sou · GNB32 · 2000-01-01 00:00:00 — Norska Sosial- og helsede- partementet skall återkomma till saken när rapporten från forskningspro- jektet föreligger och kommer i det sammanhanget också att bedöma frågan om eventuell ersättning till de personer som orättfärdigt blivit sterilisera- de. tillsattes i en särskild utredning under ledning av höjste- rettsdommer för att kartlägga och värdera bruket av lobotomi i med särskild vikt lagt på praxisen på Gaustad . Utredning- en skulle kartlägga de faktiska förhållandena och omfattningen av bruket av lobotomi i såsom antalet utförda lo- botomier och dödstalen. Utredningen skulle också värdera materialet och .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 95 bedöma huruvida det utifrån såväl som vår tid var fråga om god medicinsk praxis. Detta skulle även göras ur ett hälsorättsligt perspektiv. Internationella jämförelser skulle göras. Utredningen skulle inte bedöma om det begåtts straffbara handlingar av enskilda personer. Utredningen lämnade sitt betänkande (NOU 1992:25). Slut- satserna var kortfattat följande (s. 9-10). Utredningen kritiserade främst det förhållandet att utvecklingen med lobotomioperationer fortsatte och omfånget steg utan att det togs tillräck- lig hänsyn till den dödsrisk som patienterna utsattes för. Man ställde sig också undrande till att hälsomyndigheterna inte reagerade på den höga dödligheten. Man konstaterade att de starka reaktionerna mot lobo- tomin först och främst beror på att tvångsvården reser filosofiska, sociala och moraliska frågor av en annan kontroversiell karaktär än den somatiska vården. Dessa frågor ställs enligt utredningen på sin spets när det gäller psykokirurgi. Utredningen konstaterade även att antalet opererade patien- ter i var högt i förhållande till folkmängden och långt högre än i och i och åtskilligt högre än i . Tillsammans med syntes ha intagit en särställning när det gällde bruket av lobotomi som behandlingsmetod. Flera omständigheter gör enligt utredningen att det inte är lätt att förstå att lobotomi blev utvecklat till en standardbehandling som blev ut- övad under tvång och efterhand fick en betydande omfattning. Förklaring- en kan bara sökas i att situationen då var annorlunda. De psykiatriska pati- enternas situation var präglad av en desperat brist på effektiva behand- lingsmetoder vilket medförde att metoder som blev lanserade och som verkade verkningsfulla hade goda utsikter att få stor anslutning och okri- tiskt brukas. Utredningen hänvisade också till att patienterna som var sammanförda i överfyllda avdelningar syntes sakna utsikt till bättring samt att tidens hållning var auktoritär. Utredningen konstaterade att bruket av lobotomi varierade från land till land och från sjukhus till sjukhus. Tongi- vande personer hade stort inflytande särskilt i små homogena samhällen som det norska. Utredningen avslutade med att peka på att den viktigaste garantin mot en utveckling till olycklig praxis som i lobotomifallet är att systemet tillförs tillräckliga resurser och står under ständig övervakning genom samhällskritik och ett regelverk som säkrar rättssäkerheten. Samti- digt är det viktigt att systemet tillåter egenkontroll i form av intern kritik. Utredningen föreslog inte att någon ekonomisk ersättning skulle ges till drabbade. Utredningen konstaterade endast att billighetsersättning hade getts ut i tre fall då behandlingen enligt en helhetsbedömning medfört att patienten kommit särdeles olyckligt ut från behandlingssituationen. En minoritet i utredningen ville föreslå ersättning under hänvisning till att lobotomi efteråt har blivit värderad som ett tragiskt felgrepp. 