sou · GNB342d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Registreringen sker antingen i det svenska luftfartygs- registret eller i ett utländskt luftfartygsregister. Enligt 2 kap. 11 § första stycket skall ett luftfartyg som antecknats i bihanget till det svenska luft- fartygsregistret vid tillämpningen av förevarande bestämmelse anses va- ra registrerat i . Utredningen föreslår att det i 14 kap. 4 § första stycket 1 LL införs en särskild straffbestämmelse för den som använder ett oregistrerat luftfartyg vid luftfart inom svenskt område. Med stöd av bestämmelsen i 1 kap. 7 § kan dock föreskrivas undantag från kravet på registrering beträffande luftfartyg som är av särskild beskaffenhet. I första stycket regleras inte frågan vilken luftfartsverksamhet en äga- re eller brukare får bedriva här i landet. Grundläggande bestämmelser om tillstånd till luftfartsverksamhet finns i 7 kap. LL. Av stor betydel-se i detta sammanhang är också rådets förordningar (EEG) nr 2407/92 av om utfärdande av t illstånd för luftrafikföretag (licensieringsförordningen) och (EEG) nr 2408/92 av om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen (marknadstillträdesförordningen). Se vidare kapitel 11. Mot bakgrund av den begränsade tillsynsmöjlighet som Luftfarts- inspektionen har beträffande utländska luftfartyg (se avsnitt 4.2) har ut- redningen föreslagit att ett luftfartyg som inte används vid tillståndsplik- tig luftfart och som stadigvarande används inom svenskt område skall vara registrerat i . Med tillståndspliktig luftfart avses här luftfart som kräver tillstånd enligt 7 kap. För utländska luftfartyg som används av svenska flygföretag inom ramen för verksamhet vilken kräver opera- tiv licens, finns grundläggande bestämmelser om registrering i artikel 8 i licensieringsförordningen och i svenska myndighetsföreskrifter som an- sluter till artikeln. I andra stycket, som i princip motsvarar nuvarande 1 kap. 2 § andra stycket LL, behålls möjligheten för regeringen eller den myndighet rege- ringen bestämmer att meddela dispens från kravet i första stycket. Tredje stycket, som överensstämmer med nuvarande 15 kap. 3 § LL, innehåller ett bemyndigande att meddela föreskrifter i fråga om tillträde till svenskt område för utländska statsluftfartyg. Sådana föreskrifter finns i tillträdesförordningen ( 1992:118). I fjärde stycket , som saknar motsvarighet i den nuvarande lagstift- ningen, bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer att föreskriva att ett luftfartyg av miljöskäl inte får användas inom svenskt område. Bakgrunden till denna bestämmelse är att det finns EG-direktiv, enligt vilka luftfartyg som inte uppfyller föreskrivna buller- normer inte får användas inom medlemsstaternas territorier. 5 § Luftfartyg får inte inom svenskt område framföras med överljudsfart. Om det finns synnerliga skäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge undantag från förbudet. I samband därmed får anges på vilka v ill- kor luftfarten får äga rum. Ytterligare krav i fråga om framförande av luftfartyg i överljudsfart får inte ställas med stöd av . Denna paragraf överensstämmer helt med nuvarande 1 kap. 2 a § LL. Bestämmelsen, som enbart är tillämplig på civil luftfart, infördes ur- sprungligen efter att antagit en rekom- mendation i vilken medlemsstaternas regeringar uppmanades att gemen- samt utfärda förbud för civilt överljudsflyg. Enligt andra stycket kan dispens medges. Sådan skall dock ges endast när det kan uteslutas att flygningen ger upphov till skador. En dispens skall i allmänhet avse en enstaka flygning och begränsas till . Dispensen kan förenas med villkor om tidpunkt, flygvägar m.m. En straffbestämmelse som ansluter till denna paragraf finns i 14 kap. 4 § första stycket 2. