sou · GNB329 · 2000-01-01 00:00:00 — 5.Att i samordning och samarbete med berörda aktörer i och utlandet bygga upp en resursbank med uppgifter om personer, erfarenheter och utbildningsverksamhet med anknytning till ansvarsområdet. I detta sammanhang skall institutet kunna spela en aktiv roll vid rekryteringen av personal för tjänstgöring i konflikt- områden. 68 Förslag och rekommendationer 6.Att utveckla samarbetet mellan berörda myndigheter, utbildnings- institutioner och enskilda organisationer i frågor som berör utbildning inför internationella uppdrag i syfte att åstadkomma maximalt utnyttjande av tillgängliga resurser. 7.Att delta i uppföljningen och utvärderingen av flerdimensionella och integrerade insatser ("lessons learned") samt i anslutning till detta bedriva viss forskning. 8.Att stödja regeringen med kompetens vid planeringen av multifunktionella internationella insatser och annan internationell kris- och konflikthantering. 9.Att vid behov stödja andra svenska myndigheter vid utformningen av utbildning inför internationell verksamhet. 10.Att sprida information om kurser och seminarier i och utlandet och vid behov samordna svenskt deltagande i internationella kurser och seminarier inom institutets ansvars-område. 7.1.2Styrelseformer, finansiering och bemanning bör bestå av representanter för de närmast berörda myndigheterna samt, i görligaste mån, för berörda departement i . Även enskilda organisationer - humanitära och/eller konfliktlösande - bör vara representerade. Representation från den aka- demiska världen, särskilt med knytning till freds- och konflikt-forskning, bör också finnas. Verksamheten skall huvudsakligen finansieras genom direkta anslag över statsbudgeten. Kompletterande avgiftsfinansierad verksamhet kan dock komma ifråga. Verksamheten skall rymmas inom ramen för de medel som står till förfogande för krishanteringen inom statsbudgetens utgiftsområden fem, sex och sju (och internationell samverkan, totalförsvar och internationellt bistånd; se ovanstående genomgång av de totala resurserna.) Institutets personalstyrka och totala kostnad blir givetvis en funktion av den ambitionsnivå som statsmakterna kan finna lämplig. Den internationella dimensionen blir sannolikt den mest kostnadskrävande. Som situationen ser ut har många internationella och regionala organisationer betydande resursproblem på utbildningssidan. För att försäkra sig om deltagande från dessa organisationer - både som seminariedeltagare och tillfälliga resurspersoner - krävs ofta att inbjudande institution står för kostnaderna. Situationen är likartad för de flesta enskilda organisationer. Det är emellertid min bedömning att Förslag och rekommendationer 69 institutet skulle få en betydande genomslagskraft, även internationellt, med en personalstyrka på ett 15-tal personer och en årlig budget på . Institutets personalstyrka bör innehålla expertis från ett antal specialist- områden (militärer, poliser, diplomater, personer med humanitär och fredsskapande bakgrund, forskare, mediarepresentanter m.fl.). En del av myndigheten skall kunna bemannas genom att berörda myndigheter och andra institutioner ställer specialistpersonal till förfogande under längre eller . En mindre forsknings- och utvecklingsenhet bör få till uppgift att sörja för att kvaliteten på utbildningen är hög och ligger i linje med den forskning och det erfarenhetsinhämtande som sker på andra håll i världen. Den osäkerhet som råder kring den framtida konflikthanteringens organisation och verksamhet, och det stora antalet aktörer som berörs, medför att den gemensamma utbildningen måste kännetecknas av stor flexibilitet. Det finns dessutom anledning att skilja mellan den allmänna utbildningens innehåll och de särskilda kunskaper som behövs för ett visst uppdrag. Beträffande den allmänna utbildningen går det att utskilja några områden som lämpar sig särskilt väl för gemensam och integrerad utbildning. Utredningen har identifierat följande huvudområden: 1.Kunskap om aktörerna