sou · GNB341 · 2000-01-01 00:00:00 — Till Statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över förutsättningarna för att bevara resp. göra icke- fiktiva filmer tillgängliga , samt lämna förslag till åtgärder och en särskild nationell handlingsplan för detta. Utredaren skulle även analysera förutsättningarna för en filmvårdscentral i och lämna förslag till filmvårdsåtgärder samt en kostnadsberäkning. Chefen för utsåg till särskild utredare , som förordnades fr.o.m. på halvtid. En delrapport avlämnades . I utredningsarbetet har fil.dr. , Filmvetenskapliga ins- titutionen vid , medverkat och som experter har , chef för avdel- ning , Bo Wedelfors, arkitekt, och , näringslivschef, båda kommun, samt , museilektor, och ordförande i ingens film- , deltagit. Särskilda samråd har bl.a. förevarit med , kommunalråd, kommun samt med , direktör, och , avdelningschef, båda . Utredningen överlämnar härmed sitt slutbetänkande Bevara doku- mentärfilmens kulturarv. Bakgrund och uppdrag ............................................................. Begreppet icke-fiktiv film och dokumentär film ........................... Samlingar av dokumentär film - en översikt............................. Filminnehavare och filmproducenter............................................ Arkivet för ljud och bild.............................................................. Företag, myndigheter med flera ................................................... Institutioner, organisationer och föreningar.................................. Alla andra – privat- och amatörfilm ............................................ Sammanfattning och kommentar ................................................. Överväganden och förslag ........................................................ Ansvaret för den dokumentära filmen .......................................... Insamling och dokumentation ...................................................... Tillgänglighet och service............................................................ Registering och katalogisering........................................... Studie- och forskarservice ................................................. Att nå en ny publik ..................................................................... film med Filmvårdscentral............... film – insamling, forskarservice och Filmvårdscentralen – vård, bevarande och teknisk service............ Etablering och framtida utveckling. En nationell handlingsplan........................................................ Kostnader och finansiering ....................................................... Finansiering och kompletterande finansieringsmöjligheter ............ Den icke-fiktiva filmen eller den dokumentära filmen har ett stort och alldeles unikt värde när det gäller att skildra 1900-talets historia. Det har dock visat sig att mycket film finns på olika håll i samhället som inte kommer att bevaras om inte lämpliga åtgärder vidtas; detta gäller även i stor utsträckning film i allmänhet som finns vid flera större filmarkiv men där medel till vård saknas. Det finns en tydlig hotbild mot särskilt den äldre dokumentära filmen generellt, som hänger samman med filmmaterialets förändring, teknikutvecklingen eller att filmernas innehåll är aktuellt eller av värde för filminnehavarna. Det behövs både en utökad insamling och dokumentation och olika bevar- andeåtgärder för att detta kulturarv skall säkras. Med icke-fiktiv film menas all film som inte är fiktiv, som t.ex. bio- graffilmen. Gränsen mellan icke-fiktiv film och fiktiv film är flytande och oklar; därför har det mer lättförståeliga begreppet dokumentär film använts. Tekniskt är det samma filmmaterial det rör sig om. Den fiktiva filmen har till största delen tagits om hand. De föreslagna filmvårdsåt- gärderna omfattar möjligheter till vård och andra bevarandeåtgärder av all slags film, även om en koncentration på den dokumentära filmen föreslås. Här ingår bl.a. särskilda insatser för