96 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER På grundval av utredningens förslag tillsattes en arbetsgrupp som före- slog riktlinjer för behandling av billighetsersättning för lobotomerade. Kriterierna för ersättning varierade efter under vilken av tre tidsperioder ingreppet hade företagits. I alla tre tidsperioderna föreslogs tre alternativa kriterier: Ovanliga diagnoser eller indikationer, kort behandlingstid eller bristande behandlingsförsök samt ung ålder. Sedan såväl det norska justisdepartementet som det norska ansett att lobotomi var en så speciell behandlingsmetod att en generell ersättning borde erbjudas, tillsattes en interdepartemental arbetsgrupp för att utreda en sådan generell ersättning till lobotomerade. Det norska beslutade därefter att de som efter and- ra världskriget utsattes för lobotomi skulle få en engångsersättning på 100.000 NOK som skulle vara skattefri. Cirka 500 personer var då fortfa- rande i livet. Då lobotomi förr ansågs vara ett medicinskt försvarbart in- grepp ansågs den inte ha något juridiskt ansvar. upprepade dock att lobotomiingreppet var en så speciell behandlingsmetod att ersättning på generella grunder borde erbjudas alla. Lobotomi ansågs föra till irreversibla behandlingsresultat och utfördes på personer under tvångsvård och med stor risk för följdskador och många döda. 6.2.3Utredning om ersättning till strålskadade vid det norska Den norska helse- og sosialdepartementet tillsatte en utredning angående strålskadade vid . Utredningen skulle på grundval av allmänna ersättningsregler inklusive ansvarsgrunder och or- sakssamband, värdera om staten är ersättningsskyldig för förluster som den enskilde patienten har haft som en följd av biverkningar efter strålska- debehandling mot bröstcancer med ett nytt behandlingsmönster av visst innehåll vid (behand- lingsmönster 4.3 Gy x 10, Gy = , målenhet för stråldoser, vilket inne- bar att man gav 10 stråldoser var och en på 4.3 Gy eller tillsammans 43 Gy). 1.496 personer behandlades med detta behandlingsmönster . Utredningen skulle vidare undersöka i vilken utsträckning enskilda pati- enter har krav på ersättning och beräkna den ekonomiska förlusten och eventuell menersättning. Om det under utredningens arbete uppkom fråga om en ersättning från statskassan av billighetsskäl skulle utredningen ut- tala sig om detta samt värdera eventuell standardiserad billighetsersätt- ning. SOU 1999:2 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 97 Utredningen avslutade sitt arbete och överlämnade då ett förslag angående ersättningsfrågan, orsakssammanhang, preskription samt om billighetsersättning. Utredningen konstaterade att det utifrån den tidens medicinska kunskap inte var oförsvarligt av att börja behandlingen . Med hänsyn till bl.a. kunskaper som efterhand framkom i internationell medicinsk litteratur, avvecklingen av behandlingen vid andra sjukhus i ansåg utredningen att behandlingen skulle varit avvecklad vid Ra- diumhospitalet . Utredningen konstaterade att det var oaktsamt av sjukhuset på ett sådant sätt att det grundar rätt till ersättning under peri- oden . Utredningen föreslog med hänsyn till nödvändiga säker- hetsmarginaler att ersättning enligt den norska skadeståndslagens regler skall erbjudas till alla som blev behandlade och att någon invändning om preskription inte skall göras från statens sida. Er- sättningen skall omfatta ekonomisk förlust inklusive framtida förluster samt ersättning för men. Någon grund för ett objektivt (strikt) ersättningsansvar för staten fann inte utredningen men föreslog en ersättning av billighetsskäl även för pati- enter . Vid fastställande av den ersättningen föreslog utredningen att man skall utgå från ersättningen för men enligt skadeståndslagens regler. Utredningen föreslog att billighetsersättningen beräknas på samma skadeståndsrättsliga grunder som för dem som skulle ges ersättning . Ersättningen skulle, beroende av ålder och skadeomfattning, ge mellan 50.000 och 250.000 NOK. Det av- såg de kvinnor som hade registrerade biverkningar med en medicinsk in- validitet på mellan . Utredningen diskuterade även en ersättning lika för alla men stannade för en individuell ersättning utifrån främst medicinsk invaliditet i det enskilda fallet eftersom skadorna varie- rade så mycket. Utredningens förslag behandlas alltjämt inom det norska regerings- kansliet. 