizon eller frilager meddelas av regeringen. Paragrafen motsvarar 46 § i den nuvarande tullagen. 6 § Den som befordrat en icke-gemenskapsvara som införs till det svenska tullområdet skall lägga upp varan på tillfälligt lager. Detta gäller dock inte, om varan deklareras till ett tullförfarande eller anmäls till annan godkänd tullbehandling och inte heller om varan redan är underkastad ett tullförfarande. Befordras varan på ett fordon som kommer till det svenska tullområdet med fartyg, skall den som svarar för vägtransporten lägga upp varan på tillfälligt lager, om fordonets förare medföljer fartyget. Om den som befordrat varan inte fullgör sin skyldighet enligt första eller andra stycket, läggs varan upp på tillfälligt lager genom försorg.