sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — ...the dominating, bourgeois, white, Western, adult and male-dominated classical public sphere, the marginalized variants of popular, working class, ethnic, youth or female alternative public spheres, and the openly oppositional counter-public spheres.7 I dagens har andelen aktiva i fˆreningslivet sjunkit kraftigt, ven om det formella medlemskapet minskat relativt mÂttligt jm- fˆrt med situationen fˆr tio Âr sedan. Denna utveckling ˆverens- stmmer med stagnationen och nedgÂngen i politiskt deltagande, srskilt inom de politiska partierna.8 De gemensamma mˆtesplat- serna fˆr ett samtal mellan medborgarna som fˆreningar och partier erbjˆd blir alltsÂ mindre besˆkta, som en allt stˆrre del av det offentliga samtalet utspelar sig inom massmediernas institutio- nella scener och ramar. I detta ljus framstÂr massmedierna som en paradox, eftersom de Â ena sidan fˆrmedlar offentliga samtal och Â andra sidan styrs (mer eller mindre direkt) av staten eller av marknaden (vi bˆr komma R ÖRELSER I OLIKA RUM ihÂg att ett viktigt drag av offentligheten, sÂ som den definierades av Habermas, r att den stÂr sjlvstndig frÂn staten och marknaden). fˆreslÂr en indelning av den medierade offentligheten som underlttar dess studie. Han skiljer mellan den gemensamma och den fˆresprÂkande sfren.9 De stˆrre dominerande medier som bygger pÂ den liberala principen att opartiskt tjna alla medborgare finner vi inom den gemensamma sfren, vilken strvar efter universa- litet. Dessa medier riktar sig till medborgarna i deras egenskap av medlemmar i olika sociopolitiska formationer, frÂn den lokala orten till lnet, nationen och den globala gemenskapen. Den gemensamma sfrens uppgift r att upprtthÂlla bland sina deltagare en sorts kul- turell erfarenhet av demokratin. Det finns dock mÂnga grupper i samhllet som inte ger tilltrde till denna sfr. Den fˆresprÂkande sfren, Â andra sidan, bestÂr av en mÂngfald av mindre medier frÂn politiska partier, intressegrupper, rˆrelser, organisationer och nt- verk: nyhetsbrev, elektroniska anslagstavlor, nrradio, tidskrifter och organisationspress. Denna sfr utgˆr en arena dr alla medbor- gare kan fˆra fram srskilda gruppers intressen och/eller kulturella och politiska tolkningar av verkligheten, och utveckla sina gruppidentiteter. PÂ detta stt, anser , kan de fˆresprÂkan- de medierna delvis fungera som oppositionella offentligheter fˆr olika grupper. Distinktionen mellan de tvÂ sfrerna r analytisk: i praktiken fungerar de inte isolerade frÂn varandra. Man kan tvrtom tala om ett stndigt och dynamiskt samspel mellan den gemensamma sfrens medier och delar av den fˆresprÂkande sfren, vilket, enligt Dahl- gren, bidrar till att upprtthÂlla en mÂngfald av perspektiv inom offentligheten. Detta samspel r vitalt fˆr demokratin, inte enbart ur de margi- naliserade gruppernas synpunkt, utan ocksÂ ur alla andra medborga- res. Fˆrutom de mest elementra politiska och sociala rttigheter som varje individ behˆver Âtnjuta fˆr att med vrdighet delta i det demokratiska samhllslivet, fordrar ett fullstndigt medborgarskap tillgÂng till relevanta symboliska resurser. Det handlar om en sorts medborgerliga kulturella rttigheter, vilka, enligt , omfattar rtten till vidaste mˆjliga information om betydelsefulla politiska, sociala och ekonomiska aktˆrer (till exempel regeringen, fˆretag, sociala rˆrelser och transnationella