inventeringar, insamling och dokumentation samt olika åtgärder för ökad tillgänglighet med stu- die- och forskarservice, information och distribution m.m. Förslagen fokuserar på den dokumentära filmen, framför allt den äldre dokumentära filmen men även den producerade genom att bevarandeförutsättningarna stärks. En (något flytande) gräns har lagts vid c:a 1980 eller 1980-talets början. Arkivet för ljud och bild inledde sitt arbete 1979 med bl.a. ett ansvar för den rörliga bilden och fick vidgat uppdrag, och därmed ett ansvar för att bevara även dokumentär film. Teknikutvecklingen ledde även till en successiv övergång till videoproduktion. Förslagen syftar till utökade bevarandeåtgärder för den historiska, dokumentära filmen och att göra den tillgänglig i ökad utsträckning, bl.a. genom att markera dess höga historiska värde och på vikten av att dokumentär film generellt kommer till större användning på olika om- råden i samhället, inte minst inom utbildningsområdet. Uppdraget är nationellt övergripande. I utredningen föreslås att ett film med en särskild Filmvårdscentral skall etableras i – en analys av en filmvårdsverksamhet i har ingått i uppdraget. samheten bör knytas till och ledas av och bedriv- as i samarbete med Arkivet för ljud och bild och kom-mun, där ligger. För att utveckla studie- och forskarmöjligheter föreslås att ett samarbete utvecklas mellan med dess ansvar för film och filmhistoria och Arkivet för ljud och bild med ett myndighetsansvar för den rörliga bilden och att en uppbyggnad av forskar- och studiecentra vid bl.a. universitet och bibliotek genomföres. Därutöver föreslås åtgärder för att öka tillgängligheten till filmmaterialet och en vidgad användning av detta. Den bedömningen har också gjorts att en kultursatsning av det slag som föreslås även kommer att kunna fungera som en utvecklingsgene- rator inom bl.a. IT- och mediaområdet och kunna få en inte oväsentlig betydelse för en regional tillväxt. I utredningen föreslås att medel anslås för en etablering av film med en Filmvårdscentral i , förslagsvis , och som ett första steg att projekteringsmedel anslås för en fördjupad kostnadsanalys och ett detaljerat besluts- och upphandlingsunderlag för det fortsatta arbetet. Mitt uppdrag har omfattat två huvudsakliga uppgifter, nämligen att ut- reda förutsättningarna för att bevara och tillgängliggöra icke-fiktiva filmer , samt i konsekvens upprätta ett förslag till åtgärder och en nationell handlingsplan för detta samt att bedöma förutsättning- arna för att etablera en filmvårdscentral i . I detta ingår att redovisa den kunskap som finns om icke-fiktiva filmer, däribland volymen av filmbeståndet och dess tillstånd och behov av vårdåtgärder. Samma sak gäller det statliga åtagandet vad gäller att ta hand om och tillgänglighålla icke-fiktiva filmer, hur ansvarsfördelningen ser ut och lägga förslag om ev. förbättringar. I förslaget skall vidare ingå en bedömning av upphovsrättsliga aspekter och lägga förslag till ett för- bättrat tillgängliggörande för allmänhet och forskare. Vad gäller lokal- iseringen av en filmvårdscentral till skall de tekniska behov och bl.a. praktiska och ekonomiska konsekvenser övervägas som kan finnas för ett bevarandearbete. Befintlig myndighetsstruktur skall i möjligaste mån vägas in. Slutligen skall förslagen kostnadsberäknas och innehålla förslag till finansiering. Utredningsuppdraget har koncentrerats på att belysa frågor kring äldre icke-fiktiv film, eller film med ett huvudsakligen dokumentärt innehåll. Med äldre dokumentär film avser jag i första hand film produ- cerad före ca. Det skall också noteras, att utredningsuppdraget omfattat rörliga bilder på olika filmbaser, inte upptagna och lagrade på video eller elektroniska media i övrigt. På detta område föreligger, eller kommer det att föreligga , en motsvarande bevar- andeproblematik, som faller inom Arkivet för ljud och bild:s ansvar- sområde. Bakgrund (kapitel 1 och 2) I kapitel 1 redovisar jag översiktligt de