sou · GNB3114 · 2000-01-01 00:00:00 — Vid en jämförelse med nuvarande kostnader för speciallivsmedel får man ha i åtanke att på grund av att diagnoslistan för prisnedsatta livsmedel för barn i läkemedelsförmånen ej täcker in de behov som finns , sker en övervältring till kostnaderna för läkemedel men även till landstingens kostnader för subventionerade speciallivsmedel. Förslaget kan också redovisas enligt följande. Kostnad i mkr exkl. moms och patientavgifter: Beräknad kostnad i nytt system -10,1 130 )|UVODJ Kostnaden för de administrativa förändringar som föreslås har beräk- nats vad avser inrättande av en för fastställande av förskrivningsbara produkter. Kostnaden har beräknats till . Den nya prismyn- digheten för priskontroll bör förstärkas med dietistkompetens. Frågan om kompensation till landstingen för administrationskostna- der för utbetalning av kontantbidraget får bli föremål för överlägg- ningar mellan staten och . Utredningens förslag att speciallivsmedel skall ingå i läkemedels- förmånen kan innebära behov av omfördelning av ekonomiska resurser från kommunerna till landstingen avseende kostnader för speciallivs- medel i särskilda boendeformer. Denna fråga får föras till överlägg- ningar mellan , och staten. Utredningen har som nämnts i kostnadsberäkningarna utgått från nuvarande totala kostnader för speciallivsmedel. Som nämnts ovan har en del kostnader för prisnedsatta livsmedel till barn övervältrats till andra områden . De eventuella kostnadsökningar en vidgad förskrivningsrätt, slopad åldersgräns, diagnoslista och licensförskriv- ning kan innebära samt konsekvenser av åldersutvecklingen i landet för speciallivsmedelsområdet, har ej kunnat beräknas på grund av att underlag för sådana beräkningar saknas. Vid ett genomförande av utredningens förslag är denna fråga viktig att följa upp. Utredningen har föreslagit att formerna för priskontroll av special- livsmedel samordnas med de förslag som avses läggas vad gäller pris- kontroll för läkemedel. Det är angeläget att de faktiska möjligheterna för landstingen att utöva kostnadskontroll underlättas genom samråd i prisförhandlingarna. När det gäller finansieringsfrågan vill utredningen fästa uppmärksam- heten på konsekvenserna av vad den s.k. finansieringsprincipen inne- bär. Enligt denna princip skall kommuner och landsting kompenseras för statliga ålägganden. Utredningens förslag innebär att en statlig reglering av förmånen för speciallivsmedel medför att landstingen åläggs att svara för denna för- mån. ingår kostnaderna för prisnedsatta livsmedel till barn i landstingens samlade läkemedelskostnader i öppen vård. Utredningens förslag omfattar även ett ansvar för vuxna. )|UVODJ 131 Landstingen har frivilligt åtagit sig att subventionera spe- ciallivsmedel till vuxna. Omfattningen av åtagandena skiftar dock mellan landstingen. Speciallivsmedel för vuxna enligt landstingens fri- villiga subventionering svarar för en mycket ringa del av de totala läkemedelskostnaderna. Nästan alla landsting har kostnader för subventionering av speciallivsmedel. För de få landsting, som inte ger stöd till speciallivsmedel för vuxna, skulle ett genomförande av utredningens förslag innebära ökade kostnader. Med hänvisning till att landstingen använder resurser för subvention av speciallivsmedel samt att kostnaderna för respektive landsting är ytterst begränsade, kommer en statlig reglering i praktiken att inte ha någon större praktisk betydelse. Det är däremot ur patient- och samhällsintresset viktigt att likartade regler gäller i landet. Kostnaden för subventionering av speciallivsmedel till vuxna beräknas kosta . Motsvarande kostnad för barn uppgår till . Utredningens förslag för subventionering till barn och vuxna beräknas sammanlagt kosta (exkl. moms och patientavgifter). Enligt utredningens direktiv skall utredningens förslag rymmas inom den årliga kostnadsramen för subventionerade speciallivsmedel för barn enligt läkemedelsförmånen som angavs till