på området Även om varje konflikt är unik återkommer ett stort antal av de internationella aktörerna från en krissituation till en annan. De stora FN-organen, andra internationella organisationer som Röda Korset, fredsfrämjande operationer med mandat av , regionala organisationer, bilaterala biståndsorgan och en rad enskilda organisationer kan finnas i samma konfliktområde. Representanter för media är ännu en kategori som finns i de berörda länderna. Därför bör alla som deltar i internationell krishantering lära sig vilka de viktigaste återkommande aktörerna är, hur de är organiserade och vilka mandat och arbetssätt de har. Det är också en fördel om människor som skall sättas i arbete i verksamheten ges tillfälle att träffa företrädare för de olika aktörerna redan under utbildningen. De kan då redan i förväg bygga upp ett användbart kontaktnät. 70 Förslag och rekommendationer All slags intervention i internationella konflikter kräver ingående kunskaper om juridiska frågor. Insikter krävs i de internationella rättssystem som går under beteckningarna folkrätt, humanitär rätt och mänskliga rättigheter. Kunskaper om de mänskliga rättigheterna och det internationella regelverket blir alltmer viktiga för alla inblandade aktörer. De olika aktörer som berördes under den första punkten legitimerar sin egen närvaro på en rad olika sätt. Det är viktigt att känna till att det finns olika modeller för legitimering. Om ett FN-organ finns på plats i ett konfliktområde har det andra legala förutsättningar än exempelvis en enskild organisation. Under detta område faller också kunskap om säkerhetsrådets och de regionala organisationernas folkrättsliga kompetens samt de avtal som i övrigt reglerar ramarna för interventioner i konfliktområden. Det internationella samfundet har i den nya tidens miljöer icke sällan fått ta över ansvaret för att hantera lokala konflikter. Det är en följd av att konflikter numera ofta utspelas på platser där de legitima, nationella maktstrukturerna försvagats eller eliminerats. Praktiskt taget alla inblandade aktörer hamnar i situationer där det krävs kunskap om konfliktlösning och fredsskapande. Kravet gäller givetvis särskilt stort för representanter för insatser vars huvudsyfte är just konfliktlösning, antingen det gäller regionala organ som , eller enskilda organisationer med konflikthantering som specialitet. För alla kategorier gäller att man måste ha kunskap om hur förhandlingar och medling drivs. Det är självklart att kunskaper från den akademiska freds- och konfliktforskningen, liksom praktiska erfarenheter från fredsskapande arbete, bör infogas i utbildningen. De principiella frågeställningarna kring uppförande-koder och etiska problem bör vara föremål för behandling. De psykosociala aspekterna av konflikthantering är ett annat viktigt område. Det finns en rad andra områden som i varierande grad lämpar sig för gemensam eller integrerad utbildning. Miljökonsekvenser av såväl konflikterna själva som återuppbyggnadsarbetet är en mycket viktig aspekt. Minröjning är en verksamhet som berör både civila och militära aktörer, inom och utom den statliga sektorn. Förslag och rekommendationer 71 hur den personliga säkerheten kan ökas borde vara obligatoriska för alla som reser ut i konfliktområden. Att utsända vet någonting om regionen, dess förutsättningar och problem är alltid viktigt. Språkkunskaper, även i lokala språk, ökar effektiviteten. Goda kunskaper i engelska är en förutsättning för praktiskt taget allt internationellt engagemang. I ett internationellt perspektiv har svenskar jämförelsevis goda kunskaper i språk, särskilt i engelska. I praktiken uppstår emellertid ofta svårigheter när det blir fråga om att arbeta på engelska eller andra språk. Detta gäller särskilt när man blir tvungen att skriva på det främmande språket. Språkutbildning i sig själv bör emellertid inte vara en huvuduppgift för institutet även om man bör förutsätta att engelska kommer att vara det normala arbetsspråket. Beträffande konkreta förslag om språkutbildning se punkt 6.4. 