filmer och det filmmaterial det handlar om, nämligen i producerad icke-fiktiv film och fram till vår tid. Med fiktiv film avser man vanligen all film med en skapat innehåll, t.ex. den spelfilm som visas på biograferna. Icke-fiktiv film omfattar således all övrig film, främst film som skildrar verklig- heten på ett faktabaserat sätt. Ämnesområdet är mycket brett. Jag har valt att företrädesvis använda begreppet dokumentär film, som tydligare säger vad det handlar om. Gränsen känns konstlad, då givetvis även fiktiv film vanligen har en utgångspunkt i och skildrar händelser i verkligheten och därmed ger intressanta historiska perspektiv och är värdefulla tidsdokument. Gränsdragningen kan ändå i viss mån vara motiverad och tydliggör t.ex. att de bevarandeåtgärder som gjorts huvudsakligen varit inriktade på den fiktiva spelfilmen genom främst och dess filmlaboratorium Filmservice. I kapitel 2 lämnas en översiktlig redogörelse för de samlingar av dokumentär film som finns i landet och en bedömning av filmmaterial, vårdbehov m.m. Det har inte varit möjligt att genomföra en heltäckande inventering. I stället har jag valt att redovisa verksamhet och samlingar hos de tre största aktörerna, d.v.s. och deras film- och programarkiv, och Arkivet för ljud och bild, samt ett flertal filmarkiv i övrigt inom företag, organisationer, folkrör- elser och andra verksamheter. Detta har kompletterats med uppgifter från en riktad enkät till medlemsföreningar i ett femtontal nationella organisationer med regional verksamhet i fem utvalda län, t.ex. , och till ett antal större företag i fem branschförbund samt till olika aktörer inom filmområdet. Det är inom (), () och Arkivet för ljud och bild () som de största samlingarna finns och därmed en omfattande kunskap även om äldre dokumentär film. En stor men ej lättsammanställd kunskap finns även inom flera, översiktligt arbetande organisationer och motsvarande verksamheter inom landet. De sammanställningar som finns är i regel översiktliga och begränsade till det egna ämnesområdet. Någon allmän, nationell översiktlig sammanställning finns inte. Bortsett för de uppdrag som resp. SFI och har (se avsnitt 3.3) saknas ett övergripande ansvar för bevarande och tillgängliggörande som går utöver målen för den egna verksamheten. En förhållandevis kvalificerad skattning kan dock göras genom en sammanvägning av enkätens svar och en jämförelse och uppräkning av i övrigt känt innehav av äldre dokumentär film, bl.a. baserad på materialet från de fem länen. Sammanställningen har inriktats på dokumentär film. Tidsgränsen framåt är något vag men har satts vid ca 1980, då bl.a. de nuvarande uppdragen för SFI och fastställdes. Den bedömningen har gjorts att det finns mellan 40 och 60 millioner meter film, som kan karakteriseras som dokumentär film och för vilken det finns ett behov av olika bevarandeåtgärder, från vård till långtidslagring i lämpliga filmarkiv. Till detta kommer den äldre film som finns vid SVT och SFI i storleksordningen 50 millioner meter film inom dokumentärfilmområdet, för vilken det finns ett behov av vård och kopiering. Sammantaget rör det sig om över 90 millioner meter film inom dokumentärfilmsområdet. En sammanfattning av volymer, ämnesområden m.m har gjorts i tabellform i avsnitt 2.9. Det som finns kvar av det äldsta filmmaterialet nitratbas är sannolikt till största delen omhändertaget men en del nitratfilm finns kvar i enskilda arkiv. Däremot finns ett stort antal filmer från och med 1920-talet och även ett värdefullt material , som inte omfattas av ett mer långsiktigt bevarandearbete. Ett område som ofta försummats är den privat- eller amatörfilm, som blev allt vanligare. Särskilt sedan introduktionen av 8 mm-kameran har motiv- och ämnesvärlden vidgats och ett om-fattande men till volymen svårbedömt antal filmer har dokumenterat särskilt den privata sfären med ett stort etnologiskt och kultur-historiskt värde. Det finns en tydlig hotbild mot den dokumentära filmen generellt