98 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER Såvitt utredningen känner till har frågan om ersättning till tvångssterilise- rade inte varit föremål för någon offentlig utredning i . Däremot förekommer forskning på området. Utredningen återkommer i slutbetän- kandet till redovisning av sådan forskning. Danska Höjesteret (motsvarar i ) har i ett fall behandlat frågan om ersättning till en person som steriliserats inom hälso- och sjukvården i . Saken gällde en då 21-årig kvinna som genomgick en kej- sarsnittsoperation. Under operationen uppstod blödningskomplikationer, varför överläkaren genomförde ett steriliseringsingrepp genom att skära av patientens äggledare då han ansåg att patienten inte borde bli gravid . Steriliseringsingreppet företogs utan patientens samtycke och kunde utan risk ha undvarits. Överläkaren befanns ha handlat rättsstridigt genom att genomföra steriliseringen. Patienten ansågs ha varit utsatt för en sådan kränkning att hon var berättigad till ersättning. Överläkaren och amtskommunen () förklarades skyldiga att solidariskt betala patienten en gottgörelse med 100.000 DKR. Utredningen har kunnat konstatera att det i pro- vinsen i existerade en steriliseringslagstiftning som på flera punkter motsvarade den svenska. Enligt vad utredningen känner till reglerade lagstiftningen (The Sexual Sterilization Act) sterilisering av personer som skrevs ut från sinnessjukhus och byggde på eugenisk grund (se Caulfield, T. och ., Eugenic Policies in Alberta:- From the systematic to the systemic?, 1996 Vol XXXV, No 1 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 99 s. 59-79). Samtycke krävdes som huvudregel, antingen av den som skulle bli steriliserad eller av anhöriga, förmyndare etc., om den enskilde sakna- de rättskapacitet eller förmåga att lämna ett giltigt samtycke. Det krävdes dock inte något samtycke av mentalt störda personer (mentally defective persons). En särskild nämnd beslutade om tillstånd till sterilisering (""). Nämnden handlade under de år lagen var i kraft 4.725 ärenden om sterilisering varav 2.822 genomfördes. Många av dessa fall var barn som inte nått puberteten. Lagstiftningen var påverkad av den eu- geniska rörelsen och lagstiftningen i . Utredningen har tagit del av ett rättsfall från en domstol i provinsen vilket kortfattat redovisas i följande avsnitt. Med anledning av avgörandet lade provinsregering fram ett lagförslag angående ekonomisk ersättning till steriliserade i provinsen som dock efter kraftiga protester återtogs. Efter det rättsliga avgörandet har pro- vinsregering träffat ekonomisk överenskommelse med 540 steriliserade. Lagförslaget och något om dessa överenskommelser redovisas också kort- fattat i följande avsnitt. 6.4.2Rättsfallet Muir v. (1996) Fallet avser en kvinna född som blev steriliserad . Hon sattes i en särskild skola för mentalt efterblivna (for Mental Defectives at Red Deer) vilken hon lämnade först . Hon blev, enligt domstolen, felaktigt dia- gnosticerad som debil (moron) med höggradig mental defekt, varför intag- ningen på skolan enligt domstolen var felaktig. Grunden för sterilisering var fara för att hon skulle föra den mentala störningen vidare samt oför- måga till intelligent föräldraskap. Även grunden för steriliseringen var enligt domstolen felaktig. Domstolen förklarade i sammanfattning av domen bl.a. följande i fri översättning. (1) steriliserade provinsen felaktigt fröken genom ki- rurgiskt ingrepp och erkänner nu sin skyldighet att betala ersättning till henne. Emellertid har provinsen överlämnat till domstolen att be- stämma hur mycket provinsen skall betala. Steriliseringen var irrever- sibel; fröken uppgifter stöds av oberoende bevis och leder till slutsatsen att de fysiska och psykiska skadorna var katastrofala för fröken . Dessa skador har förföljt fröken sedan hon blev medveten om vad som hade hänt med henne, ända fram till dess hon till fullo förstod konsekvenserna av ingreppet. 