organisationer); rtten till en mÂngfald av representationer av personliga och sociala erfa- renheter; rtten till kunskap, det vill sga tillgÂng till fˆrklaringar av de krafter som formar , till tolkningsramar som pekar pÂ kopp- lingar, mˆnster och processer; och rtten till deltagande, det vill sga rtten att tala om sitt eget liv med sin egen rˆst.10 I detta perspektiv kan man sga att nr sociala rˆrelsers tolkningar av verkligheten inte bereds utrymme i, eller enbart trivialiseras av massmedier, berˆvas alla medborgare den information, den erfarenhet och den kunskap som de har rtt till, som rˆrelserna sjlva berˆvas sin rtt till deltagande. Sociala rˆrelsers kollektiva handlande befinner sig i skrnings- punkten mellan politik och kultur: handlandet r orienterat mot att fˆrndra maktfˆrhÂllanden (den politiska dimensionen) genom att omdefiniera vrlden (den kulturella dimensionen).11 Rˆrelsers om- tolkning av vrlden omfattar inte sllan utopiska element, visioner av hur samhllet skulle kunna se ut. I detta ljus kan man sga att nr massmedier utestnger rˆrelser, berˆvas medieanvndarna ocksÂ framtidsvisioner. fˆrstÂr samspelet mellan massmedier och rˆrelser som en interaktion mellan tvÂ sammansatta sociala aktˆrer. Rˆrelsers kollektiva identitet skapas genom symbo- liska interaktioner (till exempel debatter) inom rˆrelsen och med aktˆrer utanfˆr den. I denna process r massmedier en viktig part. De vljer och betonar vissa hndelser och drag hos rˆrelsen och fˆrsummar andra. PÂ detta stt skapas rˆrelsens offentliga identitet, dr ideologiska, organisatoriska, yrkesmssiga och individuella fˆr- handlingar och konflikter inom nyhetsmedier spelar en stor roll.12 Den offentliga identiteten inverkar alltid, enligt van Zoonen, pÂ sjlva rˆrelsen, genom att frmja vissa aspekter och underminera andra. PÂ detta stt blir denna identitet inlemmad i rˆrelsers kollek- tiva identitet. Den offentliga identiteten skapas genom interaktion mellan medier och rˆrelse, men interaktionen ger rum inom ra- marna fˆr den hegemoniska sociala ordningen. Nr jag nu presenterat de begrepp och teorifragment som till- sammans utgˆr min tolkningsram, mina glasˆgon, kommer jag i nsta avsnitt att redogˆra fˆr och reflektera ˆver formerna fˆr sam- spelet mellan tre kvinnofˆreningar och massmedierna. Samspelet mellan kvinnoföreningar och massmedier Det empiriska material som denna artikel grundar sig pÂ kommer frÂn ett stˆrre forskningsprojekt om kvinnofˆreningar, identitet, offentlighet och massmedier.13 I projektet har bÂde och textanalytiska metoder anvnts.14 I detta avsnitt fokuserar jag tre R ÖRELSER I OLIKA RUM viktiga aspekter av samspelet mellan tre kvinnofˆreningar och mass- medierna: resultatet av samspelet (sÂ som det tar sig uttryck i den faktiska mediebevakningen); villkoren fˆr samspelet och dess konse- kvenser fˆr fˆreningarna. Dessa tre aspekter gnas olika mycket ut- rymme i underavsnitten beroende pÂ att min genomgÂng r pro- blemorienterad snarare n heltckande. De studerade fˆreningarna r en kvinnojour i en medelstor stad (som jag i fortsttningen kallar Jouren), en lokalgrupp inom Kvin- nofronten och en fˆrening som ger ut en feministisk kulturtidskrift (som jag kommer att kalla Tidskriften) vars uttalade mÂl var att er- bjuda ett forum fˆr feministisk debatt. De tvÂ senare r verksamma i en storstad. I stllet fˆr att gˆra en uttˆmmande redovisning av massmediernas bevakning av de tre