och som uppgick till . (Dessa belopp inkluderar pa- tientavgifter och moms). Konsekvensen av förslaget innebär att staten måste kompensera samtliga landsting för den beräknade kostnaden för det åläggande som en statlig reglering av förmånssystemet innebär. Detta innebär en stat- lig kompensation till landstingen med . En statlig kompensation för nya ålägganden innebär för de landsting som subventionerar speciallivsmedel att det uppstår ett ekono- miskt utrymme, som kan användas för andra ändamål. Om det däremot beaktas att landstingen har kostnader för speciallivsmedel för vuxna för sammanlagt (exkl. moms) samt om det ovan anvisade utrymmet i läkemedelsförmånen får tillgodoräknas – tillsammans - ryms utredningens förslag – som beräknats kosta – inom samhällets nuvarande kost- nadsram. I den mån det samhällsekonomiska utrymmet medger förstärkningar inom hälso- och sjukvårdsområdet, vill utredningen betona att nivåerna på de subventioner som ges för speciallivsmedel beaktas. 132 )|UVODJ Kostnadsansvaret för speciallivsmedlen kopplas till dem som har verk- samhetsansvaret dvs. landstingen och kommunerna på motsvarande sätt som gäller för t.ex. handikapphjälpmedel och inkontinensartiklar. 5HJOHULQJ DY I|UPnQHQ Skyldigheten att tillhandahålla speciallivsmedlen regleras i hälso- och sjukvårdslagen (HSL) (1982:763). Till 3 d § HSL görs ett tillägg enligt vilket landstingen skall tillhan- dahålla speciallivsmedel till barn och vuxna i eget boende. Landstingen skall också tillämpa ett avgiftssystem som innebär normalisering av matkostnaden för den som behöver speciallivsmedel. Till 18 b § HSL görs motsvarande tillägg med skyldighet för kom- munerna att ansvara för tillhandahållande av speciallivsmedel åt dem i särskilda boendeformerna. I likhet med vad som gäller för inkontinensartiklar föreslås att kommuner och landsting träffar överenskommelser om hur ansvaret för speciallivsmedel skall fördelas i de län där kommunerna har ansvaret för hemsjukvården och inom försöksverksamheterna med primärvård. 8SSKDQGOLQJ RFK IDVWVWlOODQGH DY I|UVNULYQLQJVEDUD SURGXNWHU De speciallivsmedel som omfattas av sjukvårdshuvudmännens ansvar direktupphandlas av landsting respektive kommuner på motsvarande sätt som gäller för inkontinensartiklar. 2UJDQLVDWLRQ RFK WLOOKDQGDKnOODQGH DY SURGXNWHU Enligt alternativ 2 beslutar sjukvårdshuvudmännen om vilken organi- sation som skall etableras för att tillgodose behovet av speciallivsmedel inom hälso- och sjukvårdens ram. Härigenom kan lokala och regionala anpassningar göras inom speciallivsmedelsområdet, samt anpassningar med hänsyn till den enskilda patientens förutsättningar. Principen om normalisering av matkostnaderna med individuellt gjorda prövningar bör kunna innebära en större rättvisa mellan olika patienters behov. Huvudmannens distributionssystem kan utnyttjas för att nå )|UVODJ 133 patienter vilka kan ha svårigheter att få tunga leveranser till bostaden eller patienter som bor på långt avstånd från ett fast distributionsnät. /LFHQVI|UVNULYQLQJ Nuvarande förfarande med licensförskrivning bör upphöra. Vem som har rätt att förskriva speciallivsmedel beslutas i av verksamhetschef. Hos verksamhetschefen ligger ansvaret för den budget som kommer att belastas av förskrivningarna. Nuvarande diagnoslista bör upphöra. Med hänvisning till att behovet av speciallivsmedel kan vara livslångt kan den nuvarande åldersgränsen upphöra. Med utgångspunkt i den lagstadgade skyldigheten att tillhandahålla speciallivsmedel till barn och vuxna beslutar respektive sjukvårds- huvudman om regler för patientavgifter samt rutiner i övrigt för förmå- nen. Vid fastställande av avgifter kan principen om normalkostnad för mat vara en lämplig norm. I detta sammanhang kan noteras den utveckling som skett och sker med en harmonisering av avgiftsnivåerna inom sjukvårdsregionerna. Kommunerna får själva avgöra reglerna för avgifter för dem i sär- skilda boenden och hemsjukvård. Utredningen föreslår övergångsregler samt att utvärdering görs . 