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får av militära skäl föreskriva inskränkningar av eller förbud mot luftfart inom viss del av landet (restriktionsområde ). Sådana föreskrifter får också meddelas om det behövs av hänsyn till allmän ordning och säkerhet, friluftsliv, natur- eller miljövård eller för att undvika störning vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning av större omfattning. Föreskrifter som medför förbud mot luftfart, och inte enbart inskränkningar, och som meddelas av annan myndighet än regeringen får avse högst . Under utomordentliga förhållanden eller när det i övrigt krävs av hänsyn till all- män säkerhet får regeringen tillfälligt föreskriva inskrä nkningar av eller förbud mot luftfart inom hela landet. I denna paragraf, som motsvarar nuvarande 1 kap. 3 § LL, finns be- stämmelser om s.k. restriktionsområden. För att klargöra att restrik- tionsområden kan införas i samband med större publika evenemang, t.ex. av bullerskäl, föreskrivs det uttryckligen att ett restriktionsområde får införas för att undvika störning vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning av större omfattning. Begreppen allmän sammankomst och offentlig tillställning är avsedda att ha samma innebörd som i ordnings- lagen (1993:1617). Avsikten är inte att bestämmelsen skall kunna åberopas för att åstad- komma lättnader i t.ex. det dagliga bullret vid en flygplats. Emellanåt görs det gällande att säkerhetsskäl ligger bakom en begä- ran om ett restriktionsområde, medan det i själva verket rör sig om kommersiella skäl. Som exempel kan nämnas att någon sålt rätten att bevaka ett evenemang till en tidning eller ett tv-bolag och vill förvissa sig om att ingen konkurrent skall kunna tränga sig på från luften. bestämmelsen är emellertid inte att restriktionsområden skall kunna infö- ras av rent kommersiella skäl. En straffbestämmelse som ansluter till paragrafen finns i 14 kap. 4 § första stycket 3. Luftfartyg av särskild beskaffenhet m.m. 7 § I fråga om luftfartyg som inte har någon förare ombord eller inte är motordrivna eller som i övrigt är av särskild beskaffenhet får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från bestämmel- serna i 1 kap. 4 § första stycket och 2–8 kap. samt i övrigt meddela de särskilda före- skrifter som behövs. Undantag och föreskrifter får inte utformas, så att de strider mot flygsäkerhetens eller det allmännas intresse. Förvaltningsuppgift som ansluter till föreskrifterna får, om regeringen föreskriver det, av myndighet överlämnas åt annan, även om uppgiften innefattar myndighetsutövning. I fråga om sådana föremål som är inrättade för rörelse i luften men som inte är att anse som luftfartyg gäller de föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer. Paragrafen, som överensstämmer med nuvarande 14 kap. 1 § LL, inne- håller regler om undantag från vissa bestämmelser i luftfartslagen när det gäller luftfartyg av särskild beskaffenhet. Luftfartslagen är tillämplig på alla slags luftfartyg. I utredningens förslag – liksom i den nuvarande luftfartslagen – upptas inte någon defi- nition av begreppet luftfartyg. I detta avseende får man därför hålla sig till vedertagen begreppsbestämning på området. En sådan finns i en li- kalydande formulering i flertalet av bilagorna till Chicagokonventionen och i Definitions. Denna definition har följande lydelse: Aircraft. that can derive support in the atmosphere from the reactions of the air other than the reactions of the air against the earth's surface. Samma definition finns också i JAR-1, Definitions and Abbreviations. har i definitions- samling (LFS 1996:26) motsvarande definition: Luftfartyg (Aircraft). Anordning som kan erhålla bärkraft i atmosfären genom luftens reaktio- ner med undantag av dess reaktioner mot jordytan. Samma definition finns i begreppsförklaringar i Trafikregler för luftfart – BCL-T – som fastställts av regeringen och kungjorts av i enlighet med kungörelsen ( 1961:563) angående trafikregler för luftfarten. Även om luftfartslagen som ovan nämnts är tillämplig på alla former av luftfartyg är bestämmelserna i lagen typiskt sett utformade med tanke på konventionella luftfartyg. I