sou · GNB368d2 · 2000-01-01 00:00:00 — De flesta grupperna upplever problem med att driva sin verksamhet. Problemen är främst bristande ekonomiska resurser, brist på utrustning, material och studio men även på utbildning och personlig kompetens. Brist på tid är också ett påtagligt problem med tanke på att de flesta jobbar på sin fritid. Man är också besviken över att svenska myndigheter och medier inte ser grupperna som en resurs. Av de elva grupperna sänder och två . Tre sänder f n inte. Sändningarna sker via föreningen som är en distributionskanal. Huvudmålet för TV-grupperna är likartat; det är att ge samhällsinformation om och hemlandet på ursprungsspråket. Man vill värna och ut- veckla den egna kulturen, främja integration och demokrati. Också programinnehållet har likheter. De flesta gör reportage och dokumentärer om livet i Sveriget t ex om jobb och arbetslöshet. Man sänder debatter och intervjuer om t ex invandrarfrågor, hemspråk, kultur och litteratur. Andra programpunkter är nyheter, familj-, barn- och ungdomsprogram, underhållning och musik. Målgruppen är främst etniskt språkliga grupper. De varierar med grup- pens storlek. Högsta tittarsiffror uppges till 20.000, några har 5.000 – 10.000 och som minst uppges 1.500 – 2.000. Möjligheten att se , som förutsätter tillgång till kabelTV, finns hos ca 200.000 hus- håll i . Samarbetspartners är främst fritidsförvaltningen och invandrarförvaltningen i . Endast en grupp har kontakter med andra myndigheter. Man har heller inget samarbete med svenska medier. samar- betar dock med STV och TV4. Några av TV-grupperna samarbetar med varandra. För att lösa de ekonomiska problemen föreslår man att TV-grupperna får bidrag från staten eller kommunen. Andra förslag är att integrera de etniska gruppernas media i de etablerade medier, att bilda en minoritets- mediaorganisation, att anställa personal, att stödja föreningar och att ge sändningarna möjlighet att bli rikstäckande. Att förbättra myndigheter- nas kunskap och attityd till etniska medier är också väsentligt. 16.2.4 TV-sändningar om brandkatastrofen Ingen TV-grupp sände i direkt anslutning till branden , lör- dag eller söndag. efter branden sände fyra av grupperna medan övriga inte hade någon fast sändningstid eller var passiva. Efter initiativ från en av grupperna kom en diskussion igång med kommunen centralt och som ledde fram till att sju TV- grupper gjorde var sitt program på eget språk. Kommunen gav bidrag till Öppna Kana- len och ca efter branden sändes två timmars sändningar på bosniska, somaliska, arabiska, kurdiska, persiska, eritreanska och span- ska. Programmen innehöll studiodiskussioner dit folk kunde ringa in frågor, intervjuer, reportage från bl a begravningar, inslag från TV4 samt en beskrivning av brandens förlopp. Grupperna hade bjudit in anhöriga och ungdomar samt olika experter och representanter för myndigheter, t ex polis, räddningstjänst, politiker, psykolog, läkare och socialarbetare. Några hade endast bjudit in landsmän t ex imam eller präst, personer ur krisgrupper, anhöriga och ungdomar. Huvudkällorna var dels svenska medier – TV, radio och press – dels personer som varit med på brandplatsen eller medverkat i krisgrupper samt ungdomar som varit med på festen. Endast Somali-media hade några kontakter med myndigheter och då med polis, räddningstjänst, sjukhus och . Tre grupper hade kontakt med svenska medier, två med TV4 och en med STV. Arab- iska TV-center kontaktade TV för att göra ett program men fick svaret att de inte hade någon maskin för textning eller översättning. En somalisk TV-grupp hade kontakter med i , en lokalTV-kanal i och en lokal radio- och TV-kanal i . Nästan alla TV-grupperna vittnar om svårigheter framförallt att få infor- mation. De fick inga inbjudningar till presskonferenser eller informations- möten. Tittarna fick vänta fyra – på att få sändningar på eget språk. Några hindrades av myndigheter från att göra egna reportage. Som journalister fick många ta på sig uppgiften att agera som krisgrupp men saknade kunskap och erfarenhet att göra det. hade problem med studion och utrustningen på . Studion var inte förberedd på en sådan verksamhet. 