7.2Rekommendationer beträffande ansvarsfördelningen mellan olika aktörer Jag föreslår att institutet skall ha huvudansvaret för vissa delar av den samordnade och integrerade utbildningen inför internationella fredsmissioner och konflikthantering. Jag förutsätter däremot att de enskilda myndigheter och organisationer vars personal kommer att delta i internationella uppdrag också kommer att låta grundläggande utbildning inför dessa uppdrag ingå i den ordinarie interna befattningsutbildningen. I de fall då myndigheter och organisationer på egen hand arbetar fram gemensamma utbildningsprojekt bör institutet påta sig en rådgivande och stödjande funktion. En av svårigheterna i sammanhanget är att omfattningen av befattningsutbildning och vidareutbildning skiljer avsevärt mellan olika yrkeskategorier. Försvarsmakten är den myndighet som har nått längst när det gäller att systematiskt vidareutbilda och befattningsutbilda sin personal. En svensk officer beräknas i genomsnitt tillbringa en tredjedel av sin yrkesverksamma karriär i olika utbildningsanstalter. Ingen annan yrkeskår kommer i närheten av denna andel. har berörts hur man både inom Försvarsmaktens egna skolor och inom Försvarshögskolan lagt om verksamheten. 72 Förslag och rekommendationer medföra att den svenska officerskåren får allt bättre kunskaper om internationella uppdrag. En liknande process pågår inom . Insatser med civilpoliser i internationell tjänst utreddes av . ("Polis i fredens tjänst", SOU 1997:104). Utredningen förslog bl.a. att det i den grundläggande svenska polisutbildningen läggs in orienterande moment om tjänstgöring i fredsfrämjande syfte. genomför nu förändringar som förbättrar utbildningen för personal som skall medverka i internationella uppdrag. Man kan emellertid inte räkna med att alla myndigheter och organisationer kan erbjuda samma grundliga förberedelse inför de internationella uppdragen inom ramen för den egna befattnings- och vidareutbildningen. Detta bör tas med i beräkningen i det föreslagna institutets utformning av utbildningsprogrammen. Detta innebär att institutet i vissa fall kan ta på sig ett större ansvar för grundläggande utbildning än vad som annars skulle vara fallet. Alldeles särskilt kan detta ansvar komma att öka när institutet skall samverka med mindre myndigheter/organisationer som saknar erfarenhet av internationella uppdrag - och/eller saknar kapacitet att utbilda egen personal. För att utbildningen skall bli meningsfull krävs att både enskilda organisationer, inom och utom landet, och internationella och regionala organ deltar i stor omfattning. I de reguljära kurserna bör man utgå från att dessa sektorer normalt finns representerade. Det föreslagna institutet bör dessutom ha kapacitet att, efter önskemål från dessa organisationer och organ, skräddarsy internationella kurser. Finansieringen av deltagandet från de icke-statliga sektorerna kan enligt utredningens uppfattning ske på flera olika sätt. Det enklaste och minst byråkratiska sättet är att institutets reguljära budget görs tillräckligt stor för att täcka betydande medverkan från icke-statliga sektorer. Denna grund- finansiering kan givetvis vid behov kompletteras med andra former av finansiering såsom avgiftsfinansiering eller särskilt finansierade uppdrag från statsmakternas sida. Den senare metoden används vid finansieringen av PFF-kurser. Avgränsningen mellan institutets verksamhet och andra utbildnings- institutioner kräver viss omtanke, även om det är svårt att dra alltför detaljerade riktlinjer. Enligt min uppfattning bör kompetenscentrets huvudsakliga egna och direkta insatser på utbildningssidan ske i form av seminarier på chefsnivå. Deltagarna bör komma från olika myn-digheter Förslag och rekommendationer 73 och organisationer, i och utomlands. Försvars-högskolans traditionella kurser för chefer i totalförsvaret, de seminarier som drivs av , eller de nordiska UNMAS- seminarierna, är goda exempel på lämplig