fˆreningarna,15 kommer jag att fokusera nÂgra aspekter som r relevanta ur ett offentlighetsperspektiv. Jag av- handlar varje fˆrening fˆr sig och sammanfattar fˆrst bevakningens huvuddrag.16 Jag presenterar sedan min och de intervjuade fˆr- eningsmedlemmarnas analys av den, och fˆr slutligen en diskussion om bevakningen utifrÂn ett offentlighetsperspektiv. Jouren omskrevs i 16 artiklar, notiser och ledare publicerade i lokal- tidningar under ett Âr. Ungefr hlften av artiklarna handlar om Jou- ren och/eller innehÂller intervjuer med dess medlemmar, eller med misshandlade kvinnor som har varit i kontakt med den. TvÂ lngre artiklar i denna grupp tillhˆr den subgenre som jag kallar fˆr miss- handelshistorier: en kvinna berttar om sin misshandel i en person- lig ton och rubrikerna r ltt dramatiska. Den andra hlften omfattar stycken som ur olika perspektiv handlar om misshandel och omnmns mer eller mindre kort. Enligt mina informanter snde Jouren tre insndarbrev under Âret, vilka blev publicerade utan redi- gering. Sammanlagt fem nyhetsinslag sndes om Jouren av SVT:s och SR:s regionala redaktioner. Artiklarna om Jouren innehÂller en del beskrivningar av den soci- ala fˆreteelsen mns misshandel av kvinnor, som genomgÂende be- tecknas som îkvinnomisshandelî, samt av fˆreningens arbetsstt. En del beskrivningar anvnder sig av siffror (det vill sga Jourens interna statistik) och anger till exempel det antal kvinnor som bodde i Jouren under ett Âr och det antal telefonsamtal som Jouren fick. Siffror fˆrekommer i hlften av artiklarna, ven om de r olika sif- fertunga. Artiklarna innehÂller ocksÂ tolkningar, det vill sga utsagor om orsakerna till misshandel eller dess ˆkning. Bland orsakerna nmns alkohol, narkotika, ekonomi, det ˆkade vÂldet i samhllet, medievÂld och porr, arbetslˆshet och psykisk sjukdom. Tolkningen av miss- handel som ett uttryck fˆr mns makt/dominans i samhllet och familjen (som r den tolkning av verkligheten som Jouren fˆre- sprÂkar) fˆrekommer tvÂ gÂnger, och nr den gˆr det, r det i tvÂ medlemmars utsagor i en intervju. Orsaksbilden, nr det gller misshandel, r brokig, eftersom sÂ mÂnga olika orsaker fˆreslÂs. Men pÂ ett plan r bilden enhetlig: de flesta tolkningarna tar inte kˆnsmaktrelationer i beaktande. Flera gÂnger i urvalet omskrivs Jouren inte som îJour Xî, utan som bara îXî, som om alla i staden visste vad det handlar om. Fˆr- eningsmedlemmar sger ofta att deras Jour r ett etablerat begrepp, nÂgot som de inte r sÂ lite stolta ˆver. Den frÂga som instller sig r, etablerat som vad? Fˆrekomsten i artiklarna av ut- tryck som îLene hjlper andra misshandlade kvinnorî och îAmanda har hjlpt mÂnga kvinnor bort frÂn slÂende mnî, tillsammans med statistiken ˆver stˆdinsatserna, bidrar till att konstruera en offentlig identitet: Jouren blir en sorts vÂrdinrttning. andra sidan kan man sga att Jouren sjlv, om n omedvetet, bidrar till att skapa denna identitet, i det att den, pÂ grund av sitt beroende av kommunala bi- drag, ser sig sjlv tvingad att bevisa sin samhllsnytta genom offent- liggˆrande av internstatistiken. Flera medlemmar och anstllda tycker att den bild av fˆreningen som gavs i massmedierna var positiv. och tycker att nr de har velat sprida nÂgot via pressen, har de kunnat gˆra det. tycker flera av mina informanter att bevakningen har varit îoini- tieradî, att media r mer intresserade av îbeskrivningar och snaskiga detaljerî n att reflektera ˆver