sou · GNB384d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett av uppdrag är att summera och värdera de senaste årens demokratiutredningar och demokratiforskning, ett annat att stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Av de skälen har redan åtskilliga demokratiforskare medverkat på våra temaseminarier runtom i landet liksom i flera av våra debattorien- terade småskrifter. Av de skälen har också den här boken kommit till. Den här boken är en i en serie av tretton böcker där drygt ett hundra forskare inom samhällsvetenskap och humaniora kommer att belysa olika aspekter av den svenska folkstyrelsens utveckling. Författarna är verksamma inom drygt tio vetenskapliga ämnesom- råden. Artiklarnas vetenskapliga kvalitet har vanligtvis säkerställts genom att författarnas kollegor granskat dem inom ramen för institutionernas forskarseminarier. Forskarvolymerna har tillkommit efter en genomgång av den demokratirelevanta forskning som pågår på universitet och hög- skolor. En del forskare har ombetts att redovisa forskningsläget jämte sina egna, pågående eller avslutade studier. Andra har fått uppdraget att genomföra studier inom områden som forsk- ningen eftersatt men som behöver kunskap om. Tack vare att nästan alla som blivit ombedda också lämnat ett bidrag har denna breda, om än långt ifrån fullständiga exponering av vår nationella kunskap om demokratin blivit möjlig. Att forskarna ser det som en del av sin yrkesroll att leverera underlag för det offentliga samtalet är värt att notera med tillfredsställelse. Inte för att forskarna skulle sitta inne med alla svaren. Men för att deras olika teoretiska infallsvinklar och verklighetsbilder kanske kan göra det politiska samtalet mer insiktsfullt. Förhoppningen är nu att dessa texter ska kunna läsas med behåll- ning även utanför forskarsamhället. Det betyder inte att författarna förenklat svåra orsakssammanhang. Men jag bad dem skriva så att texten blir läsbar för inte bara forskare inom andra ämnesområden utan även för en allmänbildad medborgare. Detta kan kräva viss återhållsamhet med inomvetenskapliga jargonger. Särskilt svåra och komplicerade tankegångar kan behöva en något större pedagogisk omsorg än vanligt. Av samma skäl har biträtt med en språklig granskning av nära nog alla texter i den här volymen. Civilsamhället och det sociala kapitalet blev två av nittiotalets mest använda begrepp inom samhällsforskningen. Båda refererar till hur och var någonstans demokratins grundläggande värden, förhåll- ningssätt och färdigheter utvecklas medborgare emellan. Det bygger på en insikt om att utan demokrater stannar demokratin. Mot med- borgare som varken kan eller vill ta det ansvar folkstyrelsen kräver förslår inga institutionsbyggen. Begreppen rör vid demokratins allra grannaste rottrådar. När i synnerhet begreppet civilsamhället im- porterades till blev det emellertid ideologiskt så exploaterat och med tiden så oklart, att det nära nog föreföll otjänligt för veten- skapligt bruk, vilket också påpekar i sitt inledande kapitel. Han börjar med att lokalisera debatten om civil-samhället i den internationella samtiden. Det för honom bland annat till öst- europeiska och latinamerikanska dissidentmiljöer men också till den svenska vänster/höger-debatten. Därifrån försöker han historiskt förklara hur det svenska arvet av både en stark stat och ett brett deltagande i sockenstugans angelägenheter smält samman i ett stats- bärande parti. Det svenska civilsamhället har därigenom, anser han, en mycket stark koppling till ett nationellt och nationalstatligt projekt. I jämförelse med t.ex. det tyska civilsamhället har däför det svenska betydligt svårare att utvecklas mot en transnationell, civil arena. Somliga menar att ekonomins globalisering kan matchas av ett globaliserat civilsamhälle. Men, menar , den svenska nationalstatscentrerade traditionen hämmar en sådan utvidgning av folkstyrelsens territorium. Den något motsägelsefulla slutsatsen skulle alltså vara, att ett