som hänger samman med filmmaterialets förändring, teknikutvecklingen eller att filmernas innehåll är aktuellt eller av värde för filminnehavarna. Ett av de största hoten är att många valt att "rädda" filmen genom att kopiera över den till video för att lättare kunna hantera och distribuera den. Ofta har därvid originalfilmerna glömts bort och försvunnit, eller slängts, p.g.a. att de inte längre används eller är inaktuella. Överväganden och förslag (kapitel 3 – 6) I kapitel 3 gör jag en bedömning av olika frågeställningar som har be- tydelse för ett bevarande och tillgängliggörande av den dokumentära filmen och ger förslag till olika åtgärder, samt en sammanfattande handlingsplan. En samordning av insamling, bevarandeåtgärder, till- gängliggörande och publik verksamhet bör ske genom vad jag kallat film, knutet till Svenska Filminstitutets verk- samhet. Ansvarsfrågan (avsnitt 3.2) har belysts utifrån i första hand två as- pekter, dels vem eller vilka som har ett ansvar generellt och nationellt, dels vad ansvaret omfattar särskilt avseende äldre resp. nyare doku- mentär film. En viss oklarhet har i viss mån rått om någon institution eller motsvarande har ett uttalat ansvar för att även den äldre doku- mentära filmen tas om hand och bevaras. Ett ansvar för att samla in och bevara dokumentär film ingår i instruktionerna för SFI och , däri även för den äldre dokumentära filmen. Stora insatser har på olika sätt gjorts av SVT, SFI och , liksom av museer och olika organisation- er, föreningar och företag. Men även om stora insatser gjorts behöver ett tydligt ansvar formuleras och resurser tilldelas för att följa upp ett bevarandearbete fokuserat på äldre dokumentär film. Jag har föreslagit att tilldelas ett sådant kompletterande uppdrag med ett uttalat ansvar för att samla in och bevara den äldre dokumentära filmen och att en ny enhet skapas för detta, ett film med en Filmvårdscentral. Som redovisats i kapitel 2 finns stora samlingar film på olika håll i samhället. Det framstår som nödvändigt att ett mer målinriktat insam- lingsarbete (avsnitt 3.3) måste inledas med syftet att dels fördjupa kunskapen om den film som finns, dels genomföra olika insatser för att filmen tas om hand, bevaras och görs tillgänglig. Uppdraget bör om-fatta även enskilda filmare och amatörfilm. Därför behöver särskilda insamlings- och dokumentationsinsatser genomföres. Vid insam- lingen/förvärvet skall en ersättning kunna erbjudas, t.ex. kopieringsser- vice och lagring och särskilda avtal skall upprättas för att klarlägga rätt- igheter, nyttjande och ersättning. Jag har föreslagit att särskilda insamlings- och dokumentations- insatser och att utveckla formerna för insamling och förvärv m.m. samt olika insatser för att filmen tas om hand, bevaras och görs till- gänglig skall ingå i uppdraget för film. Ett bevarandearbete (avsnitt 3.4) bör ha som mål att säkerställa och lagra originalfilmerna under optimala villkor medan videokopior an- vänds för studier och i visningsverksamhet m.m. Bevarandearbetet omfattar teknisk vård av film på olika bas och olika format. Arbetet med att bevara filmerna innebär olika tekniska åtgärder från intag och syning till en lagring eller arkivering av filmerna. Arbetet kan beskrivas som en "produktionslinje", där olika arbetsmoment och arbetsstationer ingår och som i sin tur genererar olika krav på utrustning, bemanning och lokaler. Det finns ett stort, men varierat behov av olika bevarandeåtgärder. De tjänster som skall kunna erbjudas måste därför täcka hela fältet av filmvårdsåtgärder inklusive kopiering och scanning till video och digitala format samt möjlighet att arbeta med modern . Till detta kommer även långtidslagring under optimala klimatförhållanden för olika filmslag – även en förbättrad central lagring av nitratfilm. Jag har därför föreslagit att en särskild Filmvårdscentral etableras i med uppgift att ta hand om, bevara och tillgängliggöra film generellt med en särskild inriktning på dokumentär