orsakerna till vÂld mot kvinnor, och att media îbelˆnar grna den personliga aspektenî, vilket anses bero pÂ îatt det sljer bttreî. TvÂ misshandlade kvinnor som sedan blev medlemmar i har berttat sin misshandelshistoria fˆr medierna. tycker att det r viktigt att gÂ ut i massmedierna: îFˆr dem som har samma problem r det viktigt att se att andra har det sÂ hr. Nr de frÂgade var det jobbigt, men det r viktigt att hjlpa andraî. , och Vi r dremot skeptiska mot att kvinnor framtrder med eget namn, pÂ grund av de praktiska konsekvenserna, men Vi kunde inte pÂ- minna sig att gruppen hade haft en mer ˆvergripande diskussion om R ÖRELSER I OLIKA RUM fˆr- och nackdelarna med misshandelshistorierna. De kvinnor som framtrder tycks uppfatta sig sjlva som fÂngna i ett dilemma: om de framtrder i medierna fˆr att visa att problemet finns, kan de drabbas rent praktiskt (om de anger sitt verkliga namn), och samti- digt r det risk att de bidrar till att medierna trivialiserar deras histo- rier och avpolitiserar sjlva fˆreteelsen; om de avstÂr frÂn att fram- trda, bidrar de till att tysta ner problemet eller begrnsa diskussio- nen. Kvinnofronten fick vldigt lite uppmrksamhet frÂn pressen (tvÂ ar- tiklar/notiser under tvÂ Âr) och ingen frÂn radion. Ett stycke handlar om en broschyr om pornografi utgiven av Kvinnofronten, och den andra nmner fˆreningen mycket kort. TvÂ pressmeddelanden samt fˆreningens nyproducerade broschyr om kvinnor och EU skickades till tidningar i den storstadsregionen dr den studerade lokalgruppen r verksam utan att resultera i nÂgon artikel/notis. Dremot har en del samtalsprogram i TV bˆrjat visa uppmrksamhet fˆr fˆreningen under de senaste Âren. Det handlar om program som bygger pÂ sensation och konfrontation mellan representanter fˆr olika Âsikter, och som jag i fortsttningen kommer att kalla vox-pop.17 TvÂ av mina informanter deltog i ett par sÂdana program. Ett av dem innehˆll ett inslag och diskuterade en be- handling fˆr vÂldtktsmn med en expert. Kvinnorna fick kort pre- sentera sin fˆrening och betonade att mns sexualiserade vÂld mot kvinnor r ett samhllsproblem. Deras tolkningar kontrasterade mot expertens, som tyckte att det r biologiska faktorer som fÂr vissa mn att vÂldta. I grova drag kan man sga att programledaren var lika ironisk och ifrÂgasttande mot kvinnorna som han var mot experten. Kvinnornas huvudargument var att medicinsk behandling inte r den lmpliga strategin fˆr att hantera ett socialt problem. UtifrÂn de tre programmen r det svÂrt att avgˆra vilken offentlig identitet som konstrueras Ât fˆreningen, i synnerhet drfˆr att de medlemmar som framtrdde i tvÂ av dessa fick sga vldigt lite. uppfattning om programmen r att det handlar inte om att man r intresserad av vÂr uppfattning, det handlar inte om att vi ska fˆra fram vÂr Âsikt, utan om vi r tillrckligt gapiga, och tillrckligt starka och tillrckligt driftiga, dÂ fÂr vi chansen att fˆra fram nÂgot... Tidskriften omskrevs i 15 artiklar/notiser under ett Âr.18 De flesta av dem innehÂller kortare eller lngre recensioner av olika nummer av tidskriften, resten bestÂr av stycken som nmner den mycket kort. I de lngre recensionerna finner man redogˆrelser fˆr numrets mne(n) och nÂgra av de tolkningar av verkligheten som dr ut- trycks samt nÂgot enstaka citat. Tidskriften som sÂdan har inte snt insndarbrev eller debattartiklar till andra medier. Dremot har flera enskilda redaktionsmedlemmar, som