utformning av utbildningsverksamheten. Seminarier är emellertid ett utbildnings- koncept som endast kan användas för personer som redan har viss erfarenhet eller kunskaper inom sina specialområden. För grundutbildning av personal bör normal kursverksamhet komma i fråga. Denna grundutbildning bör i första hand anordnas av respektive fackmyndighet. Man måste emellertid ta hänsyn till de skiftande nivåer på befattningsutbildningen i olika institutioner som berördes ovan. Institutet bör dock vara den centrala instans som olika myndigheter och organisationer kan vända sig till för att få råd beträffande utbildningen. Rådgivningen borde kunna omfatta synpunkter på såväl kursernas innehåll som lämpliga föreläsare och andra resurspersoner. En annan principiell svårighet är avvägningen mellan allmängiltig utbildning inför internationell krishantering och förberedelser för ett specifikt geografisk uppdrag. Man bör notera att det är svårare att erbjuda en gedigen förberedelse för ett visst uppdrag om förvarnings- tiden är kort. Dessa problem hanteras bäst genom att låta den allmänna utbildningen bli så omfattande och allmängiltig som möjligt. Jag finner således att det föreslagna institutets bör bidra till att skapa en resursbas av människor med gedigen kunskap om internationell krishantering. Ju mindre kunskap som behöver inhämtas inför det enskilda uppdraget, desto bättre. En utbildningsinstitution med god erfarenhet från kurser och seminarier med allmänt innehåll har dessutom bättre förutsättningar att ordna eller bidra till passande utbildning inför enskilda operationer. Det borde inte vara några problem för ett institut med den föreslagna inriktningen att med kort varsel skräddarsy kurser om en viss region eller verksamhet. Att känna till vilka andra institutioner som har förmåga att vid behov arrangera utbildning blir en annan viktig funktion. 74 Förslag och rekommendationer är ansvaret för rekrytering av personal för internationell konflikthantering uppdelat mellan UD, Sida och respektive fackmyndighet, främst Försvarsmakten () och . Sida har sålunda ansvaret för OSSE-personal och valexperter/valövervakare medan , förutom den militära personalen, även rekryterar de EU-monitorer (ECMM) som är verksamma i det . Ett särskilt nätverk - SWEDHUM - har arbetat med att förbättra möjligheterna att identifiera kompetenta kandidater till uppdrag och tjänster inom MR- och demokratiområdet. Det finns en mycket nära koppling mellan kompetensutveckling av den typ som förslaget syftar till och rekrytering av personal till uppdrag inom den internationella konflikt- och krishanteringen. Förutom att nyrekryterad personal oftast behöver utbildas är det ofta samma personalkategorier som behövs både för utbildningsverksamheten och fältuppdrag. Detta är ett starkt motiv för att ha ett nära samband mellan kompetenscentret och berörda fackinstanser i rekryteringsfrågor. En knytning av SWEDHUM- projektets nätverk till det föreslagna institutet vore en naturlig utveckling. En närbesläktad verksamhet är också behovet av att samordna svenskt deltagande i relevant utbildning utomlands. Efterhand som det flerdimensionella perspektivet blivit allt vanligare händer det allt oftare att eller svenska institutioner inbjuds att sända deltagare från olika verksamhetsområden. Det har varit svårt att hantera sådana inbjudningar eftersom det saknats organiserat samråd i dessa frågor mellan olika departement, myndigheter och organisationer. Det föreslagna kompetenscentrer borde vara lämpat att hantera just denna typ av samordning. Ett sätt vore att i samråd med de berörda institutionerna och personerna upprätta ett register över personer som skulle kunna komma ifråga. Institutet skulle på denna punkt kunna bistå de berörda institutionerna och personerna med den långsiktiga kompetens- och karriärutvecklingen. Förslag och rekommendationer 75 En av specialiteter är kurser för att bibringa vuxna människor nya språk och/eller förbättra redan existerande språkkunskaper. Skolans språkutbildning förefaller emellertid vara relativt okänd utanför "biståndsvärlden". är det i huvudsak Sida och frivilligorganisationerna som utnyttjar . Även andra statliga myndigheter som Försvarsmakten, och skulle kunna dra nytta av kompetensen vid skolan. Delar av utbildningen skulle också kunna erbjudas utländska och mellanstatliga samarbetspartners inom ramen för den internationella konflikthanteringen, exempelvis . Utredningen föreslår att de faciliteter och den kompetens för utbildning i språk och kulturkunskap som finns vid utnyttjas av fler aktörer än vad som sker . 