sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — Med sociala tekniker, en aktiv fördelnings- politik och med socialvetenskapens hjälp skulle det nya samhället beredas mark och kapitalismens avigsidor hållas i schack. Även om politiken aldrig omdefinierade de grundläggande klassförhållandena, skapades en betydligt höjd levnadsstandard för de flesta samhälls- grupper, inklusive de unga. I ett ungdomsperspektiv innebar den svenska modellens glansår bl.a. annat att den grundläggande ut- bildningen byggdes ut, att sekundär och högre utbildning gjordes brett tillgängliga, att det fanns gott om arbetstillfällen och att ut- rymmet för individuell konsumtion ökade markant. Men också att det samhälleliga nätet för att omhänderta och tillrättaföra ungdom på glid byggdes ut och blev allt mer finmaskigt. var något av en höjdpunkt vad avser aktiv statlig intervention och politisering av de ungas tillvaro, både som ett uttryck för välfärds- samhällets blomstring och början till dess nedgång. Ungdoms- och fritidsgårdar byggdes ut och nationella kulturprogram riktade till barn och unga inrättades, som den tilltagande ungdoms- KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? arbetslösheten födde en arsenal av åtgärder för uppföljning och sysselsättning av unga. Man kan som (1995) tala om en påtaglig mobilisering och reglering av hela ungdomens tillvaro. Även om det är de stora statliga reformerna och satsningarna som är de mest iögonfallande, bör det noteras att ungdomspolitik har varit en angelägenhet , alltifrån det att kommunerna barnavårdslag fick ansvar för sedligt försummade och vanartiga barn kommunala pro- gram för ungdomar. Under , och i syn- nerhet , har grundläggande ekonomiska, politiska och ideologiska förskjutningar förändrat den spelplan som kommunerna har att verka på, de aktörer som är berörda, de verksamheter som man engageras i, och hur dessa verksamheter bedrivs. Förändring- arna får fullt genomslag i den kommunala politiken som rör de unga. Kommunernas förändrade ansvar och uppgifter Ungdomspolitiken på lokal nivå har traditionellt varit sammansatt av olika delar, som haft olika hög grad av central styrning och uni- formitet. Medan utbildningsfrågorna och vissa av de sociala frågorna har haft stora inslag av reglering uppifrån, har kultur- och fri- tidsfrågorna till stor del varit kommunernas ensak att hantera. Ungdomarna har, , oftast bara i ringa grad omfattats av den selektiva arbetsmarknadspolitiken. förändras ansvars- och rollfördel- ningen mellan stat och kommuner radikalt genom en serie beslut som tas både av socialdemokratiska och borgerliga regeringar. Sta- tens ekonomi- och regelstyrning ersätts av styrning genom mål, utvärdering och resultatkontroll och kvasimarknader och konkur- rens introduceras inom den kommunala verksamheten. Föränd- ringen syns tydligast på utbildningsområdet, eftersom detta har varit extremt detaljreglerat vad avser finansiering, organisation och daglig verksamhet. I slutet av 1980- och togs flera beslut om ökad lokal frihet att nå de nationella utbild- ningsmålen, och kommunaliseringen av skolpersonalen genom- fördes. De så kallade valfrihetspropositionerna på skolans område under den borgerliga regeringsperioden betydde bl.a. att skolpeng infördes och möjligheterna att välja skola inom och utan- för det kommunala utbildningsväsendet kraftigt utökades.4 För- ändringarna inom skolområdet ska dock bara ses som ett exempel på en mer generell utveckling. Inte minst innebar beslutet /93 att utbetala statsbidragen till kommunerna som en klumpsumma pengar och att slopa de specialdestinerade bidragen en generell och betydelsefull avreglering över alla kommunala verksamhetsområden. Med den nya kommunallagen avskaffades nämndobli- gatoriet, och kommunerna fick organisera sitt arbete i betydligt friare former . Så långt kan man tala om ökade friheter för kommunerna att använda sina resurser på de sätt man finner lämp- ligast – och i förhållande till de nationellt definierade målen och uppgifterna. Kommunerna