film, men även erbjuda olika vårdtekniska tjänster m.m. samt arkivering av alla slags film och videoband. Filmvårdscentralen skall ingå i den föreslagna film. Frågan om tillgänglighet och service m.m. (avsnitt 3.5) till olika grupper är viktig. För att det skall vara meningsfullt och motiverat – inte minst ekonomiskt – måste ett bevarande ställas i relation till hur materialet blir tillgängligt och kan användas för olika ändamål. Ett mål bör vara att all film skall vara tillgänglig för forskning på olika nivåer, för skolan och i ett vidare folkbildningsperspektiv för distribution och visning. Till detta bör läggas möjligheter att använda äldre dokumentär film helt eller delvis för nyproduktioner i seriösa sammanhang. Det har framgått av intervjuer och enkätundersökningen att det finns starka önskemål om hjälp med kopiering och med att kunna låna videokopior av dokumentär film, inte minst från skolan och studieförbunden. Den dokumentära filmen kan nå en bättre spridning genom att stödja detta och underlätta för skolor, AV-centraler, studieförbund o.s.v. att visa äldre såväl som nyare dokumentär film. En bred och enkel tillgänglighet till all dokumentär film bör efter- strävas. För att få en optimal kunskap om vad filmen innehåller är det viktigt att filmerna registreras och katalogiseras så uttöm- mande som möjligt för att underlätta framtida nyttjande. Flertalet av alla register och kataloger behöver kompletteras och en förbättrad kata- logisering måste efter hand genomföras med sikte på att bygga upp nationell filmdatabas, sedd som en utbyggnad av den filmdatabas som finns vid SFI. Till detta kommer insatser för att sprida och uppmärksamma värdet av olika frågor, där film kan tillföra ny kunskap om samhället och belysa dessa ur olika perspektiv. En anpassning till upphovsrättslagen bör studeras närmare. En friare användning bör kunna tillgodoses genom särskilda avtal, där filmen kan bli tillgänglig för forskning och i vidare sammanhang som en ersättning garanteras. Jag har föreslagit att de samlingar av dokumentär film som successivt kommer att byggas upp vid film skall hållas tillgängliga för forskning och annat studium, för pedagogisk verksamhet och för visningsverksamhet samt även för sär-skild auktoriserad bearbetning för nyproduktioner och för försäljning. En samordning och registrering bör ske med andra samlingar, främst SVT och , med målet att nå så bred kunskap som möjligt. En utbyggnad av den nationella databas som finns vid SFI föreslås och skall vara tillgänglig genom särskild forskar- och studieservice vid olika studiecentra. Särskilda överlåtelse- och deponeringsavtal behöver upprättas vid omhändertagandet av filmer för att möjliggöra en bredare användning av filmmaterialet. Jag har därför föreslaget att särskilda medel avsättes för förvärv och ersättningar. Jag har föreslagit att SFI i samråd med juridisk expertis får i uppdrag att utarbeta en avtalstext för överlåtelse- och deponeringsavtal. En annan viktig fråga är hur den dokumentära filmen skall upp- märksammas och nå en större publik (avsnitt 3.6) och därmed komma till en fördjupad användning. Användningen av äldre och nyare doku- mentär film skall ses mot bakgrunden av att den rörliga bilden får en allt större betydelse i dagens informationsflöde. Det är viktigt förstå den rörliga bildens – och filmens – sätt att fungera. Utöver skolan finns här flera stora målgrupper i samhället som har ett potentiellt intresse av dokumentär film med dess stora ämnesbredd. Det är därför av stor vikt att dokumentärfilmer i likhet med spelfilmer och kortfilmer kan få en vidare distribution och att kulturförvaltningar och skolor i ökad utsträckning ges möjlighet att hyra eller förvärva bra dokumentär film på video direkt från t.ex. ett film. För att nå dit behövs en utbyggd information och "marknadsföring" av dokumentär film genom t.ex. dokumentärfilmsfestivaler, program- dagar i skolor eller i andra sammanhang. Informations- och distribu- tionsmaterial