134 )|UVODJ Sjukvårdshuvudmännens kostnader för tillhandahållande av special- livsmedel och administrationen kring detta, får ytterligare preciseras i anslutning till överläggningar med staten om statens ersättning för landstingen och kommunernas kostnader för de nya åtagandena. Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Härigenom föreskrivs att 3 och 6 §§ lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. 1XYDUDQGH O\GHOVH )|UHVODJHQ O\GHOVH skall på begäran av den som mark- nadsför en vara som avses i 1 HOOHU 2 § fastställa ett försälj- ningspris för varan. Den sökande skall förebringa den utredning som behövs för att priset skall kunna fastställas. Innan Riksför- säkringsverket meddelar beslut i ett sådant ärende skall sökanden och landstingen ges tillfälle till överläggningar med myndig- heten. skall på begäran av den som marknadsför en vara som avses i 1, 2 eller § fastställa ett försäljningspris för varan. Den sökande skall förebringa den utredning som behövs för att priset skall kunna fastställas. Innan meddelar be- slut i ett sådant ärende skall sökanden och landstingen ges till- fälle till överläggningar med myn- digheten. 136 )|UIDWWQLQJVI|UVODJ PHG NRPPHQWDUHU 1XYDUDQGH O\GHOVH )|UHVODJHQ O\GHOVH Fråga om ändring av ett tidigare fastställt försäljningspris får, förutom av , tas upp på begäran av den som marknadsför varan eller av ett landsting. Dessa har även rätt att påkalla överläggning med . Om inte överläggning begärs kan Riksförsäk- ringsverket fastställa det nya priset på grundval av tillgänglig utredning. I samband med överläggningar enligt första och andra styckena skall till landstingen och sökanden lämna de uppgifter som behövs. I den mån regeringen så föreskriver har den som är rätt till nedsättning av det fastställda priset per inköp för livsmedel som avses i 20 § livsmedelslagen (1971:511) med hela det belopp som överstiger om livsmedlen för- skrivs av läkare. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer fastställer villkor för att tillhan- dahålla sådana livsmedel till nedsatt pris. I den mån regeringen så föreskriver har den som KDU HWW PHGLFLQVNW NRQVWDWHUDW EHKRY DY VnGDQD OLYVPHGHO VRP DYVHV L UlWW WLOO QHGVlWWQLQJ DY GHW IDVWVWlOOGD SULVHW YLG LQN|S DY OLYVPHGOHQ VRP I|UVNULYLWV DY OlNDUH RFK DQQDQ KlOVR RFK VMXNYnUGVSHUVRQDO VRP 6RFLDO VW\UHOVHQ I|UNODUDW EHK|ULJ 5lWW WLOO QHGVlWWQLQJ DY GHW IDVWVWlOOGD SULVHW I|UHOLJJHU lYHQ YLG LQN|S DY GH WHNQLVND KMlOSPHGHO VRP EHK|YV I|U DWW JHQRPI|UD HQ QXWULWLRQVEHKDQGOLQJ 7LOO GHQ VRP lU JOXWHQ LQWROHUDQW RFK VRP lU EHUlWWLJDG WLOO SULVQHGVlWWQLQJ I|U LQN|S DY JOXWHQIULD OLYVPHGHO VNDOO HWW EHORSS VRP PRWVYDUDU SULVQHG VlWWQLQJHQ XWEHWDODV VRP HWW NRQWDQWELGUDJ Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer InU PHGGHOD I|UHVNULIWHU RP SULVQHGVlWWQLQJHQ HQOLJW I|UVWD VW\FNHW )|UIDWWQLQJVI|UVODJ PHG NRPPHQWDUHU 137 Kostnaden för livsmedlen får inte räknas samman med köp av sådana läkemedel, födelsekontrollerande medel och förbrukningsartiklar som avses i 1 och 2 §§. 1.Denna lag träder i kraft . [I avsnitt 9.9 anges att det skall finnas övergångsregler] Förslag till lag om ändring i lagen (1971: 511), livsmedelslagen Härigenom förskrivs att 20 § lagen (1971:511), livsmedelslagen Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om salu- hållande av livsmedel för sär- skilda näringsändamål och av naturliga mineralvatten. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om saluhållande av livsmedel för |YULJD KLWK|UDQGH QXWULWLRQV SURGXNWHU VRP NUlYV I|U DWW OLYV PHGOHW VNDOO NXQQD LQWDJDV VDPW av naturliga mineralvatten. Beträffande icke skattepliktig inkomst avseende kontantbidraget skall ett tillägg göras i 19 § kommunalskattelagen på så sätt att bidraget skall föras till de icke skattepliktiga inkomster som är angivna i paragrafen. 