ålades att hantera den snabbt växande ungdomsar- betslösheten, som nådde sin kulmen under första hälften av nittio- talet, men som fortsatte att ligga på en mycket hög nivå även där- efter. Kommunernas kostnader för socialbidrag till unga människor rakade i höjden. Den ökande arbets- och medellösheten bland de unga medförde att de selektiva, individinriktade åtgärderna fick mycket större utrymme i kommunernas ungdoms- politik än tidigare, t.ex. i form av sysselsättningsåtgärder, socialbi- drag och individuella handlingsprogram. Kommunernas försämrade ekonomi har tveklöst utgjort en starkt begränsande och styrande faktor för den förda ungdomspolitiken. Barn och ungdomar är de som dragit det kortaste strået i konkur- rensen om den gemensamma och krympande kommunala penning- påsen, när kommunerna lämnats stor frihet att själva prioritera mellan sina verksamheter.5 Man kan också se en tendens att kom- munerna i stigande grad försöker delfinansiera sin verksamhet, inte minst ungdomsåtgärderna, med externa medel. I möjligaste mån försöker vi hitta externa finansiärer. Vi har skral eko- nomi. (---) Kan vi få externt stöd går våra egna kostnader ner med 8 000–(per individ och månad, vår anm). Så det är väldigt enkelt för oss att skriva på de här ansökningarna (ungdoms- handläggare, större stad)6. Inträdet i EU är här en del av bilden. EU är en viktig finansiär av åtgärder för arbetslösa ungdomar, och ställer också speciella krav på hur dessa åtgärder ska utformas för att erhålla stöd.7 En konsekvens av den ovan beskrivna utvecklingen är, att kom- munal ungdomspolitik är mycket mer mångskiftande, svår- överskådlig och svåranalyserad än för bara tio–. Den lokala friheten att forma verksamheter, den snabba omsättningen av centralt erbjudna arbetsmarknadsåtgärder (se det följande), ökningen av selektiva och individuellt utformade insatser samt KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? beroendet av externa medel, som ofta kräver att man åtminstone på pappret tänkt nytt, bidrar alla till detta. genomgår svensk ekonomi och arbets- marknad stora svängningar och snabba förändringar. Kraven på att arbetskraften skall vara flexibelt tillgänglig och användbar ökar mar- kant. Flexibilitetstänkandet tillämpas tydligast på den unga arbets- kraften.1990-talets gymnasiereform kan ses som ett försök att öka den funktionella flexibiliteten; alla gymnasieprogram ska ge en bred kompetens i de basala ämnena, och därigenom göra unga människor brett användbara på arbetsmarknaden. Upprepade krav på en ökad löneflexibilitet i form av lägre ungdomslöner förs fram, både från politiskt och arbetsgivarhåll. Flexibiliteten avser slutligen arbetskraftens omfattning, och i synnerhet ungdomarna får fungera som en buffert på arbetsmarknaden.8 Även om ungdomsåtgärderna inte har till syfte att svara mot krav på elasticitet i tillgången på arbetskraft, måste deras verkningssätt beskrivas i sådana termer.9 Man kan på goda grunder anta, att unga människor som hållits akti- verade i olika åtgärder är både psykiskt och fysiskt bättre rustade att gå ut och ta ett jobb när detta erbjuds, än de som varit långtids- arbetslösa utan att delta i någon åtgärd. Att ha en lättillgänglig och brett användbar reservarmé av unga, relativt välutbildade arbetslösa, är emellertid förenat med uppenbara risker. Åtgärderna och projekten bör därför inte bara förhindra passivitet och apati hos arbetslösa unga; de måste utformas på ett sätt som kan motverka uppkomsten av missnöje och svårbemästrad social oro. De bör inte bara vara aktiverande, utan också utvecklande och ge utrymme för individens egna önskemål. Andelen unga människor på arbetsmarknaden krymper dramatiskt . Dels hänger detta samman med en expansion av ut- bildningsväsendet. Gymnasieskolan blir med få undantag treårig tvärs över alla program och omfattar av alla 16–19-åringar, som intagningen till högskoleutbildning växer. Dels mins- kar arbetstillfällena för unga till följd av konjunktursvängningar och bortrationalisering av