måste produceras och informationskanaler utvecklas, lik- som en publikationsverksamhet med skriftserier som behandlar viktiga perspektiv på dokumentär och videoserier med t.ex. klassiska filmer. Även det Filmmuseum som diskuterats bör i detta perspektiv förverkligas och då även omfatta den dokumentära filmen. För att möjliggöra en ökad användning av den dokumentära filmen är det nödvändigt att ersättningsfrågorna löses. Det framstår i detta samman- hang som naturligt att en utbyggd distribution och utlåning av doku- mentär film sker genom SFI och och att därigenom skapas, till- sammans med SFI:s utlån och distribution av spelfilm, en stabil organis- ation även för spridning av den dokumentära filmen. Jag har därför föreslagit att särskilda medel avsätts för en ut- veckling av information, visningar, distribution och publicering m.m. med målet att sprida information och kunskap om den dokumentära filmen och därmed nå nya publik- och användargrupper. Särskilt bör man uppmärksamma behovet hos barn och ungdom, inom folkbildning och inom äldreomsorgen och vården. Ansvar för detta bör läggas på SFI och film. I kapitel 4 redovisar jag ett förslag till ett film med en Filmvårdscentral förlagd till . I uppdraget har ingått att analysera förutsättningarna för en filmvårdscentral i Gräng- esberg. Jag har kunnat konstatera (avsnitt 4.2) att som lokalisering för en filmvårdsverksamhet, efter vad som kan bedömas, uppfyller de lokalmässiga och tekniska krav som rimligen kan ställas. Andra aspekter på tillgänglighet och service kan lösas genom upp- kopplings- och överföringsmöjligheter via internet. En stor del av arbetet med att bevara den dokumentära filmen kom- mer att handla om ett medvetet och aktivt bedrivet insamlingsarbete som ett förberedande filmvårdsarbete. Detta kräver särskilda kunskaper i filmvetenskap och allmän kulturhistoria och historia, inte primärt tek- niska kunskaper, och som även kommer till användning vid analyser och katalogisering av filmerna och därefter i olika sammanhang. Det finns därför skäl att utforma ett särskilt film (avsnitt 4.3) som en övergripande verksamhet i och där dels en avdelning för insamling och dokumentation, en för tillgänglighet och forskarservice samt en för pedagogisk och utåtriktad verksamhet m.m. inrättas, dels själva Filmvårdscentralen med mer tekniskt orienterade bevarandeuppgifter. Vad gäller den tekniska "produktionslinjen" bör den anpassas till den volym film det rör sig om men även till en rimlig produktionsvolym . Jag redovisar därefter hur den tekniska verksamheten förslagsvis utformas i den tänkta Filmvårdscentralen (avsnitt 4.4 samt bilaga 2), varvid jag även redovisar organisation och personalbehov, utbildningsbehov samt behov av tekniska resurser. I en särskild studie redovisas dels schematiskt ett "flödesschema", dels en volymbedömning och anpassning av den tänkta filmvårdsverksamheten till Maskinhallen på gamla gruvområdet i . Ett särskilt, nationellt arkiv för långtidslagring av nitratfilm bör byggas i specialkonstruerade kasematter i anslutning till Filmvårdscentralen. Vissa delmoment kan dubbleras eller flerdubblas för att höja produktionstakten liksom hela linjen kan dubbleras efter behov. En samordning med Filmservice skall ske. I verksamheten skall ingå olika tjänster, som skall kunna erbjudas intresserade. Till dessa hör t.ex. uppdrag som att registrera och katalog- isera enskilda filmsamlingar, utarbeta filmkataloger, forskarservice och forskaruppdrag, föreläsningar, redigering och produktion av film på videokaseter, distribution av hyrfilm på video, försäljning o.s.v. Andra tekniska tjänster kan erbjudas genom Filmvårdscentralen. Till dessa hör t.ex. uppdrag som att ta hand om och vårda enskilda samlingar, kopiera enskilda filmer och samlingar till video, ta hand om och långtidslagra film och videoband i andras ägo, o.s.v. Det finns här möjlighet att utveckla olika tjänster som kan erbjudas intresserade, särskilt företag och organisationer.