starkt svenskt civilsamhälle motverkar folkstyrelsens utbredning. Utifrån sina jämförande studier av demokratiska statsskick be- tonar Axel hur beroende demokratierna är av demokrater med särskilda färdigheter och kvaliteter. Demokratin behöver humankapital, dvs. individer med särskilda attityder, kunskaper och kontakter men också tid och ekonomi. Men det räcker inte. Det är också beroende av ett socialt kapital, ett tillitsfullt samarbete mellan medborgare. Det betyder ingalunda att institutionerna är oviktiga. Vi vet t.ex. numera ganska väl att demokratin gynnas av uthålliga former av pluralism och medverkan, en regelstyrd statsapparat och ser dock att de gamla betingelserna för medborgerlig medverkan i inte längre gäller i samma ut- sträckning. Hans slutsatser handlar om att dels öka de politiska och administrativa kontrollinstitutionerna, dels skapa former för ökat deltagande genom bl.a. rätt till folkinitiativ för folkomröstningar, direkt medborgarmedverkan och mindre kommuner. Deltagandet är ett centralt demokrativärde även för . Han ifrågasätter hur ansvaret, finansieringen och produktionen i det svenska välfärdssamhället fördelats mellan staten, företagen, den ideella sektorn och familjen. Hans utgångs- punkt är att civilsamhället är en värdefull injektionskälla för den politiska demokratin och att den enskildes möjligheter att påverka sin vardag har ett egenvärde. hävdar att det mycket väl skulle gå att ge alla medborgare lika välfärdsservice genom arrange- mang utanför den statliga och kommunala produktionen. Han river därmed loss civilsamhället från dess tämligen fasta förankring i och relation till den offentliga sektorn. Genom skattefinansierade checker eller socialförsäkringar menar han att man kan lämna öppet för olika producenter att verka i olika samarbetsmönster för olika tjänsteområden. På det sättet skulle bl.a. ett lokalt deltagande och en självförvaltning kunna förstärkas. Genom att låta brukarna med- verka och ge dem en större valfrihet, skulle en legitimitetshöjande pluralism kunna skapas i den svenska folkstyrelsen, anser han. Vad medborgarna redan nu gör för varandra i och utanför för- eningslivet har och undersökt i två stora befolkningsstudier, 1992 och 1998. Tidpunkterna innebär att jämförelser kan göras inte minst mot bakgrund av de betydande förändringar som skedde inom den offentliga sektorn mellan de åren. Glädjande nog ser forskarna inga tecken på att det svenska sociala kapitalet håller på att förfalla. Deras resultat visar nämligen att det frivilliga arbetet är omfattande och t.o.m. svagt ökande, särskilt inom de socialt inriktade organisationerna. Det är framför allt kvinnorna som ökar sina insatser. Det är mycket märk- bart inom men även inom t.ex. idrotten. Mönstret är också att de som har tillgång till olika slags informella nätverk är mer engagerade i frivilligt arbete än andra. Den som redan gör mycket tenderar nu göra mer. Det frivilliga föreningsengagemanget är dock inte ett sätt för medborgarna att kompensera för bristande resurser i andra samman- hang. Det finns ett slags kumulativitet i medborgarskapet. De hög- utbildade arbetar mer än andra med frivilligarbete. Varannan med- borgare har tillgång till minst ett varaktigt nätverk där de träffas och gör saker tillsammans. har också de äldres (75 till 84-åringarnas) aktiviteter mätts. Mer än några andra medborgare gäller deras frivilligarbete socialt inriktade verksamheter inom pen- sionärsorganisationer, humanistiska organisationer och kristna tros- samfund. Föreningslivets klassmönster innebär dock att var fjärde svensk inte alls är engagerad i den här typen av sociala aktiviteter och inte heller tillhör något nätverk. Dessa medborgare återfinns mestadels bland storstadens lågutbildade låginkomsttagare utan någon familje- tradition av föreningsliv. Däremot finner författarna inga belägg för att föreningslivet skulle utmärkas av stora skillnader mellan olika etniska grupper. Civilsamhället har fått konkurrens som