bland kan det finnas behov av att modifie- ra reglerna med avseende på andra kategorier av luftfartyg. Av lagtek- niska skäl är det svårt att i de enskilda bestämmelserna göra behövliga Den uppmjukning av reglerna som behövs får därför göras med stöd av bemyndigandet i förevarande paragraf. De luftfartyg som avses i första stycket är bl.a. sådana som inte har någon förare ombord, segelflygplan, ultralätta flygplan, ballonger, sjöflygplan och luftfartyg som byggts för militärt bruk. Bemyndigandet i första stycket är begränsat i två avseenden. Dels får undantag och före- skrifter inte utformas så att de strider mot flygsäkerhetens eller det all- männas intresse, dels skall alltid bestämmelserna i 1 och 9–12 kap. iakttas. Utan att det är uttryckligen angivet i lagtexten gäller självklart den begränsningen i regeringens behörighet som följer av att vissa föreskrif- ter bara får meddelas i lag. Det finns ingen möjlighet för att delegera meddelandet av föreskrifter för luftfartyg av särskild beskaf- fenhet. Det möter dock inget hinder att överlåter åt orga- nisationer och andra att biträda med förvaltningsuppgifter i anslutning till övervakningen av verksamheten. Som exempel på föremål som avses i andra stycket kan nämnas skjutmål och raketer. Luftfartyg registrerade hos en internationell organisation 8 § De bestämmelser i denna lag som gäller i fråga om luftfartyg som är registrerade i ett annat land skall på motsvarande sätt tillämpas i fråga om luftfartyg som är registre- rade hos en internationell organisation. Denna paragraf överensstämmer helt med nuvarande 1 kap. 5 § LL. Ett luftfartyg skall enligt artikel 17 i Chicagokonventionen ha den stats nationalitet, i vilken det är registrerat. Enligt artikel 77 i konventio- nen utgör konventionens bestämmelser om nationalitet och registrering inte hinder mot att två eller flera fördragsslutande stater bildar gemen- samma lufttrafikorganisationer eller internationella lufttrafikföretag eller kommer överens om lufttrafik i pool på vilken sträcka eller inom vilket område som helst. I en resolution om nationalitet hos och regist- rering av luftfartyg som används i sådana internationella lufttrafikföre- tag som avses i artikel 77, har fastställt hur konventionens be- stämmelser skall tillämpas på de luftfartyg som inte är registrerade på nationell basis. Sådan registrering kan vara joint registration, dvs. re- gistrering enligt vilken de stater som bildar ett internationellt lufttrafikfö- retag skall upprätta ett annat register än det nationella för registrering av de fartyg som trafikföretaget använder. i detta fall är myndigheter i dessa stater. För luftfartyg som omfattas av joint registration behövs inga specialbestämmelser. En annan form av regist- rering enligt artikel 77 är emellertid international registration, enligt vilket system luftfartyg som ställs till en internationell organisations för- fogande skall kunna registreras hos den internationella organisationen som då blir registreringsmyndighet. De luftfartyg som blir föremål för gemensam eller icke-nationell registrering skall få en allmän beteckning (common mark) som bestäms av . I den förevarande paragrafen likställs, mot bakgrund av resolutionen, vid tillämpning av lagens be- stämmelser icke-nationellt registrerade luftfartyg med luftfartyg som är registrerade i en annan stat. Registrering, nationalitet och märkning Utredningens förslag till 2 kap. överensstämmer med det förslag som utredningen lade fram i sitt delbetänkande Rättigheter i luftfartyg (SOU 1997:122). För en kommentar till bestämmelserna i detta kapitel hänvi- sas därför till det betänkandet. 