16.3Etniska gruppers medier i övriga Det finns f n 30 icke-kommersiella s k lokala kabelsändarföretag i . omfattar organisationer i , Gö- teborg, , , , och som tillsammans kan nå ca 900.000 hushåll. Utöver i sänder etniska grupper endast i och . har elva registrerade grupper och i sänder två grupper. Utredningen har intervjuat sex grupper av dessa grupper. De redovi- sar samma problem som i : svag ekonomi, brist på utrustning och avsaknad av kontakter med myndigheter och etablerade massme- dier. De har också samma mål; att sprida samhällsinformation om och hemlandet, att utveckla den egna kulturen och främja integration. Utredningen har studerat förhållandena i och . I har närradiogrupperna organiserat sig i sju geografiska föreningar. Inom dessa verkar 30 till 40 etniska närradiogrupper. I finns 18 grupper. En rundringning utredningen gjort visar att verksamheten och problemen i stort är de samma som i . 17De etniska gruppernas informations- situation – sammanfattande slutsatser Människor med icke-svensk etnisk bakgrund är ingen enhetlig grupp. Tvärtom är de långt heterogenare än svenskar. Deras medieval varierar, deras uppfattningar om myndigheter skiljer sig åt, deras bedömning om vad som är viktig information skiftar. Varje uttalande om etniska grupper i innebär därför grova generaliseringar. Några fakta är dock ovedersägliga. Stora grupper bland några av de etniska grupper som kommit från länder utanför lever segregerat och har få kontakter med svenskar. Deras försörjning kommer i huvud- sak från socialbidrag vilket innebär att deras ekonomiska resurser är små. De bor således för sig själva, står utanför arbetslivet och deltar föga i gemensamma samhällsaktiviteter. Klyftorna till det etablerade svenska samhället och dess värderingar är stora. Många söker sig till religiösa och andra gemensamma aktiviteter som fjärmar dem från det svenska sam- hället. Självfallet har detta betydelse för gruppernas mottaglighet för in- formation. Många är negativa till det officiella svenska samhället och de budskap som kommer därifrån. Också massmedierna uppfattas ibland som myndigheternas megafoner. Att förbättra dessa gruppers informationssituation förutsätter föränd- ringar av deras samhällsvillkor. Det kräver ett långsiktigt systematiskt integrationsarbete som innebär grundläggande förändringar av arbets- marknad, boendestruktur och utbildningssystem samt en genomgripande attitydförändring hos delar av majoritetsbefolkningen. En minskning av klyftorna förutsätter att myndigheter och etniska grupper kan mötas på någorlunda jämnlik nivå. Det kan som ett exempel ske genom att stat och kommuner accepterar och stödjer de religiösa samfund och etniska föreningar och organisationer som de etniska grupperna samlats inom samt gemensamt med dem utvecklar planer och aktiviteter. Redovisningen av de etniska gruppernas medieanvändning visar att de i avsevärt mindre utsträckning än majoritetsbefolkningen läser morgon- tidningar. Metro har dock snabbt blivit en mycket läst tidning i Stock- De etniska gruppernas informationssituation Den svenska typen av morgontidningar är ovanlig i några av de etniska gruppernas hemländer. , kabel-TV, närradio och lokal-TV är relativt viktigare för dem än för helsvenskar. I några grupper är den muntliga kontakten den kanske viktigaste informationskällan. Medievanorna skiftar dock avsevärt mellan grupperna. Noterbart är att andragenerationens vanor närmar sig de helsvenska. I sammanhanget är det viktigt att konstatera att SOM-undersökningen i stor utsträckning inte når de människor som inte kan kommunicera på svenska. Den gruppen har ökat och kan med stigande ålder hos gruppen – när den inlärda svenskan bleknar bort – förväntas öka än mer i antal. För att nå alla grupper måste en nyanserad satsning ske på olika medier. Det ligger utanför utredningens ram att lämna rekommendatio- ner till kommersiella medier. Utredningen kan dock konstatera att den relativt låga frekvensen morgontidningsläsare borde göra dem till en intressant målgrupp för dessa tidningar. har också gjort en tydlig satsning på de etniska grupperna. har utrett statliga organs information till nyanlända på olika språk. Endast 