100 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER står även och kommer att så göra långt in . Domstolen förpliktar provinsen att betala maximal ersättning enligt lagen för sveda och värk (pain and suffering) på grund av steriliseringen; 250.280 CAD då talan väcktes i målet. (2)Skadorna orsakade av steriliseringen försvåras av den närliggan- de och felaktiga stigmatiseringen av fröken som debil, en hög- gradigt mental defekt. Detta stigmata har förödmju- kat/förnedrat fröken , i hennes relation till familj och vänner och till arbetsgivare och har märkt henne ända sedan hon togs in på sko- lan (nämnd ovan) . På grund av den- na förödmjukande kategorisering och behandling skall provinsen be- tala henne 125.000 CAD i skadestånd med försvårande omständig- heter (aggravated damages). (3)Omständigheterna kring fröken sterilisering var så god- tyckliga/egenmäktiga och gjordes i en atmosfär som så lite respekte- rade fröken mänskliga värdighet att samhällets och domstolens anständighetskänsla är kränkt. Om det inte fanns några andra omstän- digheter skulle domstolen har förpliktat provinsen att betala full er- sättning i straffskadestånd (punitive damages) till fröken ; inte för att kompensera henne för de skador som hon åsamkats, men mer som ett straff mot provinsen med 250.000 CAD. Emellertid finns det i detta fall två skäl varför sådan ersättning inte krävs. För det första har ett stort belopp utdömts i skadestånd för försvårande omständigheter. För det andra har provinsen frivilligt avstått från vad som skulle ha varit ett fullständigt svaromål mot fröken stämning: Fröken påbörjade inte sin process tidigt nog. Hade provinsen använt denna invändning - som kallas talepreskription (limitations of action defence) - hade det satt stopp för fröken talan. Effekten av detta val att avstå från detta försvar är mer än att jämställa med en ur- säkt - det innebär ett verkligt försök att ställa saker tillrätta. Som en ledande princip; myndighetsursäkter och initiativ av detta slag för att gottgöra historiska felaktigheter skall uppmuntras: att straffa rege- ringar för deras historiska uppförande skulle ha den motsatta effekten. (4)Fröken intogs på skolan . Hon lämnade skolan, utan att ha blivit utskriven/frigiven, och mot skoladministrationens råd, när hon var närmare , . Domstolen finner att fröken var oriktigt instängd under detta årtionde. Denna typ av inspärrning som fröken blev ett of- fer för resulterade i flera förödmjukelser (travesties) på hennes unga person: frihetsberövande, förlorat gott rykte, avsaknad av livsnöjen, avsaknad av normala utvecklingserfarenheter, brist på civila rättig- heter, förödmjukelse och skam/vanära; sveda och värk; avsaknad av .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 101 kontakter med familj och vänner, offer för institutionsdisciplin. Dom- stolen tillerkänner henne 250.000 CAD för de skador som är för- bundna med inspärrningen, (5)Fröken talan innefattar även krav på skadestånd för för- svårande omständigheter (aggravated damages) med 125.000 CAD i anslutning till inspärrningen( ---) Dessa försvårande omständigheter har redan tagits med i beräkningen när skadestånd för försvårande omständigheter i samband med steriliseringen döms ut. Inget skade- stånd för försvårande omständigheter vid inspärrningen bifalls efter- som det skulle innebära en dubblering av den tidigare bifallna ersätt- ning. (6)Fröken krävde också ersättning för att regeringen, hon var intagen på skolan, misslyckades att ge henne den ut- bildning och träning som hon i annat fall skulle ha fått. Eftersom hon hade möjlighet att erhålla viss utbildning (mer än grade 5 educa- tion) har hon enligt domstolen inte lyckats att visa att hon har fått eller kommer att få, sämre förutsättningar till arbete som ett resultat av provinsens åtgärder mot henne, än hon skulle haft om hon hade förblivit utanför institutionen. Av den anledningen kan inte denna punkt bifallas. I anledning av bl.a. ovan refererade rättsfall utarbetade provins- regering ett förslag till särskild lagstiftning om ersättning vid sterilisering- ar och interneringar genom