7.5Organisatoriska och administrativa överväganden Mitt förslag skulle i praktiken kunna medföra att vissa delar av de resurser och den verksamhet som finns vid ett antal olika myndigheter organisatoriskt samlas inom en och samma institution. Jag tror att mindre delar av Försvarsmaktens, Sidas och Försvarshögskolans nuvarande verksamhet skulle kunna komma att överföras till det nya institutet. Därtill kan , och komma att beröras i viss utsträckning. Man kan i sammanhanget även överväga att överföra vissa mindre forsknings-resurser från FOA till den nya myndigheten. Jag ser däremot inte något särskilt behov av att förlägga all verksamhet i kompetenscentret till samma geografiska plats. Det finns tvärtom starka skäl för ha aktiviteter på flera ställen. Det är sannolikt lämpligt att en väsentlig del av institutets verksamhet försiggår nära i . Jag utgår dessutom ifrån att en del av verksamheten kommer att vara förlagd vid det Internationella Kommandot. Många administrativa uppgifter kan upphandlas av någon annan myndighet, t.ex. Försvarshögskolan. 76 Förslag och rekommendationer Regeringen har givit nya och utökade uppdrag till flera myndigheter avseende förberedelser och verksamhet för och i den internationella konflikt- och krishanteringen. Dessa myndigheter arbetar nu med att förbättra sin kompetens i flera avseenden. Det är emellertid angeläget att de begränsade resurserna inte förslösas genom att myndigheterna söker etablera parallella funktioner och utbildningsplattformar inom de områden som bör vara gemensamma. 7.6Nordiska och internationella kontakter En mycket viktig uppgift för det föreslagna institutet blir att hålla nära och regelbunden kontakt med relevanta internationella och regionala organ och institutioner. Detta gäller givetvis sådana organ som har huvudansvaret för att organisera och leda verksamhet i konflikt-områden såsom: FN-systemets aktörer, NATO, , EU/VEU, , , OAU och andra organisationer som har, eller kan få, framtida roller. Därutöver faller det sig givetvis naturligt att kontakter etableras med den växande skara av institutioner som ägnar sig åt utbildning och forskning på området. I sammanhanget bör särskilt nämnas de två internationella institutioner med närbesläktade ämnesområden som finns i - och . Som tidigare nämnts finns det ett nära samarbetet mellan de nordiska länderna på det militära fredsfrämjande området. De fyra nordiska länderna , , och har bland annat enats om en praktisk arbetsfördelning av den militära utbildningen på området. När det gäller kontakterna på det civil-militära området finns det inte lika etablerade kanaler. I alla de berörda länderna pågår emellertid en utveckling som sätter de flerdimensionella aspekterna av konflikthanteringen i fokus. Inte minst letar man i de andra nordiska länderna efter former för att stärka förmågan att agera inom den civila konflikt- och krishanteringen. Det känns angeläget att etablera former för nordiskt samarbete och samverkan även på detta område. Jag föreslår att regeringen etablerar en dialog med de andra nordiska länderna i syfte att skapa lämpliga former för samarbete och samverkan rörande utbildning inför internationell fler- dimensionell konflikthantering. Bilaga 1 - Aktörer i Antalet myndigheter och institutioner med anknytning till internationell konflikthantering genomgår en ökning, i synnerhet om man räknar in de universitet och högskolor som ägnar alltmera uppmärksamhet år forskning och utbildning kring dessa frågor. Även om utredningen inte gjort någon grundlig inventering av den akademiska världens befattning med ämnesområdet är det lätt att konstatera att forskning och utbildning är under snabb tillväxt. Utan att glömma alla de andra forskare och studenter som ägnar sig åt dessa frågor runtom i landet vill vi särskilt nämna den verksamhet som pågår vid samt Kollegiet för bistånd och utvecklingsstudier vid , vid samt vid . Landets 147 folkhögskolor erbjuder också ett brett spektum av utbildning. 