17 av 76 undersökta myndigheter ger sådan information. En slutsats som dras i integrationsverkets utredning är att: Endast ett fåtal statliga myndigheter tar sitt ansvar för sam- hällsinformation till alla i befolkningen. Det är mycket få som tar hänsyn till den individuella tillgängligheten. Som framgått i kapitel 16 avveckla- des den statliga stiftelsen 1998 och de olika språk- tidningarna lades ned. Den finska utkommer privat och i annan form medan På lätt svenska övergått i privat ägo och utges under namnet Sesam. Statlig information på de etniska gruppernas modersmål har således minskat som behovet ökat. I det riksdagsbeslut som hade sin grund i invandrarpolitiska kommitténs betänkande framtiden och mångfalden sägs att alla invånare i skall vara delaktiga och känna medansvar i samhällslivet oavsett etnisk, kulturell och social bak- grund. Delaktighet och medansvar förutsätter att man känner till sam- hället och förmår ta del av dess yttringar och aktiviteter. I sin tur förutsät- ter det att man får begriplig information, d v s på det egna språket. I riksdagsbeslutet sägs också att alla statliga och kommunala myndigheter har ansvar för att samhällsinformation når alla i befolkningen. En slutsats utredningen drar är att varken de statliga eller de kommunala myndighe- terna lever upp till sitt ansvar. Mot den bakgrunden är det angeläget att regeringen åter betonar att varje myndighet har skyldighet att utforma sin information så att den når alla i befolkningen. De etniska gruppernas informationssituation sände under branden endast på svenska. sände via riksradions minredaktioner och lokalradion nyheter på ett antal språk. Sändningarna kom i gång snabbt och var relativt omfat- tande. Problemet är att de sannolikt avlyssnades av relativt få eftersom P4 är en mycket litet använd kanal bland icke svenska etniska grupper. Utredningen konstaterar att det finns ett stort informationsbehov bland icke svensktalande som är otillfredsställt. Det är angeläget att SVT och SR överväger hur de kan utveckla former för sändningar på andra språk som når de aktuella grupperna. De specifika etniska medier som utredningen särskilt studerat är när- radio och lokal-TV via distributionskanalen . Under bran- den sände framförallt närradio frekvent medan lokal-TV saknade materi- ella och tekniska resurser att då fungera som ett nyhetsmedium. efter branden sände de aktuella TV-grupperna med stöd av kommun vardera om brandkatastrofen. Som framgått av undersökningen av nyhetsrapporteringen i kapitel 5 gav närradion en engagerad bild av branden och dess effekter och lät många drabbade komma till tals. Någon vidarebefordrade obekräftade rykten och tog ställning mot myndigheterna utan närmare faktaunder- lag. Det allt övervägande flertalet närradiogrupper svarade för en an- svarsfull och saklig nyhetsförmedling och analys. Många skiftande åsik- ter och påståenden om branden och dess orsak kom fram under sänd- ningarna men yttrades främst av inringande och deltagare i studiodebatter. Närradio och lokal-TV har en relativt stor grupp av sina etniska lands- män som lyssnare/tittare. Av dem uppfattas de ofta som våra medier. Den egna närradion eller TV-kanalen blir ett identifikationsobjekt. De medierna har således en betydande potentiell roll att spela i nyhets- förmedlingen till de etniska grupperna, särskilt till de människor som inte kan ta till sig svenska medier. Just dessa kan bedömas titta och lyssna speciellt mycket på lokal-TV och närradio. Att framställa massme- dier på det egna språket i det nya landet är också en del i en integra- tionsprocess. Del VI Överväganden, förslag och 18Överväganden, förslag och rekommendationer Brandkatastrofen är den svåraste i i modern tid. 63 unga männis- kor dog. Att den väckt sorg, vrede och starka känslor är naturligt. Många av de omkomna barnens föräldrar har flytt eller flyttat till för att få ett bättre liv. Här har de ofta mötts av likgiltighet och brist på respekt för vilka de är. Tragedin har hos dem utlöst en bitterhet inte bara över att deras barn gått bort utan också över ett samhälle som inte ser dem. Orsaken till branden är ännu okänd. Med grund i en räddningsleda- res