138 )|UIDWWQLQJVI|UVODJ PHG NRPPHQWDUHU Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. I paragrafen görs ett tillägg som anger att även skall fastställa försäljningspris för de speciallivsmedel som anges i 6 §. I denna del hänvisas till avsnitt 9.2. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.8. Det kontantbidrag som utbetalas enligt paragrafens DQGUD VW\FNH avser enbart glutenfria produkter. Om någon som är glutenintolerant är berättigad till prisnedsättning vid köp av något annat livsmedel som omfattas av bestämmelserna i denna paragraf skall prisnedsättning ske på vanligt sätt. 6lUVNLOW \WWUDQGH DY /DQGVWLQJVI|UEXQGHWV H[SHUW 8OI :LQEODG Verksamhetsansvaret för svensk hälso- och sjukvård delas sedan Ädelreformen mellan kommuner och landsting. Kostförsörj- ningen är en basal del av verksamheten inom hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Utredaren utgår från den enskildes behov i uppb yggnaden av sitt förslag. Detta är en helt självklar utgångspunkt i svensk hälso- och sjukvård och äldreomsorg. Utredaren föreslår att behandling med speciallivsmedel ur förmåns- synpunkt skall jämställas med läkemedelsbehandling och därmed vara ett ansvar för landstingen. Utredaren har gjort detta utan att närmare studera och analysera landstingens förutsättningar för uppgiften. Den nationella prissättningen skall göras av den myndighet som prissätter läkemedel. Sammantaget får detta till följd GHOV att en i kommuner och landsting redan etablerad ordning förändras och omorganiseras, GHOV att den i samband med Ädelreformen fastlagda ansvars- och kostnadsför- delningen måste brytas upp, GHOV att sjukvårdshuvudmännen inte ges något reellt inflytande över prissättningen, varigenom en viktig förut- sättning för kostnadskontroll uteblir. I praktiken innebär förslaget också flera olika lösningar inom spe- ciallivsmedelsområdet, nämligen ·inom hemsjukvården, det särskilda boendet och den öppna vården skall speciallivsmedel prissättas av en statlig myndighet ·inom den slutna vården skall landstingen även fortsättningsvis upp- handla speciallivsmedel ·den storkökstillverkade kosten skall prissättas av en statlig myndig- het oavsett tillverkarens juridiska status (exempelvis landsting, kommun eller privat företag). Mellan staten och kommunsektorn finns en allmän strävan att minska den statliga regleringen av landstings- respektive verksam- het. Utredaren föreslår införande av priskontroll på en 140 6lUVNLOW \WWUDQGH fri marknad och ett helt nytt förmånssystem av hög detaljeringsgrad. Detta sker på ett område som endast till en mindre del är reglerat , dvs. endast för barn . Till detta kommer att det rör sig om en förhållandevis liten verksamhet som redan till stor del är integrerad i hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Vidare föreslås inrättande av en oproportionerligt stor, centralt lokaliserad administrativ överb ygg- nad till förmånssystemet. Vad gäller kostnadsberäkningarna av förslagen konstaterar utreda- ren att dessa är ofullständiga. Till en del beror detta på att budgetupp- gifter och kostnadsredovisning i kommuner och landsting inte alltid möjliggör någon mer detaljerad nedbrytning av kostnadsuppgifterna. Speciallivsmedel ryms exempelvis ofta i ett konto för mat. Utredaren har heller inte redovisat de ekonomiska konsekvenserna av förslagen till ändringar i förmånen. Jag menar att det finns betydande kostnads- drivande faktorer som borde ha redovisats i anslutning till förslagen om slopande av åldersgräns, diagnoslista och licensgivning. Till detta kommer, såsom utredaren påpekar, att åldersutvecklingen i landet i sig är kostnadsdrivande. Mot denna bakgrund förordar jag alternativ 2, vilket innebär att spe- ciallivsmedel skall hanteras på motsvarande sätt som kommunernas och landstingens verksamhet med handikapphjälpmedel respektive inkon- tinensartiklar. På dessa områden har sjukvårdshuvudmännen stor erfa- renhet av upphandling, tillgång till en betydande distributionskapacitet, nära kontakt med hälso- och sjukvårdens specialister samt – kanske viktigast av allt – närheten