kanal för medborgerligt inflytande. analyserar vad brukar- råden och liknande nya politiska arenor innebär för medborgarskap och föreningsliv. Med hjälp av tre olika medborgarideal granskar hon vad brukarråden har för betydelse inom några skolor1. För egen del betraktar hon dem som tämligen självklara inslag i en förvaltning som har hand om allt fler av de frågor som medborgarna an- ser vara viktiga men som tidigare avgjordes av representativt-demo- kratiska styrelser och nämnder. Hennes resultat föranleder viss till- tro till de nya arenorna. Även om inte förvaltningschefernas makt nödvändigtvis minskar, kan deltagandet ändå utveckla viktiga med- borgarskapsvärden. Hon är dock bekymrad över att civilsamhällets egna organisationer löper risk att urholkas när myndigheterna ombesörjer även deltagandet. För att inte representativiteten skall bli svag behövs ett vitalt föreningsliv. Att vara kund är inte detsamma som att vara medborgare. I samma skärningspunkt mellan statens organisationer och civil- samhällets iakttar på nationell nivå samma risker som Stubbergaard gör på den lokala. Den fria och frivilliga folk- bildningens pluralistiska idéer kontrasteras mot den korporativism, kooptering och (brittiska form för) kolonisation som utmärker statens styrning av de som anslås till , folkbildningens eget självförvaltningsorgan. Hon varnar för följderna vad avser folkbildningens demokratiska legitimitet. Det paradoxala är dock att som folkbildningens organisationer inlemmas alltmer i staten, verkar studiecirklarnas 1 I forskarvolym VI Det unga folkstyret analyseras fler erfarenheter av föräldra- och elevinflytande inom skolan. verksamheter bli alltmer fjärmade från sina folkrörelser. De lämnar därmed inte samma direkta bidrag till samhällsutvecklingen som förr och det kan vara frestande att skruva ned de demokratiska förvänt- ningarna på dem. Men menar att en av deras funk- tioner alltjämt är att vara ett mänskligt humanistiskt vattenhål för ett civilt samhälle - om än inte för de politiskt marginaliserade med- borgarna. Det skulle alltså inte vara tack vare utan trots ihärdiga försök från såväl staten som folkrörelserna att förmå dem att vara nyttiga instrument i ett samordnat nationellt projekt som de spelar en civilisatorisk roll. Folkbildningen skulle alltså ha en seglivad resistensförmåga att värna och vårda ett fritt och frivilligt bildningsideal. Med vad är det mer bestämt för värden som folkbildningen befordrar? Kanske den svenska folkbildningens främsta demo- kratibidrag mer kan liknas vid en fri lek, ehuru allvarsam, än en disciplinerad medborgarträning? Även studier av cirkelverksamheter visar, att folkbildningens breda, humanistiska bildningsideal övervintrat. Uppenbarligen har cirklarna annat för sig än att implementera kollektivistiska samhällsprogram. De utvecklar ett demokrativärde som tydligt präglas av att deltagarna är vetgiriga, nyfikna gemenskapssubjekt i en frihetligt orienterad verksamhet. Inte minst i jämförelse med andra utbildningsformer framstå denna särart som särskilt demokratiskt värdefull. Så kanske inte steget mellan folkbildningens och populärkultu- rens demokratibidrag är så stort som termerna antyder? De bear- betar ju på olika sätt makten över känslan. De utgör platser för en kollektiv normbildning. De skapar kitt av identifikation och utle- velse. Men onekligen finns det också klara kontraster. När Li avtäcker populärkulturens medborgardygder träffar hon visserligen på centrala demokrativärden av mångfald, öppenhet och tolerans. Men arenan i pratshowernas och dokumen- tärsåpornas värld är privat. Och om de gestaltar ett demokratiideal är det ett ideal som varken gynnar den kollektiva problemlösningen eller den kollektiva självförståelsen. Snarare breder de ut en post- modern medborgardygd där det är integritets-kränkande att propagera för lösningar på andras problem. När känslomakarna ställer intimsfären i centrum, blir partipolitik närmast ett övergrepp. och analyserar vad