arbeten som traditionellt fungerat som ingångsjobb för yngre. Internationellt är arbetslösheten bland ung- domar vanligen högre än i den förvärvsarbetande befolkningen ge- nerellt, men i är gapet extra stort. Därför finns det skäl att anta, att också andra faktorer, främst regleringar via politiska beslut och partsöverenskommelser, kan bidra till att utestänga unga från den svenska arbetsmarknaden.10 I genomsnitt är 65 000 ungdomar i åldern 16–arbetslösa , och ungefär lika många, i genom- snitt 63 000 personer , blir föremål för någon av 90-talets arbetsmarknadspolitiska åtgärder (figur 1).11 Arbetslösa ungdomar respektive ungdomar i åtgärder 1991– 1998 antal (1000-tal) Anm: arbetslöshetstalen avser ungdomar 16–, medan åtgärdstalen gäller unga i åldern 18–. Källor: AMS och SCB, Arbetskraftsundersökningarna. Socialbidragen beskriver en liknande utveckling, med en topp –1993, då var fjärde ung person (18–) uppbar social- bidrag. avvecklas och tillkommer arbetsmarknadspo- litiska åtgärder i mycket snabb takt. Tabell 1, som bygger på AMS redovisningar till SCB:s arbetskraftsundersökningar, illustrerar KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? detta.12 De materiella villkoren, t.ex. omfattning, inriktning och ersättning, varierar kraftigt mellan åtgärderna. Insatserna omsätts av olika aktörer, kombineras med och avlöser varandra. Det kan natur- ligtvis ses som en poäng att det finns ett rikt utbud av åtgärder att välja mellan. gör den stora omsättningstakten och de skiftande förutsättningarna det mycket svårt för den person som blir föremål för åtgärder att överblicka och påverka sin situation. Arbetsmarknadsåtgärder 1990–1998 progr (KUP) progr (KUP) Källa: SCB, Arbetskraftsundersökningarna. Vilka åtgärder av de tillgängliga som främst sätts in växlar . När ungdomsarbetslösheten nådde sin kulmen 1992– 1994, var ungdomspraktiken en klart dominerande åtgärd. 1993 befann sig mer än 57 000 ungdomar i ungdomspraktik, året därpå drygt 55 000. införde den nytillträdda socialdemokratiska regeringen en uppsättning nya åtgärder – datortek, kommunala ung- domsavtal och arbetsplatsintroduktion, och ungdomspraktiken tappade stadigt mark därefter. sprids ungdomarna över ett stort antal åtgärder, varav den största enskilda insatsen är kom- munala ungdomsavtal, som 1998 omfattar en fjärdedel av samtliga i åtgärd (figur 2).13 Antal ungdomar (18–) i olika typer av arbetsmarknads- åtgärder 1991–98 Källa: AMS statistikenhet. Fungerar åtgärderna som språngbrädor in mot arbetsmarknaden, eller närmast som uppehållande insatser? Forskningen tyder både på att svaret varierar beroende på vilken åtgärd som avses och den sätts in. (1996) analyserar hur väl ungdomspraktiken, som ju var den helt dominerande ungdoms- åtgärden första hälft, svarade mot syftet att ge kompletterande arbetslivserfarenhet och praktisk yrkesutbildning. Hon konstaterar, att mycket tyder på att ungdomspraktiken bara var ett tillfälligt avbrott av arbetslöshetsperioden.14 Åtgärden var sällan relaterad till en utvecklingsplan och den saknade instrument för att kontrollera vem som anställdes och vad han eller hon fick lära sig, vilket sannolikt ledde till ett överutbud av okvalificerade arbetsupp- gifter med lågt inlärningsinnehåll. En omfattande studie av AMS (1998) tyder på att vissa av dessa problem kan kvarstå. Det var bara en femtedel av ungdomarna i kommunalt ungdomsprogram (KUP) som svarade att en handlingsplan hade gjorts upp för dem, och de yngre i undersökningen (–) ansåg i lägre grad än övriga att arbetsmarknadsåtgärderna var meningsfulla och utvecklande. Där- emot var det oväntat många unga () i KUP som återfanns i arbete , och en oväntat låg andel som var arbetslösa eller befann sig i ny åtgärd (). Utfallet måste dock relateras till det KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? förbättrade arbetsmarknadsläget , då uppföljningen gjordes. Att arbetslöshet starkt ökar risken för ohälsa är välbelagt, likaså att insatta åtgärder bidrar till att minska de riskerna.15 