sjlva inom sitt yrke arbetar/- medverkar i andra medier, publicerat sig i olika typer av tidningar. Vissa gÂnger anges vid deras namn att de r redaktˆrer fˆr Tidskrif- ten. De hr artiklarna ingÂr inte i mitt urval, men jag pÂpekar om- stndigheten drfˆr att omnmnandet av Tidskriften i en del andra tidningar kan ha konsekvenser fˆr dess spridning, det vill sga fun- gera som nÂgon sorts reklam eller pÂminnelse om Tidskriftens existens. Jag hittade bara ett radio- (och inget TV-) program som handlade om Tidskriften som sÂdan. ƒven hr gller det att nÂgra av dess redaktˆrer medverkade i radio- och TV-intervjuer och debatter nÂgra gÂnger, samt att de drvid ofta presenterades som Tidskriftens redaktˆrer. De flesta artiklar i mitt urval fˆrekommer i tidningars kulturav- delningar. Tidskriftsredaktˆrernas akademiska och medelklasstillhˆ- righet pÂpekas i flera av artiklarna. En recension lovordar den fˆr att den r spnnande, rolig och frisk, en annan fˆr att den blandar allvar och sjlvironi samt innehÂller analyser, sjlvupplevda erfarenheter och distanserande inslag, en tredje fˆr att den r stndigt uppslagsrik och inbjuder feminister och dess kritiker till ett samtal, och en fjrde fˆr att den granskar fˆreteelser med feministiska glasˆgon och lgger ett genusperspektiv pÂ vardagslivet och dess miljˆer. Kritiska omdˆmen kan glla de fˆrenklingar och îkrampaktigaî analyser som finns i ett nummer, en bilds tvetydighet, att numren r ojmna, och att Tidskriften inte fˆrmÂdde avhandla ett visst mne pÂ ett adekvat stt. Tonen i artiklarna r korrekt och ibland ven berˆmmande. Den offentliga identitet som i artiklarna konstrueras Ât Tidskrif- ten inbegriper drag som att vara spnnande, rolig och frisk. De intervjuade gruppmedlemmarna r, i stort, nˆjda med medie- bevakningen av Tidskriften. De tycker att den har varit positiv och, sger LinnÈa, nr den har kritiserats har det varit hygglig och befo- gad kritik. Publikationen har, enligt henne, sllan utsatts fˆr îavsikt- ligt fellsandeî artiklar. pÂpekade att de flesta artiklarna r skrivna av solidariska, feministiska kvinnliga skribenter, vilket fÂr stˆd i mitt dagstidningsurval. R ÖRELSER I OLIKA RUM Sammanfattningsvis kan man sga att bÂde Jouren och Tidskriften fick en relativt stor uppmrksamhet frÂn den gemensamma sfrens medier. Genom fˆrekomsten i massmedier blir Jourmedlemmars handlande och utsagor tillgngliga fˆr publiker utanfˆr Jourens och kvinnorˆrelsens oppositionella offentlighet. Genom att i bevakning- en betona vissa aspekter av Jourens handlingar och utsagor (till exempel deras stˆdinsatser fˆr misshandlade kvinnor) och tona ner andra, mer kontroversiella dimensioner av dessa, som deras tolkning av vÂld mot kvinnor som ett uttryck fˆr mns dominans i samhllet, normaliserar massmedier Jouren och skapar Ât den en offentlig iden- titet som en sorts vÂrdinrttning. Jourmedlemmarna r medvetna om dessa betoningar och nedtoningar och verkar i stort ha accepte- rat dessa som en inneboende egenskap i massmediers stt att funge- ra. Med utgÂngspunkt i det undersˆkta Ârets knapphndiga massme- diebevakning av Kvinnofronten r det svÂrt att tala om att nÂgon offentlig identitet ˆverhuvud taget skapas Ât fˆreningen. Snarare kan man sga att den osynliggˆrs eller tystas ner: den îfinnsî nstan inte i den gemensamma sfrens medier. Och de enstaka gÂnger den finns, tvingas den in i ett TV-format (vox-pop programmens) som knne- tecknas