platserna där vi bor och vistas har spelat och alltjämt spelar för roll för vårt medborgar- skap. som de har en stor betydelse för vår identitet ur- skiljer historiskt något han kallar fritidens maktlösa plats- identitet. Han ser att den del av civilsamhället som utmärks av friluftsaktiviteter blir alltmer individualistiskt, aktivistiskt och platsoberoende. Han uppmärksammar vad de platser där vi tillbringar vår fritid spelar för roll för oss som individer, kultur- bärare och medborgare. Han menar att den nya, etniska samman- sättningen påkallar ett nytt, mer medvetet förhållningssätt till platsens betydelse för medborgarskapets utveckling. Miljöproble- mens globalisering påkallar också en analys landskapsidentitetens skalförskjutningar. Går det t.ex. att skapa en global-kosmisk hem- känsla i av växthuseffekter och ozonuttunning? Att identifieringen med en plats, en bygd får alldeles tydliga poli- tiska effekter, visar . Hennes studier av hur tiotusentals medborgare nu organiserar sig i lokala utvecklingsgrupper innehåller tydliga motsättningar mellan ett civilsamhälle och en representativt- demokratiskt styrd offentlig sektor. Partipolitiken står i regel inte högt i kurs hos den nygamla bygderörelsen. är det inte ens rumsrent att vara förtroendevald. Här skyltar ingen med sina parti- sympatier. En nyorganiserad kärlek till byn, häradet och andra territoriella enheter vi knappt kan stava till längre tvingar också partipolitiska idelogier att retirera. I deras ställe ser hur platsideologier utvecklas i deras ställe för att vägleda det politiska handlandet. Häri ser hon ett embryo till en självstyrelsemodell där (stor)kommunens politiker och tjänstemän omskolas till specialister åt samhällsföreningarna. empiriska studier illustrerar väl hur nya sociala rörelser – ofta med en global, civil karaktär – yrkar på en omprövning av demokratins former och traditionella begrepp. hävdar att de inte sällan, kanske något paradoxalt, tvingar fram en utvidgning av demokratins gränser: De vill ha upp fler och andra typer av frågor på den politiska dagordningen. Det rör sig alltså inte bara om nya rörelser inom befintliga politiska fält utan om försök att etablera ny politik. Vänster/höger-skalan bryts. Nationalstaten som den politiska bottenplattan ersätts av en global universalism. är, liksom för övrigt Trägårdh, övertygad om att civilsam- hället just genom att försöka överskrida nationalstatens inte bara territoriella begränsningar kan innebära både problem och lösningar i den svenska folkstyrelsens utveckling. Med sin betoning av nya kollektiva och individuella politiska dimensioner kan de nya sociala rörelserna innebära en nytändning av folkstyrelsen. De utnyttjar medvetet det nya i symboliska civila olydnads- aktioner. De för fram nya demokratiska anspråk som ifrågasätter såväl formerna som innehållet i demokratiskt fattade beslut. De gör det privata politiskt när de politiserar identiteter i olika slag av livs- Men till skillnad från populärkulturen sker detta utan att individualisera. Snarare vill dessa rörelser omförhandla relationen mellan individen och kollektivet. Men deras relation till folkstyrel- sen är inte enbart progressiv. Somliga av de nya sociala rörelserna, ofta organiserade i nätverk, innehåller också anstötliga drag. Beroende bl.a. på hur de bemöts av det rättsliga och politiska etablissemanget kan de utveckla en antidemokratisk, sekteristisk fundamentalism. slår därmed en brygga inte bara mellan många av bidragen i den här volymen utan också till flera andra av våra forskarvolymer. Det gäller exempelvis nummer II Demokrati och medborgarskap, där de demokratiteoretiska alternativen, ekologins demokratiteoretiska utmaningar och den feministiska demokratiforskningen behandlas närmare. Det gäller även flera av de kommande volymerna, t.ex. Globalisering (IX), Demokratins estetik (IV) och Politikens medialisering (III). ledamöter har inte tagit ställning till de olika uppsatsernas innehåll. Varje författare ansvarar själv för inne- hållet i sitt bidrag. D E T C I V I L A S A M H Ä L L E T S O M A N A L Y T I S K T B E G R E P P O C H P O L I T I S K S L O G A N . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . MEDBORGARSKAP , SOCIAL KONTEXT OCH INSTITUTIONER . P E R S P E K T I V P Å S V E N S K D E M O K R A T I ............................. O M C I V I L S A M H Ä L L E T S R O L L F Ö R D E M O K R A T I O C H V Ä L F Ä R D .................................................................. M E D B O R G A R S K A P E T S G E S T A L T N I N G A R . I N S A T S E R I O C H U T A N F Ö R F Ö R E N I N G S L I V E T .......................................... D E N G O D A M E D B O R G A R E N S O M F Ö R E N I N G S M E D L E M O C H B R U K A R E . O M P O L I T I K P Å N Y A A R E N O R .......................... D E T I D E A L I S E R A D E F Ö R E N I N G S L I V E T ............................. S T U D I E C I R K E L D E M O K R A T I N .......................................... F O L K B I L D N I N G – F R Å N J Ä M L I K H E T T I L L F R I H E T ? K Ä N S L O M A K A R E N . P O P U L Ä R K U L T U R E N S M A K T O C H M E D B O R G A R R O L L E N S F Ö R Ä N D R I N G ............................... V E M T I L L H Ö R L A N D E T ? O M F R I L U F T S L I V O C H F O L K S T Y R E T S J O R D B U N D E N H E T .................................... B Y G D E N S O R G A N I S E R I N G . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . N Y A S O C I A L A R Ö R E L S E R O C H P O L I T I K E N S G L O B A L I S E R I N G . D E M O K R A T I U T A N F Ö R P A R L A M E N T E T ? F Ö R F A T T A R P R E S E N T A T I O N E R . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Det civila samhället som analytiskt begrepp och politisk slogan Civilt samhälle kontra offentlig sektor Så sent som framstod begreppet det civila sam- hället som tämligen främmande för de flesta svenskar, inklusive politiskt initierade debattörer.1 När det sedan lanserades med viss polemisk frejd av forskare som stod Timbrohögern nära, reagerade inte oväntat många skribenter hemmahörande på den politiska vänsterkanten med stor misstänksamhet. Man uppfattade begreppet som ett diskursivt led i en strategi, vars syfte var ingenting mindre än att nedmontera den offentliga sektorn; ett systemskifte som bara kan jämföras med 30-talets, som en debattör uttryckte det.2 framstår denna teckning av det civila samhället som del av ett nytt språk av kusligt omladdade politiska begrepp som över- driven.3 Snarare än att entydigt förknippas med en nyliberal eller socialkonservativ kritik av välfärdsstaten, har begreppet kommit att användas på mycket mera odramatiskt men diffust sätt. Sålunda kunde en forskare, , bara efter debatterna 92/93 skriva att det vi kallar civilsamhället be- tecknar något självklart för vanliga människor.4 kan man kanske bestrida i vilken utsträckning detta ord verkligen har kommit att omfattas av vanliga människor, men att det används betydligt oftare i massmedia och inom den akademiska forskningen är obestridligt. Denna integrering av begreppet i ett mera alldagligt språkbruk har dock medfört att man inte alltid är på det klara med exakt vad det syftar på. Framför allt inte i vilket teoretiskt sammanhang det ingår. Sålunda menar till exempel att man i prak- tiken lättast definierar civilsamhället genom en uppräkning.5 Det DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN vill säga, det civila samhället består av livsvärlden mellan stat och marknad: familjeliv, grannskapets gemenskapsliv, sällskapsliv, för- eningsliv, religionsliv och kulturliv.6 Detta är också en uppfattning som i stor utsträckning faktiskt kommit att etablera sig i det svenska offentliga samtalet. Men sam- tidigt står det klart att denna deskriptiva definition dels implicerar en rad antaganden av stor teoretisk och politisk betydelse, dels att den på intet sätt är självklar inom ramen för en internationell idé- historisk analys. Emfas