I en studie av (1998) av 1 249 personer i arbetsmarknadsåt- gärder analyserades orsakerna till denna ökade riskbenägenhet med hjälp av en så kallad ekonomi-skammodell. Enkelt uttryckt kan man antas löpa större risk att må dåligt både om man saknar ekonomiska resurser och känner sig utskämd, nedvärderad och marginaliserad – ett antagande som stöddes av undersökningsresultaten. Här kan det särskilt noteras, att hälften av de yngre personerna (–) i studien hade upplevt att människor behandlade dem som mindre kunniga, och att omgivningen inte brytt sig om det man sagt eller gjort. Projekt och demokrati i kommunernas ungdomspolitik När antalet ungdomar i åtgärd växer, och i synnerhet när tillvaron för många utgörs av en serie permanenta tillfälligheter16, det vill säga växlingar mellan olika åtgärder, öppen arbetslöshet och kortare in- hopp i reguljära arbeten , är det rimligt och ange- läget att ställa ett antal frågor om de berördas möjligheter till demo- kratisk insyn och påverkan också i denna samhällssektor. Få, om ens några utvärderingar och forskningsprojekt om ungdomsprojekt och andra åtgärder, inklusive vårt eget, har haft detta som sitt fokus. Likväl kan sådant material bidra till att belysa frågor som de följan- de: ·Vilken makt har ungdomar att påverka tillkomsten av, utform- ningen och inriktningen på ungdomsprojekt? (projektens intern- eller arbetsplatsdemokrati). ·Vilka förutsättningar ger ungdomsprojekten deltagarna att på- verka sin egen närmiljö och egna livsvillkor? (närdemokratisk aspekt). ·Vilka förutsättningar ger ungdomsprojekten deltagarna att, på kortare och , delta i beslutsfattande och samhällsde- batt? (samhällsdemokratisk aspekt). Vi vill också väcka frågor som handlar om projektverksamhetens ideologiska kontext, och om de budskap om styrning kontra icke- styrning, individ kontra kollektiv, föränderlighet kontra stabilitet (eller tröghet) som en sådan verksamhet kan ge. Flera större satsningar på ungdomsprojekt har beskrivits och ana- lyserats . Hit hör rapporteringen från Civildeparte- mentets projekt för lokal utveckling genom samverkan (Plus), som rörde utsatta ungdomar, speciellt i miljonprogrammets bostads- områden (Ds 1995:54), granskning och analys av lokala projekt för arbetslösa ungdomar (1997a) och Gaunts m.fl. (1998) utvärdering av sektorsövergripande projekt för barn och ungdom i . Sådana analyser ger viktiga bidrag till förståelsen av 90-talets projektverksamhet för unga, och ligger också till grund för vår diskussion i det följande. Inom ramen för forskningsprojektet ungdomspolitik och ungas strategier. Mötet mellan ungdomar och nittiotalets kommunala ungdomsprojekt gjorde vi ett försök till en rikstäckande kartläggning av kommunala ungdomsprojekt – 96.17 Vi ville få en mycket översiktlig projektkarta, som indikerade projektverksamhetens utbredning i olika kommuner och regioner, och vilka typer av projekt som förekom, när man också inbegrep alla de projekt som inte var insatta i stora program. Kartan skulle hjälpa oss formulera hypoteser för kommande fördjupningsstudier. Som framgår av det följande, lyckades vi inte få en heltäckande karta, men väl en del riktmärken för att ta sig fram i projektterrängen. Vi bad kommunerna speciellt redovisa projekt som var gräns- överskridande och inriktade på att ge ungdomar framtidsberedskap genom att utveckla kreativitet, företagsamhet och kommunika- tionsförmåga. Projekten skulle inte ingå i de reguljära utbildnings- och sysselsättningsåtgärderna. Detta innebar t.ex. att projektverk- samhet inom ramen för gymnasieskolans individuella program inte inkluderades, ej heller renodlad praktik eller lärlingsutbildning. 