3 kap. Luftvärdighet och miljövärdighet Luftfartygs luftvärdighet och miljövärdighet 1 § Ett luftfartyg skall vara luftvärdigt och miljövärdigt när det används vid luftfart. Luftfartygets ägare eller, om luftfartyget inte används av ägaren, den som brukar det i hans ställe ansvarar för detta. Ägaren eller brukaren skall till den myndighet som avses i 7 § anmäla sådant som har betydelse för luftvärdigheten eller miljövär- digheten. Ett luftfartyg anses luftvärdigt om det är konstruerat, tillverkat, utprovat, utrustat och underhållet på ett sådant sätt samt har sådana flygegenskaper att flygsäkerhetens krav är uppfyllda. Ett luftfartyg anses miljövärdigt om det är konstruerat, tillverkat, utprovat, utrustat och underhållet på ett sådant sätt att det inte orsakar skada genom buller eller luft- förorening eller genom annan liknande störning. Ytterligare krav i fråga om luftfartygs miljövärdighet får inte ställas med stöd av . I denna paragraf, som motsvarar nuvarande 3 kap. 1 och 7 §§ i förening med 3 kap. 11 § LL, finns de grundläggande bestämmelserna om luft- värdighet och miljövärdighet. Enligt första stycket skall ett luftfartyg vara luftvärdigt och miljövär- digt när det används vid luftfart. I detta ligger även att tillbehör och re- servdelar till ett luftfartyg och annan sådan utrustning för luftfartyget och för de ombordvarande som har betydelse för flygsäkerheten, skall uppfylla föreskrivna krav. Ansvaret för att ett luftfartyg är luftvärdigt och miljövärdigt när det används vid luftfart åvilar den som brukar luft- fartyget. Det krävs inte att en nyttjanderättsupplåtelse skall ha en viss längd för att detta ansvar skall övergå från ägare till brukare. privatperson tillfälligt hyr ett luftfartyg för privat flygning får emellertid en utgångspunkt anses vara att brukaren skall kunna förlita sig på be- fintliga luftvärdighets- och miljövärdighetsbevis, om det inte finns några omständigheter som talar emot att dessa fortfarande skulle vara giltiga. I andra stycket anges de grundläggande krav som skall vara uppfyll- da för att ett luftfartyg skall anses vara luftvärdigt. De krav som anges skall vara uppfyllda under hela den tid som luftfartyget används för luft- fart. I utredningens förslag har det tidigare använda uttrycket hållet i stånd ersatts med underhållet. Utredningen anser inte detta innebär någon saklig ändring. (Motsatt uppfattning har dock uttryckts i prop. 1984/85:212 s. 150). Således omfattar kraven på luftfartygets skick även sådana modifieringar som är nödvändiga för att upprätthålla luft- värdigheten. När det gäller uttrycket flygegenskaper skall detta tolkas vidsträckt, vilket innebär att även sådana egenskaper som luftfartygets fart och stigförmåga omfattas. I tredje stycket anges de grundläggande krav som skall vara uppfyll- da för att ett luftfartyg skall anses vara miljövärdigt. 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om förutsättningarna för att ett luftfartyg skall anses vara luftvärdigt och miljövärdigt. Denna paragraf, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagstiftning- en, innehåller ett bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter rö- rande luftfartygs luftvärdighet och miljövärdighet. Det givna bemyndigandet är avsett att omfatta vad som i vid mening är förutsättningarna för att ett luftfartyg skall anses vara luftvärdigt och miljövärdigt. Således är det avsett att även innefatta en rätt att meddela föreskrifter om tillbehör, reservdelar och annan utrustning till luftfartyg som har betydelse för flygsäkerheten samt föreskrifter om konstruktion, tillverkning, utprovning, underhåll och modifiering som skall vara upp- fyllda för att ett luftfartyg skall anses vara luftvärdigt och miljövärdigt. Genom det föreslagna bemyndigandet behövs inte de nuvarande be- stämmelserna om typgranskning m.m. i 13 § LF och om flyghandbok i 20 § LF. Bemyndigandet är även avsett att omfatta en rätt att meddela föreskrifter om luftvärdighets- och miljövärdighetsbevis. 