offentliga institutioner. (Institutional Con- finement and Sexual Sterilizeration Compensation Act). Förslaget innebar bl.a. en begränsning av ersättningsanspråket till 150.000 CAD för sterili- seringar som genomförts med stöd av vissa äldre lagar, däribland The Sexual Sterilization Act. Enligt uppgift har förslaget dragits tillbaka då det mötte alltför stort folkligt motstånd. Närmare 800 steriliserade har väckt talan eller avser att väcka talan mot för att de blivit steriliserade mot sin vilja. Av dessa har provinsregering träffat överenskommelse med 540 steriliserade om en ekonomisk ersättning. Den innebär att var och en erhåller 75.000 CAD i ersättning och ytterligare 25.000 CAD om de då inte längre bor på sjukhus eller någon institution. Större delen av dem som begärt ersättning steriliserades på den institution som fröken levde på, numera benämnd the . Cirka 250 fall återstår alltjämt att reglera. 102 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 6.5Vissa internationella konventioner m.m. 1934 och steriliseringslagar var tillämpliga, dvs. fram , anslöt sig till flera internationella instru- ment som tillkommit för att skydda mänskliga rättigheter. FN:s universella deklaration om de mänskliga rättigheterna 1948 (FN- deklarationen) med därtill knutna konventioner och den europeiska kon- ventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläg- gande friheterna 1950 (). Utredningen anser det lämpligt att här kortfattat redovisa dessa och andra konventioner som kan ha varit tillämpliga på den svenska steriliseringslagstiftningen . Den följande redovisningen av FN-deklarationen och samt har främst hämtats från , -¤NSK , , 1993. En särskild genomgång av ar- tiklarna i främst FN-deklarationen och med särskild inriktning på sterilisering har på utredningens uppdrag gjorts av adjunge- rade professorn (i ). Redovisningen i avsnitt 6.5.4 bygger delvis på den genomgången. 6.5.2FN:s universella deklaration om de mänskliga rättigheterna Deklarationen antogs och innehåller 30 artiklar. I dessa räknas de grundläggande fri- och rättigheter upp. Tanken var att deklarationen skulle följas av en bindande konvention om dessa rättigheter samt särskilda verkställighetsbestämmelser. Själva deklarationen är nämli- gen inte juridiskt bindande för staterna. arbetade FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna med två sådana konventioner, en om medborgerliga och politiska rättigheter och en om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Båda antogs och trädde i kraft . var en förebild vid utarbetandet av om de medborgerliga och politiska rättigheterna. En förutsättning för att skall vara effektiva är att staternas efterlevnad av dem kan kontrolleras. För konventionen om de medborgerliga och politiska rättigheterna har ett särskilt organ upprättats, .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 103 kommittén för de mänskliga rättigheterna ( (2IGHTS #OMMITTEE). Kommittén började sin verksamhet 1977. Konventionen innehåller inte några bestämmelser om den enskilda kla- gorätten. Istället har ett fakultativt protokoll utarbetats med sådana be- stämmelser. Genom att tillträda protokollet medger en stat att enskilda personers klagomål över att denna stat kränkt deras genom konventionen garanterade fri- och rättigheter prövas av kommittén. tillträdde protokollet 1976. Behörig att väcka talan hos kommittén är enligt huvud- regeln den som påstår sig själv ha blivit utsatt för en kränkning av någon av de i konventionen garanterade rättigheterna. En kränkning som ägt rum innan konventionen trädde i kraft för en stat kan inte prövas om kränk- ningen inte alltjämt pågick därefter. Alla tillgängliga nationella rättsmedel måste vara uttömda innan talan får väckas. En fråga som är under prövning av annat mellanstatligt organ t.ex. Eu- ropakommissionen för de mänskliga rättigheterna får inte tas upp. Flertalet Europarådsstater, däribland , har dessutom i samband med ratifice- ringen av det fakultativa protokollet reserverat sig på så sätt