223 kommuner eller av samtliga besvarade enkäten. De beskrev sammanlagt 618 ungdomsprojekt, varav projekt från utgjorde en sjättedel ().18 Med stor visshet utgjorde de redovi- sade projekten bara en mindre del av dem som faktiskt pågick ute i kommunerna , även om man tar hänsyn till vår av- gränsning.19 Trots avsevärda ansträngningar var det mycket svårt att täcka helheten, eftersom ett otal aktörer och instanser är involverade i ungdomsprojekten, och det mera sällan finns en samlad överblick, kontroll och utvärdering av dessa inom kommunen. KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? att de 618 projekten sammantagna kan ge en översiktlig bild, en första karta av nittiotalets ungdomsprojektverksamhet.20 Som framgår av tabell 2, syftade ca två tredjedelar () av projekten till social fostran och integration. Det var projekt som avsåg att hålla de unga sysselsatta, att förebygga social utslagning och kriminalitet, befrämja kulturell uttrycksförmåga och etnisk integration samt att öka de ungas inflytande i samhället. En femtedel () hade som primärt syfte att underlätta övergången till arbetsmarknad eller utbild- ning. I båda dessa huvudkategorier var arbetslösa ungdomar den klart dominerande målgruppen. av kommunerna bifogade projektplaner, informationsma- terial och utvärderingsrapporter till sina enkätsvar. Vi grundar oss främst på detta fylligare material när vi diskuterar projektens mål, innehåll och arbetsformer. Redovisade ungdomsprojekt 1992–96: antal och huvud- saklig inriktning (N= 618) Andel (%) Underlätta inträdet på arbetsmarkn Fostran till företagsamhet, nya jobb Motivera för forts studier Behålla de unga i kommunen Social fostran och integration Meningsfull vardag och fritid (inkl kultur & mediaprojekt) Förhindra social utslagning, Stärka självförtroende och identitet Integration, förståelse över kultur-gränser Social kontakt i nya miljöer Den projektkarta som trädde fram skilde sig från den vi förväntat oss att få. Vi hade frågat efter framtidsinriktade och gränsöverskri- dande projekt, men en stor del av de redovisade projekten framstod som relativt kortsiktiga; de avsåg att ge meningsfull sysselsättning (begreppet meningsfull vardag/fritid/tillvaro återkommer mycket flitigt i projektbeskrivningarna) för dagen snarare än att förbereda för övergången till arbete eller utbildning, eller ge en framtids- beredskap på annat sätt. Kortsiktigheten accentuerades av att åtskilliga sådana sysselsättningsprojekt, trots ambitiösa målfor- muleringar, tycktes bestå av enklare sysslor. Det som i projektpla- nerna beskrevs som kompetenshöjning och utveckling kunde i själva verket vara vass- och slyröjning, matinköp, snöskottning, osv. – med formulering, okvalificerade arbetsuppgifter med lågt inlärningsinnehåll. Det bör emellertid framhållas, att långtifrån alla projekt stämmer in på denna beskrivning. Det finns gott om sats- ningar som har en mer långsiktig syftning och som tycks nå långt i KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? enlighet med sina mål. En del av dem finns beskrivna i den tidigare nämnda utvärderingen av projekt för arbetslösa ungdomar och ung- domar i riskzon.21 Variationerna i ungdomsprojektens ambitioner och kvalitet är med andra ord mycket stora. En stor andel av projekten riktade sig till ungdomar i riskzo- nen, ungdomar som bedömdes riskera bli socialt utslagna och hamna i kriminalitet, missbruk och våld. Mot bakgrund av att perio- den –96 präglades av en skyhög ungdomsarbetslöshet, fann vi det märkligt att endast en femtedel av projekten hade en tydlig in- riktning mot att skaffa arbete eller förbereda fortsatt utbildning. Det var av projekten som vände sig specifikt till flickor, vilket var mindre än förväntat. Vi hade slutligen trott att vi skulle finna fler projekt med syftet att underlätta för ungdomar att stanna kvar i hembygden – en överlevnadsfråga för många av landets kom- muner . Vi hade väntat oss att finna betydande skillnader i förekomst och inriktning på projekten mellan olika typer av kommuner. Stora skill- nader finns förvisso, men än mer slående är likheterna. Projekten finns i stort sett i alla kommuner, och följer ett antal gemensamma teman. Språkbruket är förvånansvärt likartat, t.ex. när det gäller att beskriva marginaliserade ungdomsgrupper, unga i riskzon22 eller argumentera för olika aktiveringsprojekt. Samma hotbilder