44 folkhögskolor erbjuder kurser med någon form av internationell inriktning. 11 folkhögskolor genomför ulands- och biståndskurser. I folkhögskolornas omfattande kursutbud finns delar av utbildningen som anknyter till verksamhetsområdet. I finns ett mycket stort antal frivilligorganisationer. Några är väl kända, medan andra arbetar i det tysta, vissa har stora ekonomiska och personella tillgångar, andra arbetar med små resurser, en del erhåller medel från staten, andra står helt vid sidan av statliga bidrag, några har politiska förtecken, en del arbetar utifrån religiösa ideal o.s.v. Många frivilligrörelser har verksamhet som har anknytning till inter-nationell konflikthantering. Förutom de frivilligorganisationer som redovisas i denna bilaga, bör nämnas att ett antal av de frivilliga försvarsorganisationerna kommit att ägna mer intresse åt internationellt arbete, främst i de baltiska staterna. 78 Bilaga 1 - Aktörer i Bland frivilligrörelserna finns också flera paraplyorganisationer och nätverk som delvis överlappar varandra. I vissa nätverk finns både myndigheter och frivilligorganisationer representerade. Även nätverken arbetar utifrån olika förtecken. I denna bilaga redovisar vi något om de statliga myndigheter som haft störst anknytning till den internationella konflikthanteringen . Listan är inte fullständig och nya statliga institutioner kan säkert bli indragna i verksamheten . Bilagan beskriver också några av frivilligorganisationernas största paraplyorganisationer och nätverk samt två av de större frivillig-organisationerna. I syfte att ge en bild av det mångfacetterade arbetet paraplyorganisationer, nätverken och frivilligorganisationerna bedriver, beskrivs ett stort antal genomförda eller pågående projekt. 6.Överstyrelsen för civil beredskap 10.Olof Palmes Internationella Centrum Bilaga 1 - Aktörer i 79 1 Försvarsmakten (FM) Försvarsmakten har ett stort internationellt engagemang, främst inom det fredsbevarande området. har drygt 80 000 personer deltagit i internationella fredsfrämjande uppdrag. Freds- främjande och humanitära internationella insatser är en av Försvarsmaktens fyra huvuduppgifter. Verksamheten skall bedrivas så att insatserna kan genomföras i samverkan med andra stater, myndigheter och organisationer. Nuvarande säkerhetspolitiska situation medger också att större resurser än tidigare varit fallet kan utnyttjas i internationella sammanhang. Utvecklingen kan leda till att enskilda och sammansatta enheter ur Försvarsmakten får allt mer komplexa uppgifter. Svenska förband som deltar i internationella insatser är bemannade och utrustade för att klara sig i mycket svåra situationer. Huvuduppgiften för förbanden är vanligtvis att i någon form dämpa eller förhindra en konflikt och i samband med detta förbättra det allmänna säkerhetsläget. Förbanden har som regel kapacitet att ta till tvingande åtgärder men löser i de flesta fall huvuduppgiften med små åtgärder och allmän närvaro i konfliktområdet. Ett förbättrat säkerhetsläge underlättar för samtliga inblandade parter, såväl civila som militära. Efter hand som säkerhetsläget så tillåter kan delar av förbandens resurser omprioriteras och även komma andra organisationer och lokalbefolkningen till del. Det militära systemet kan bistå med bl.a. ammunitions- och minröjning, eskorttjänst, trafikreglering, transporter, väg- och broreparationer, snabbupprättande av tillfälliga flyktingförläggningar m.m.