att de inte godtar kommitténs behörighet att pröva klagomål som TIDIGARE varit före- mål för prövning av annat mellanstatligt organ t.ex. och . Kommitténs prövning utmynnar visserligen inte i något bindande beslut utan i synpunkter (views) men har dock stor tyngd som moraliskt förplik- tande. I dessa kan kommittén för konstaterade kränkningar föreslå åtgärder såsom särskild lagstiftning men även förslag om att betala skadestånd. Utöver nämnda bestämmelser finns andra FN-deklarationer eller kon- ventioner av intresse i sammanhanget. tillkom FN:s deklaration om rättigheter för mentalt handikap- pade/psykiskt utvecklingsstörda och FN:s deklaration om rättig- heter för handikappade. Ett annat exempel är FN:s generalförsamlings resolution (46/119) om "Principles for protection of persons with mental illness and the improvement of mental health ca- re". I principle 11 p. 12 anges "Sterilization shall never be carried out as a treatment for mental illness". En FN-deklaration om avskaffande av diskriminering av kvinnor kom till stånd . Ovannämnda deklarationer är inte juridiskt bindande för staterna. Det finns en om avskaffande av alla former av rasdis- kriminering och en om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor . I detta sammanhang skall också nämnas FN:s deklaration om tortyr och annan grym, omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning som åtföljts av en i samma ämne vilken trädde i kraft . En särskild deklaration om barnets 104 .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER rättigheter antogs 1959 och följdes 1989 av en konvention som för Sveri- ges del började gälla (). I den konven- tionen finns förpliktelser för staterna att ge barnet erforderligt skydd. De nämnda konventionerna tillkom som synes då steriliseringslag upphävdes. 6.5.3Den europeiska konventionen angående de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna utarbetades inom och undertecknades . Av de rättigheter som omfattas av FN-deklarationen återfinns i de medborgerliga och politiska rättighe- terna, däremot inte de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Konventionen har kompletterats med elva tilläggsprotokoll varav fyra in- nehåller nya materiella rättigheter. ratificerades av och trädde i kraft . Konventionens efterlevnad har kontrollerats av två organ, den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna () och den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (). ersattes och med ett gemensamt organ - en ny Europadomstol. Den skall på heltid avgöra mål enligt Europakonven- tionen. Reglerna om den nya finns i ett nytt tilläggspro- tokoll till (nr 11). Protokollet har införlivats med svensk rätt från samma tidpunkt. är genom en särskild lag (1994:1219) inkorporerad i svensk rätt. var den inte direkt tillämplig svensk lag även om och Regeringsrätten ge- nom åren i allt högre utsträckning tagit hänsyn till krav och avgöranden. Inför anhängiggjordes två typer av mål, mellan- statliga och enskilda. I denna text berörs endast de enskilda målen. Endast de stater som genom särskild förklaring godkänt behörighet att ta emot enskildas klagomål är bundna av reglerna, däribland . Samma gäller nu för den nya behörighet. En förutsättning för prövning är att de inhemska rättsmedlen uttömts. Dess- utom skall ett mål anhängiggöras efter att slutligt beslut meddelats i det nationella rättssystemet. Ett ärende som gäller förhållan- den som inträffat före det blivit förpliktande för en stat kan inte prövas. .¥GRA INTERNATIONELLA J¤MF¶RELSER 105 har möjlighet att utdöma skadestånd (skälig gottgö- relse, art 50) till förfördelad part. Det förutsätter att ett beslut eller åtgärd av en rättslig myndighet eller annan myndighet helt eller delvis står i strid mot konventionens förpliktelser och den inhemska rätten medger att gott- görelse inte alls eller endast till viss del lämnas för beslutets eller åtgär- dens verkningar. Ersättningen kan innefatta gottgörelse för såväl ekono- misk som ideell skada som för rättegångskostnader.