på organiska gemenskapsformer och med- mänsklighet står, till exempel, i skarp kontrast till andra visioner av det civila samhället där marknaden, politiken och rättsväsendet står i centrum och med detta konflikter och maktkamper, om än (ibland) under civiliserade och civiliserande former. Till detta ska vi återkomma nedan; för ögonblicket ombeds läsa- ren endast att mjuka upp sina självklara föreställningar om vad det civila samhället omfattar och betyder. I den föreliggande essän kom- mer jag först att kort gå igenom civilsamhällebegreppets historia utanför – ty det handlar om en importprodukt i stor ut- sträckning – för att sedan analysera den specifikt svenska debatten och hur begreppet kom att användas här. Därefter följer ett avsnitt där jag försöker förstå civilsamhällediskursen inom ramen för svensk politisk kultur. Slutligen vänder jag mig till frågan om hur begreppet och företeelsen kan begripas utifrån ett alleuropeiskt makt- och demokratiperspektiv. Det internationella sammanhanget: Från Solidaritet till Det civila samhället: En lång eller kort historia? Begreppet det civila samhället har en mycket lång och en tämligen kort historia. Det är fullt möjligt att skriva en begrepps- historia som för oss tillbaka till och , via och , till och den skotska upp- lysningen, med viktiga andra milstolpar som analys av föreningslivets betydelse för den amerikanska demokratin, Hegels diskussion av relationen mellan staten och det borgerliga samfundet, och analys av civilsamhällets be- tydelse som det rum där en revolutionär praxis kunde utvecklas.7 Och vi kommer också att återkomma till vissa av dessa tänkare, om än bara för att handskas med mer avgränsade frågor än det civila samhällets allmänna historia. Problemet med denna typ av idé- historisk ansats är att man lätt riskerar att koppla ihop tankegods som inte har mycket mer gemensamt än ordet civilt samhälle.8 Ty vad till exempel eller Locke menar med detta begrepp har inte så mycket med Hegels begreppsapparat att göra. Dessa filoso- fers relevans för de idéer som lanserats i under civilsam- hällets flagg är allt annat än självklar. Mera meningsfullt är då att spåra begreppet i sitt samtids- historiska sammanhang, ty faktum är att det civila samhället som politisk och vetenskaplig term användes så sällan under det gångna seklet att man med fog kan tala om ett nymyntande av ett nästan dött begrepp. Utgångspunkten måste i detta fall bli medborgarrätts- rörelserna i , där tankefiguren utvecklades inom ramen för en kritik av den totalitära kommunistiska staten, samt Latin- där kampen mot militärdiktaturerna på ett liknande sätt kom att förknippas med det civila samhället som den källa varifrån det demokratiska motståndet springer. Det ur engelskan härledda civilt samhälle fördunklar här vad som är tydligare på de slaviska språken där begreppet bäst översätts som medborgarsamhället. Med tanke på att det civila samhället i väst- världen efterhand kommit att bli associerat med en romantisk vision av en närmast opolitisk idyll är det viktigt att understryka att för de östeuropeiska och latinamerikanska dissidenterna handlade det civila samhället – i betydelsen medborgarrättsrörelse – om det rakt mot- satta: att demokratisera maktutövningen, att störta diktaturen och skapa en folklig politisk kultur. Denna impuls blir tydligt när man läser en artikel skriven 1978 av den ungerske dissidenten : I live in the world of real existing socialism, inleder han sin inflytelserika essä, and Socialism, a world where the state, which calls itself socialist, is the only real power.9 fortsätter sedan med att göra upp med vad han ser som falska teorier om staten and politiken. Endast när stat och samhälle – och han använder termen civil society – är separata kan pluralism och maktdelning existera. För handlar alltså inte det civila samhället om community (gemenskap) utan om pluralism of power. Tvärtom påpekar han att det just är de politiska rörelser som agerat i gemenskapens namn