av en mycket stark îredigeringî av det medierade offentliga samtalet,19 en redigering som frmjar konfrontation framfˆr kun- skapsproduktion och brytning av motsatta tolkningar. Tidskriften r kanske den grupp som Âtnjˆt mest uppmrksamhet frÂn den gemensamma sfrens medier, dels genom artiklar (huvudsakligen pÂ kultursidor) som handlade om publikationen i sig, dels genom att en del av dess redaktˆrer ocksÂ var verksamma i ˆvriga medier och medverkade i debatter och intervjuer. Den offentliga identitet som skapas i bevakningen inbegriper drag som att vara spnnande, rolig och frisk. Genom att huvudsakligen upp- fatta Tidskriften som en grupp feministiska akademikers kulturella produkt (pÂ bekostnad av vissa av dess mer utprglade politiska di- mensioner) fˆrbiser massmedier till viss del nÂgra av gruppens tolk- ningsramar och strvanden, till exempel den att utgˆra en arena fˆr samtal mellan olika feminismer. Den relativt stora massmedieuppmrksamhet som Jouren har varit fˆremÂl fˆr upplevs av medlemmarna pÂ olika stt, vilket kan bero pÂ de olika roller och uppgifter de har i fˆreningen: medan (en styrelsemedlem) ser den som enbart positiv, tycker , som i sin egenskap av anstlld har upplevt Jourens vardagsliv, att det kan vara înstan besvrande ... de blir otroligt ivriga ... vill fÂ Jouren att uttala sig om allt mˆjligt, till exempel om fallet med den hr mannen som drev ett massageinstitutî. Nr Jouren avbˆjer att kommentera nÂgot eller att ta emot en journalist i sin lokal (dr det ocksÂ bor misshandlade kvinnor), tycker journalisterna îatt vi r lite trÂkigaî, tillgger . En annan aspekt av det vardagliga samspelet med massmedierna har att gˆra med den tidspress som dessa arbetar under. (en anstlld) ogillar till exempel hastiga telefoninter- vjuer: î...dÂ har man ingen mˆjlighet att korrekturlsa och ingen kontroll ˆver om de klipper bort nÂgonting som jag tycker r vik- tigtî. Journalisterna kan ocksÂ bli ivriga att fÂ kontakt med miss- handlade kvinnor, sger : hon (en journalist, min anm) tyckte vi var snorkiga som inte ville lmna ut och ... fˆr om de ringer och sger ínu vill vi ha en misshandlad kvinnaí, det r vanligt, íkan ni fixa nÂgon som stller upp och berttar om sitt liv?í (...) det r olika hur de lÂter ocksÂ, ungefr som ínu ska vi ha nÂgon sensationí, man blir rdd, inte r det sÂ ltt att lmna ut sig i tidningen, vi har haft dÂliga erfarenheter av dem som gÂtt ut med incest tycker att tidningarna och radion ringer înr det r nÂgot, nÂ- gon sensationî, till exempel nÂgon misshandelsrttegÂng som r mycket omtalad. Genom sin lÂnga erfarenhet av Jourens vardagsliv r hon medveten om riskerna med att uttala sig ovarsamt: staden r liten och det r ltt att avslˆja en misshandlad kvinnas identitet, dessutom îhar det blivit mer komplicerat fˆr att nu blandas det in vÂrdnads- och umgngesfrÂgor ... sÂ det r inga svÂrigheter att kom- ma ut i media, vi skulle kunna vara med merî. Titis erfarenhet r att hon brukar îbli bortklipptî, och att îtidi- gare ville journalisterna pÂtvinga slutklmmen 'Men vi r inte mans- hatare', men det r mindre av det i dagî. andra sidan tycker hon inte att hon har blivit felciterad eller att Jouren har behˆvt demen- tera. Jourens anstllda brukar be journalister att lsa upp artiklarna fˆre publicering. Jouren r verksam i en medelstor stad. NÂgra medlemmar och anstllda knner en del journalister sedan lnge och det finns tvÂ som de srskilt respekterar. , till