till de personer som har behov av special- livsmedel. Reformering av förmånssystemet för speciallivsmedel vid vissa sjukdomar Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att göra en översyn av nuva- rande förmånssystem för speciallivsmedel vid vissa sjukdomar. Utgångspunkten för utredningsarbetet är att sådana speciallivsmedel även i fortsättningen skall vara en del av läkemedelsförmånen eller subventioneras av samhället på annat sätt. En annan viktig utgångs- punkt för utredaren är att det system som föreslås skall rymmas inom samhällets nuvarande kostnader för dessa speciallivsmedel. Förmånen med prisnedsatta livsmedel, som är en del av läkemedels- förmånen, regleras genom lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. samt förordningen (1996:1294) om högkost- nadsskydd vid köp av läkemedel m.m. I bilaga 3 till förordningen anges de tio sjukdomar som berättigar till prisnedsättning av vissa special- livsmedel vilka förskrivs på livsmedelsanvisning för barn . Egenavgiften är per inköp och gäller för samtliga livsmedel som hämtas ut vid ett och samma tillfälle och som beräknas motsvara behovet . Denna egenavgift får inte räk- nas in i högkostnadsskyddet. Härutöver finns i många landsting möj- lighet för vuxna att under vissa förutsättningar få subventionerade spe- ciallivsmedel. Den allmänna sjukförsäkringens kostnader för special- livsmedel uppgick till ca och beräknas innevarande år bli ungefär lika stora. avgör vilka produkter som skall betraktas som speciallivsmedel, varefter tar ställning till om produkterna uppfyller vissa kriterier för att få säljas till subventionerat pris. Dessa kriterier finns angivna i prop. 1978/79:118. Bl.a. krävs att produkten är väsentligt dyrare än motsvarande normala livsmedel. upprättar också en förteckning över de livsmedel som får omfattas av förmånssystemet samt anger vilka läkare som är behöriga att förskriva sådana livsmedel. Förmånen med prisnedsatta livsmedel finansieras genom den all- männa sjukförsäkringen t.o.m. . Staten och företrädare för sjuk- vårdshuvudmännen träffade en överenskom- melse som innebär att sjukvårdshuvudmännen övertar kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen inklusive förmånen med prisnedsatta livsmedel för barn vid vissa sjukdomar. gYHUYlJDQGHQ IUnQ +68 RP SULVQHGVDWWD OLYVPHGHO I delbetänkandet Reform på recept (SOU 1995:122) lämnade kommit- tén (S1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisa- tion (HSU 2000) inte något förslag angående förmånen med prisned- satta livsmedel, men föreslog att regeringen – efter remissbehandlingen av de synpunkter kommittén för fram – i någon lämplig form skulle utreda de närmare förutsättningarna för en reformering av området. Kommittén framhöll att det vid översynen av området hade framkom- mit att situationen var mycket komplicerad och att det fanns en rad frå- geställningar av principiell natur som måste lösas vid en reformering av förmånssystemet för speciallivsmedel. Kommittén ansåg att speciallivsmedel skall ingå i den framtida läkemedelsförmånen – dock inte i högkostnadsskyddet – efter det att en översyn gjorts på området. Vidare ansåg HSU 2000 att ett slopande av åldersgränsen för sjukdomar för vilka det behövs speciallivsmedel även efter bör kunna övervägas i vissa fall. En utb yggnad av systemet till att även omfatta personer skulle innebära ökade kostnader för förmånen, men kommittén pekade också på möjligheten till kostnadsminskningar i fråga om glutenlivsmedel och mjölkproduk- ter. Eftersom glutenfria livsmedel finns i den vanliga livsmedelshan- deln, ofta till ett lägre pris än på apotek, borde det enligt kommittén övervägas att lägga de glutenfria livsmedlen utanför den statligt regle- rade läkemedelsförmånen. Den föreslagna utredningen borde, enligt HSU 2000, belysa vilka ekonomiska konsekvenser en sådan åtgärd skulle medföra för olika grupper. Ett alternativ härtill skulle enligt kommittén vara att behålla de glutenfria livsmedlen