3 § När ett luftfartyg har visats vara luftvärdigt, utfärdas luftvärdighetsbevis. När ett luftfartyg har visats vara miljövärdigt, utfärdas miljövärdighetsbevis. Bevisen kan begränsas till att avse , viss luftfart eller luftfart inom visst område. Bevisen kan förnyas, om luftfartyget uppfyller de krav på luftvärdighet respektive miljövärdighet som gäller när förnyelsen skall ske. I denna paragraf, som motsvarar nuvarande 3 kap. 3 § i förening med 3 kap. 11 § LL, behandlas utfärdande av luftvärdighetsbevis och miljö- värdighetsbevis. Normalt bör det ske en besiktning av ett luftfartyg innan sådana bevis utfärdas. För att undvika att en besiktning anordnas av rent formella skäl ställs det dock inte upp något absolut krav på en besikt- ning. 4 § Ett luftfartyg skall ha luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis när det an- vänds vid luftfart. Ett svenskt luftfartyg skall ha svenskt luftvärdighetsbevis och svenskt miljövär- dighetsbevis eller utländska sådana bevis som har godkänts i . Ett utländskt luftfartyg skall ha luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis som har utfärdats eller godkänts i luftfartygets registreringsstat och som enligt avtal med den staten skall erkännas här i landet. För ett utländskt luftfartyg godtas även svenskt luftvärdighetsbevis och svenskt miljövärdighetsbevis. Om ett luftfartyg uppfyller kraven på flygsäkerhet får den myndighet som prövar frågor om luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis medge att det används vid luftfart inom svenskt område även om kraven i denna paragraf inte är uppfyllda. Med- givandet skall återkallas om det finns anledning till det. Denna paragraf motsvarar nuvarande 3 kap. 4 § i förening med 3 kap. 11 § LL. I första stycket som saknar direkt motsvarighet i den nuvarande lagstiftningen, anges huvudregeln att ett luftfartyg skall ha luftvär- dighetsbevis och miljövärdighetsbevis när det används vid luftfart. Detta krav omfattar samtliga luftfartyg, såväl registrerade svenska och utländ- ska som oregistrerade luftfartyg. Enligt 1 kap. 7 § finns det beträffande s.k. luftfartyg av särskild beskaffenhet möjlighet att göra undantag från bl.a. bestämmelserna i 3 kap. Med stöd av den bestämmelsen och anslu- tande bestämmelser i förordningen finns det därför möjlighet, t.ex. i frå- ga om segelflygplan, att efterge kravet på miljövärdighetsbevis. I andra och tredje styckena anges vilka bevis som godtas beträffande svenska respektive utländska luftfartyg. Enligt artikel 33 i Chicagokon- ventionen skall de fördragsslutande staterna under vissa förutsättningar erkänna luftvärdighetsbevis från andra fördragsslutande stater. När det gäller miljövärdighetsbevis finns motsvarande bestämmelser i bilaga 16 till Chicagokonventionen. I fjärde stycket finns en dispensmöjlighet när det gäller kravet på luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis. 5 § Om inte annat beslutas blir ett svenskt luftvärdighetsbevis respektive ett svenskt miljövärdighetsbevis ogiltigt om 1.luftfartyget inte underhålls på föreskrivet sätt, 2.föreskrivna ändringar inte utförs, 3.det görs ändringar i luftfartyget eller i dess utrustning som kan antas ha bety- delse för luftvärdigheten eller miljövärdigheten, 4.luftfartyget inte genomgår föreskriven besiktning eller kontroll, 5.luftfartyget eller utrustningen har skadats på ett sätt som uppenbarligen har be- tydelse för luftvärdigheten eller miljövärdigheten. Om det inträffar andra omständigheter som kan antas ha betydelse för luftvärdig- heten eller miljövärdigheten, kan det beslutas att luftvärdighetsbeviset respektive miljövärdighetsbeviset är ogiltigt. Ett luftvärdighetsbevis eller ett miljövärdighetsbevis är ogiltigt till dess luftfarty- get förklaras luftvärdigt respektive miljövärdigt. När ett luftvärdighetsbevis eller ett miljövärdighetsbevis är ogiltigt kan den myndighet som prövar frågor om luftvärdig- hetsbevis och miljövärdighetsbevis begära att beviset genast lämnas till myndigheten. Denna paragraf, som motsvarar nuvarande 3 kap. 5 § i förening med 3 kap. 11 § LL, innehåller bestämmelser om luftvärdighets- och miljö- värdighetsbevis ogiltighet. Enligt första stycket blir ett bevis automatiskt ogiltigt under vissa förutsättningar. Om det i förväg inhämtas ett god- kännande till ändringar i luftfartyget eller dess utrustning inträder inte ogiltighet. Ogiltighet i andra situationer än de som anges i första stycket förut- sätter enligt andra stycket ett särskilt beslut. Oavsett om ett luftvärdighets- eller miljövärdighetsbevis har blivit automatiskt ogiltigt eller ogiltigt efter särskilt beslut, förblir det enligt tredje stycket ogiltigt till dess luftfartyget förklaras luftvärdigt respektive miljövärdigt. 