sou · GNB38 · 2000-01-01 00:00:00 — Jag har under mina år i denna verksamhet fått en rik samling av exempel på attityder och reaktioner som snarare uttrycker aggressivitet än samarbetsvilja. Och jag har ingen annan förklaring för detta än den välkända och ofta beskrivna jantelagen i modern tappning. Vissa tjänstemän – och tyvärr är de inte få – betraktar arbetslösheten som sitt eget revir. De ser alla initiativ som inte kommer från den egna gruppen som ett fräckt intrång i verksamheten. skulle man kunna tro att dessa tjänstemän inbillar sig att de äger de arbetslösa! En iakttagelse gör jag ofta i kontakterna med de grupper in- vandrare jag möter: Avståndet mellan dem och samhället de lever i lämnar ett stort område öppet för missförstånd och feltolkningar. Många förefaller inte vilja eller kunna ta in information. De läser inte svenska tidningar – med undantag av Metro som de bläddrar i på tunnelbanan – de lyssnar inte på nyhetssändningar i radio, de läser inte det finstilta ( men ibland inte heller delar av den andra texten) på olika officiella dokument de får ta del av, de kommer inte till informationsmöten och bryr sig inte särskilt mycket om bestämmelser och regler angående boende, samlingslokaler, för- säkringar, hälsoproblem. Det typiska exemplet är invandraren som har haft arbete och som först när han/hon drabbas av arbetslöshet upptäcker att det skulle ha varit betydligt bättre om han/hon i tid hade gått med i fackföreningen. faller denna människa direkt från ett hyggligt betalt arbete in i socialbidragens utsatthet. Arbetslösheten fördjupar detta avstånd. Invandrare som inte arbetar har lätt att förlora delar av det svenska språk de tidigare hade tillägnat sig, deras datakunskaper tränas inte och de kan inte ta del av nya program, kontakterna med yrket försvagas och ny in- formation och dokumentation om utvecklingen på specifika pro- fessionella arenor kan inte regelbundet hämtas in. Och när den arbetslöse redan hamnar i rundgången åtgärd – arbetslöshetsperiod – åtgärd, då börjar alla dessa negativa attityder hastigt öka klyftan mellan den arbetslöse och världen omkring. hade jag flera tillfällen att med egna ögon få se detta växande avstånd bekräftas. Plötsligt blev det svårare och svårare att rekrytera deltagare till kurser och projekt – ett fenomen som många andra projektledare och kursanordnare upprepade gånger vittnade om. Folkhögskolor och kursledare inom kun- skapslyftet, projektledare inom verksamheter med EU-stöd och studieförbund stod utan elever. Det var som om de arbetslösa över skulle ha tagit slut i eller som om de genom hemliga överenskommelser skulle ha beslutat att strejka, att inte längre delta i någon sorts arbetsmarknadsåtgärd. Denna utbredda reak- tion borde ha fungerat som en allvarlig signal för alla inblandade myndigheter – fast ingen debatt eller analys kom i gång kring ämnet. För min del tolkar jag den annars svårt förklarliga frånvaron av deltagare i olika aktiviteter som en ny försämring i en redan dåligt fungerande kommunikation. Avståndet mellan invandrare och majoritetssamhälle fördjupas, förtroendeklyftan hindrar minoriteternas individer från en nödvändig orientering i det land som är tänkt bli deras nya hemland. De känner sig inte hemma här och det eviga främlingskapet gör att de inte orkar ta del av det som händer runt omkring dem. Det faktum att nya stora summor strax före valet delades ut av före detta integrationsministern till många kom- muner och stadsdelar för nya satsningar i s.k. program för ut- veckling av utsatta bostadsområden väcker långt ifrån min entusiasm. En gång till ska den offentliga sektorn lösa invandrar- nas problem, en gång till ska en armé av svenska politiker, tjänste- män och utbildningsanordnare ta hand om invandrarna! Att man sedan – när projekten redan är planerade, arbetsledningen fastställd och modellerna för integration redan klart presenterade på papper – kallar till stora möten och bjuder den berörda lokalbefolkningen att bli delaktig, komma med egna synpunkter, börja samarbeta med de ledare och handledare som redan har blivit anställda gör inte saken bättre. Delaktighet kan inte kommenderas fram. Människors tro på den egna handlingen skapas inte med befallningar uppifrån. Varför är de svenska politikerna förvånade när de ser invand- rarnas valdeltagande ständigt sjunka? När vid andra tillfällen än under valdagen är invandrarna välkomna med sina egna initiativ, sina egna planer, sina egna sätt att ta ansvar för sina liv? är frilansjorunalist och arbetar med projekt avsedda att öppna kontakterna med arbetslivet för högut- bildade arbetslösa invandrare. Hon kom till från , skriver kolumn på Dagens Nyheters ledar- sida och är aktiv inom liberalerna. (1995) Att röja hinder för Samverkan Egenmakt Arbetslinjen Delbetänkande av (SOU 1995:142). (1996) , framtiden och mångfalden Slutbetänkande från (SOU 1996:55). Stark, red. (1997) Ljusnade framtid eller ett långt farväl? Den svenska välfärdsstaten i jämförande belysning. Rapport till Utredningen om fördelningen av ekonomisk makt och eko- nomiska resurser mellan kvinnor och män (SOU 1997:115) , m.fl. (1997) Förnyare, Frustrerade och Fria agenter Rapport från ett forskningsprojekt om arbetslösheten och Den dolda världen. SOU och Ds kan köpas från Fakta Info Direkt. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Fakta Info Direkt på uppdrag av . Fakta Info Direkt, Kundservice Box 6440, 113 82 Tel: , Fax: Grafisk formgivning: ,