i förmånssystemet och i stället göra en översyn av egenavgifterna för att få ett rimligare system för egenavgifter än det nuvarande. När det gäller mjölkprodukter ansåg kommittén att det kan ifråga- sättas om det är motiverat att ha en åldersgräns . Kommittén fann vidare att det inte var tillfredsställande att livsmedel förskrivs på licens med läkemedelsrabatt till barn och vuxna vid vissa indikationer. Kommittén pekade på att detta kan lösas t.ex. genom en utökning av förteckningen med de diagnoser som licens beviljats för eller genom att det införs ett särskilt prövningsförfarande på någon lämplig myndighet. Avslutningsvis framhöll kommittén att prissättningen på special- livsmedlen bör ske centralt på samma sätt som för de prisnedsatta läkemedel och de förbrukningsartiklar som ingår i läkemedelsförmå- nen. Möjligheten att införa ett referensprissystem för speciallivsmedel bör enligt kommittén prövas och det bör övervägas att flytta ansvaret för förteckningen över livsmedel till den myndighet som kommer att ha ansvar för prisregleringen. 3UREOHP RFK EULVWHU L QXYDUDQGH V\VWHP Någon egentlig översyn eller utredning av området med prisnedsatta livsmedel har inte gjorts före HSU 2000:s mer begränsade översyn. Även den s.k. behandlade området i viss utsträckning och föreslog i sitt betänkande Merkostnader vid sjukdom och handikapp (SOU 1992:129) bl.a. ett avskaffande av åldersgränsen . Som HSU 2000 har redovisat finns det ett antal problem eller brister i nuvarande system, såväl inom administration och prisreglering som inom själva förmånssystemet. Allmänt sett gäller i fråga om det administrativa området att alltför många myndigheter är involverade i hanteringen av dessa livsmedel för att någon av dem skall känna ett direkt ansvar för uppföljning av utvecklingen på området. Mycket talar för att nuva- rande uppgift, dvs. att ta ställning till vilka produkter som uppfyller kraven för att få säljas inom ramen för läkemedelsförmånen och pris- sättningen av dessa, bör kunna flyttas till den myndighet som i fram- tiden kommer att få ansvar för prissättningen av speciallivsmedel. Till detta kommer kravet att produkterna, för att föras upp på förteck- ningen, måste vara väsentligt dyrare än motsvarande normala livsme- del. Detta leder till att priserna sannolikt blir högre än vad som kan anses rimligt. Produkterna får när de förtecknas en unik ställning och någon normal priskonkurrens uppstår inte som kan pressa priserna. Inom själva livsmedelsområdet har stora förändringar skett , inte minst vad gäller tillgången på livsmedel till glutenintoleranta personer. Glutenfria livsmedel finns numera att köpa i den vanliga livsmedelshandeln och oftast till ett lägre pris än på apotek. Det kan således finnas anledning att pröva möjligheten att exkludera glutenfria livsmedel från förmånen. Ett annat problem är den licensförskrivning av livsmedel som sker på recept, vilket innebär att produkterna omfattas av läkemedels- rabatt. Förskrivning på licens genom försorg sker när det gäller andra sjukdomar än de som omfattas av förordningen (1996:1294) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Det juridiska stödet för att ge licens för produkter som inte är läkemedel är svagt och dessa förskrivningar kan därför sägas vara humanitärt be- tingade. Ett slopande av licensförskrivningen skulle således skapa betydande merkostnader för de berörda barnen, varför det är angeläget att åtgärder kan vidtas för att minska de ekonomiska konsekvenserna för dessa vid ett eventuellt slopande av licensförfarandet. En fråga som ofta har diskuterats och ifrågasatts i samband med speciallivsmedlen är åldersgränsen . Vid vissa sjukdomstillstånd, t.ex. inflammatoriska tarmsjukdomar samt ärftliga metabola sjukdomar, krävs livslång dietbehandling och de speciallivsmedel som då är nöd- vändiga kan bli mycket dyra för patienterna. Sjukvårdshuvud- männen har i många sådana fall tagit på sig avsevärda kostnader för dessa livsmedel.