6 § Bestämmelserna i 3 och 5 §§ gäller på motsvarande sätt i fråga om godkännande av utländska luftvärdighetsbevis och utländska miljövärdighetsbevis och om förnyelse och ogiltighet av sådana godkännanden. Denna paragraf överensstämmer med nuvarande 3 kap. 6 § i förening med 3 kap. 11 § LL. 7 § Frågor om luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Om regeringen föreskriver det får myndigheten uppdra åt särskild sakkunnig att utfärda och förnya sådana bevis. I första punkten , som saknar motsvarighet i den nuvarande LL, bemyn- digas regeringen att bestämma vilka myndighet som skall pröva frågor om luftvärdighets- och miljövärdighetsbevis. I nuvarande LL pekas Luft- fartsverket direkt i lagtexten ut som behörig myndighet. Som tidigare behandlats (se kapitel 3) har utredningen i sitt förslag till luftfartslag försökt undvika att nämna vid namn. Skälet till detta är att det – bl.a. mot bakgrund av det europeiska integrationsarbetet – inte kan uteslutas att det kommer att ske organisatoriska förändringar som påverkar rollfördelningen mellan och andra organ. I andra punkten, som motsvarar nuvarande 3 kap. 3 § tredje stycket LL, ges ett bemyndigande att delegera utfärdandet och förnyandet av luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbevis till annan än den myndighet som normalt prövar dess frågor. Förrättningsmans tillträde till luftfartyg 8 § I samband med prövning av frågor om luftvärdighetsbevis och miljövärdighetsbe- vis skall förrättningsman lämnas tillträde till luftfartyget. Fartygets ägare, eller om fartyget inte används av ägaren, den som brukar det i hans ställe liksom dess befälha- vare och besättning skall medverka i den utsträckning som behövs. Förrättningen skall utföras så, att minsta möjliga olägenhet uppstår. I denna paragraf, som motsvarar nuvarande 3 kap. 8 § LL, regleras för- rättningsmans tillträde till ett luftfartyg. Med förrättningsman avses myndighetspersoner (i praktiken personal) eller andra sakkunniga som har i uppdrag att utföra de besiktningar som be hövs för att ett luftvärdighetsbevis eller miljövärdighetsbevis skall kunna utfär- das. Den medverkan som föreskrivs för luftfartygets ägare och andra kan avse bl.a. provflygning och lossning av last. Utprovning av luftfartygs flygegenskaper m.m. 9 § Om det behövs för att pröva ett luftfartygs flygegenskaper eller av andra särskilda skäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge att fartyget används vid luftfart, även om villkoren i detta kapitel inte är uppfyllda. Denna paragraf överensstämmer helt med nuvarande 3 kap. 9 § LL. Stadgandet är tänkt att tillämpas restriktivt. Endast då det finns särskild anledning bör dispens medges. Som ett praktiskt exempel kan nämnas att ett skadat luftfartyg måste flygas till en reparationsplats. Tillverkning och underhåll av luftfartyg 10 § För att tillverka luftfartyg samt tillbehör och reservdelar till dem och för att utfö- ra underhålls-, reparations- och ändringsarbeten på fartyg, tillbehör och reservdelar krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från tillståndskravet i första stycket. Enligt denna paragraf, som är att jämföra med nuvarande 3 kap. 10 § LL, krävs som huvudregel tillstånd för tillverkning och underhåll av luft- fartyg. Vad gäller kravet på tillstånd för att utföra underhållsarbeten på luft- fartyg, reservdelar m.m. är förevarande bestämmelse ett komplement till JAR-145 som finns intagen i bilaga 2 i rådets förordning (EEG) nr 3922/91 och kommissionens förordning (EG) nr 2176/96.