exempel, brukade mˆta en av dem pÂ sin vg till jobbet , och det hnde att de stannade och bytte nÂgra ord. Journalister i tvÂ olika tidningar fÂr regelbundet, pÂ egen begran, fˆreningens medlemsblad snt till sig. R ÖRELSER I OLIKA RUM Nr jag testade en av mina slutsatser av analysen av artiklarna med , nmligen att Jouren framstlldes som en vÂrdinrttning, hˆll hon med mig: ...jag tycker att det r sÂ det framstlls, och jag tror att... dels r det, na- turligtvis ...massmedia som har.. framstllt det pÂ det viset (...) men jag tycker ocksÂ att.. fˆreningen kan ta pÂ sig.. ansvar fˆr det ... den fram- stlls som en hjlporganisation, och det r vi ju, men vi har ju en till bit ocksÂ, som lite grann faller bort, som inte kommer med och.. jag tror att det har vldigt mÂnga orsaker...en av orsakerna tror jag r att man har dÂlig .. feministisk fˆrankring, liksom, i fˆreningen, sÂ att man inte rik- tigt vÂgar gÂ ut och uttala sig (...) skriva insndare om det eller det, eller sÂ, va... sedan vet jag inte, det kan man ju fundera pÂ, om det ligger nÂ- gonstans bakom, att den hr balansgÂngen med... att vi vill ha bidragen kvar, vi ska liksom provocera lagom hr, va?20 Fˆr att driva sin verksamhet r fˆreningen starkt beroende av det Ârliga kommunala anslaget. En ngslan infˆr varje risk att fˆrlora det pÂtalades ocksÂ av Vi, medlemsbladets redaktˆr, som berttade om nÂgot som hnde nr maken till en medlem (som var aktiv i ett poli- tiskt parti) lste sin frus medlemsblad, fˆr nÂgra Âr sedan : han hade hakat upp sig pÂ nÂgonting dr, han tyckte vi fˆrde en...poli- tisk propaganda som...han var sÂ arg pÂ, sÂ om vi inte slutade sÂ skulle han se till att vi blev av med anslaget, sÂ det var hÂrda bud...efter det blev det sÂ att ordfˆranden tittar pÂ och godknner bladet innan det gÂr ut... Jag bad Vi att ge exempel pÂ utsagor som kan uppfattas som kontro- versiella: î... det har med mannen att gˆra, det minsta lilla man tar upp nÂgonting om mannen, om det r pÂ skmt eller om det r pÂ allvar...alltid...drfˆr att den vardaglige (stadsbon) ser de aktiva i Jouren som manshatareî. Att vara îmanshatareî r nÂgot som med- lemmar i alla fˆreningar jag har arbetat med har anklagats fˆr. Vi be- rttar att en nrradioreporter som intervjuade henne sade: îJa, det vet vi alla, att ni som jobbar pÂ kvinnojouren r manshatare allihop (...) du vet vl att i stan sger man detî. tycker att Jourens med- lemmar drabbas speciellt av det i deras stad: î...vi fÂr vlja orden jmt.. sger vi det minsta lilla negativa om manssamhllet, sÂ r vi manshatare (...) vi ska vgas pÂ guldvÂgî. I praktiken var det de anstllda som fanns pÂ Jouren (styrelsemedlemmarna arbetade ideellt och vistades i regel relativt sllan dr pÂ dagarna) som oftast besvarade journalisternas frÂgor. uppdrogs de ven att initiera en mediekontakt. minns, till exempel, att îdet kunde till och med vara en order, om vi sger, innan april ska ni ha varit i tidningenî. Enligt ordfˆranden skulle en lmplig ansvarsfˆrdelning vara att lÂta de anstllda besvara frÂgor om misshandel och Jourens vardagsarbete, och styrelsen ta hand om bredare fˆreningsfrÂgor. Det var ocksÂ sÂ det fungerade i praktiken, enligt (som var anstlld under hlften av min undersˆknings- period). Fˆrutom denna princip, verkar inte Jouren ha haft nÂgon artikulerad massmediestrategi, det vill sga tydligt uttalade riktlinjer fˆr vad man ville Âstadkomma med sina kontakter med mass- medierna.