åter- kommer ständigt. Vi ser detta som ett uttryck för att kommunerna står inför likartade strukturella förändringar och uppgifter . Men vi tror också att det utvecklas ett språk i förhållande till de tillämnade anslagsgivarna; den stora merparten av projekt bygger på att externa intressenter finner projekten tillräckligt angelägna och nydanande att avsätta pengar till. av projekten hade som huvudsyfte att befrämja ungdo- mars demokratiska inflytande, främst genom inrättande av ung- domsråd och ungdomsparlament, och genom att skapa bättre kana- ler mellan unga och beslutsfattare. Men betydligt fler, en majoritet av projekten, uttryckte en ambition att fostra eller befrämja egen- skaper hos ungdomar som skulle kunna användas för att erhålla större inflytande över den egna tillvaron: ökad självkänsla, stärkt självuppfattning, förmåga att framföra sina åsikter, osv. Med en generös definition, skulle därför ett stort antal projekt kunna anses ha ett demokratibefrämjande syfte. I det första fallet handlar det om att fostra till demokrati på kollektiv grund, i det andra och långt ligare fallet, att potentiellt öka den enskildes sociala kompetens och förmåga att göra sig hörd. Ungdomspolitikens organisering och aktörer I en pågående delstudie analyserar vi ungdomspolitiken i 14 kom- muner, på grundval av intervjuer med politiker och tjänstemän som ansvarar för ungdomsfrågorna, och en genomgång av policydoku- ment, projektbeskrivningar och annat skriftligt material.23 Kommu- nerna har valts ut från norr till söder på sådant sätt att de represen- terar så skilda kommuntyper som möjligt, vad avser bl.a. folkmängd, näringsstruktur, utbildningsnivå, sysselsättningsgrad och politisk majoritet. I en annan del av undersökningen följs ungdomar som befinner sig i projekt i tre av dessa kommuner , för att förstå hur projekten passar in i ungdomarnas egna liv och strategier, och hur dessa strategier utvecklas och förändras. Vi vill också analysera de otraditionella inlärningsmiljöer som projekten kan antas rymma. Annorlunda uttryckt vill vi studera och analysera hur mötet mellan ungdomarna och ungdomspolitiken, förkroppsligad i ungdomsprojekten, gestaltar sig.24 Enkätstudien och våra intervjuer visar, att ansvaret för ung- domsfrågorna i kommunen ibland är förlagt till ett sektorsövergri- pande, politiskt tillsatt ungdomsorgan, ibland till stadsdelsnämnder eller facknämnder. Det kan vila mer eller mindre tungt på politiker- na eller tjänstemännen. I många kommuner saknas någon enskild instans eller person som har ett övergripande ansvar för organisering och genomförande av ungdomsverksamheten. Vilken tyngd och uppmärksamhet ungdomsfrågorna ges i den kommunala orga- nisationen varierar. Förekomsten av kommunala ungdomspolitiska program betyder inte nödvändigtvis att ungdomsåtgärderna i prakti- ken ingår i en mer samlad och medveten politisk strategi som märks för de enskilda ungdomarna. Få kommuner har en övergripande bild av vilka praktiska konsekvenser ungdomsåtgärderna får för ungomarna, både . Projektifieringen av ungdomsåtgärderna öppnar dörrarna för en rad olika aktörer i samhället, som kommunens ansvar blir otydligare och mindre självklart. De kanske viktigaste aktörerna är enskilda initiativtagare som är mer eller mindre lösligt kopplade till kommunen. I större kommuner är det inte ovanligt att det exis- terar ett stort antal projekt som sorterar under olika paraplyorga- nisationer och som ibland riktar sig till samma ungdomsgrupper med liknande mål och inriktning. Till detta ska läggas ett betydande antal projekt som initieras av intresseföreningar, företag m.m. där kommunen är en av finansiärerna, men där huvudmannaskapet för verksamheten är oklart. Det faktum att ansvarsfördelningen för de KOMMUNALA UNGDOMSPROJEKT – DEMOKRATIPROJEKT? aktörer som driver projekten ofta är otydlig menar vi är anmärk- ningsvärt och indikerar att projektverksamheten i sig är problema- tisk ur ett demokratiperspektiv. De kommunala aktörerna om ungdom, projekt och demokrati