uttalanden under brandnatten spred massmedierna efter branden uppgifter om att den var anlagd. Det dementerades snabbt. De insatser som polis och räddningstjänst gjorde ifrågasattes. Påståenden återgavs om att ungdomarnas etniska bakgrund kunde påverkat t ex larmet. Utredningen har uppdraget att bl a undersöka hur informationen kring branden fungerat till de närmast berörda med icke svenskspråkig bakgrund. För att svara på det måste man se den situation som många av dem befinner sig i. Klyftorna mellan etniska grupper och majoritetsbefolkningen är stora och har ökat påtagligt . Det tar sig ofta uttryck i misstro och negativ inställning till myndigheter. Brandkatastrofen och uppmärksamheten kring den har haft effekten att klyftorna lyfts fram i ljuset. Med undantag för missgrepp av polisen, räddningsledarens utta- lande att branden troligen var anlagd och ogrundade uttalanden av åkla- garen har enligt utredningen inte myndigheternas agerande bidragit till att fördjupa klyftorna. Snarare har den starka medkänslan med de drab- bade som visats av hela samhället verkat i motsatt riktning. Bl a statsministerns och andra statsråds besök i blev symboler för det engagemang som svenskar av alla ursprung känt. En av utredningens huvuduppgifter har varit att kartlägga nyhets- rapporteringen om branden och dess följder. Journalister och fotografer kom till brandplatsen strax efter räddningstjänsten och polisen. Överväganden, förslag och rekommendationer tiden sändes de första inslagen i TV och riksradion. Som enda morgon- tidning hade GP nyheten om branden. Kvällstidningarna ägnade den stort utrymme särskilt i bild. TV och radio kom att dominera nyhets- rapporteringen. som var helgdag kom dock GP, och kvällstidningarna ut med extrautgåvor. Utredningens slut- sats är att i det stora hela tillgodosåg massmedierna väl allmänhetens behov av fakta. Brandkatastrofen blev en världsnyhet. Den fick stor initial uppmärk- samhet men försvann snabbt från nyhetsrapporteringen utom i . Det har i debatten kring katastrofen hävdats att massmedierna gav rykten och spekulationer stort utrymme, särskilt de internationella och de som sände på icke svenska språk i . Utredningens kartlägg- ning ger inte belägg härför. Uppgifter om att branden eventuellt var anlagd förekommer i nästan alla medier men med hänvis- ning till räddningsledarens uttalanden. Polisens uppgift att man inte vet orsaken nämns också ofta. Utredningens slutsats är att relativt lite speku- lationer förekommer. Myndighetsrepresentanter har kritiserat televisionen, särskilt TV2, för att ha intervjuat upprörda ungdomar strax efter branden och låtit dem uttala att polis och brandmän inget gjorde utom att hindra dem från att rädda kamrater. I intervjuerna förekommer samma ungdomar och de uttrycker mycket kritiska åsikter. Reportrarna ställer få följdfrågor vilket också gäller intervjuerna med räddningsledaren. Utredningen kon- staterar att det är väsentligt och naturligt att intervjua ögonvittnen men att det också är viktigt att journalister och fotografer är medvetna om att chock kan förändra människors personlighet och omdöme. I debatten har också hävdats att massmedierna etnifierade bran- den. Utredningen anser det naturligt att medierna rapporterade om de drabbades etniska bakgrund. Det innebar att ungdomar som betraktar sig som svenskar kom att kategoriseras som invandrare. Rapporteringen saknade i det avseendet ibland önskvärda nyanser men gav generellt en positiv och saklig bild av ungdomarna. 18.1.2 Myndigheter och frivilliga organisationer Berörda myndigheter prioriterade att ge massmedierna den information dessa efterfrågade och att underlätta deras arbete. Myndigheterna kan bedömas ha lyckats väl med det. Enligt utredningens åsikt borde högre prioritet ha givits åt att ge de av katastrofen närmast berörda så snabb och tydlig information som möjligt. Självfallet tog myndigheterna ansvar också för den informationen men de problem som anhöriga omvittnar visar på ett behov av att pröva om de nuvarande formerna för bl a identifiering och information kan förbättras. Hänsyn måste bl a tas till de Överväganden, förslag och rekommendationer nya etniska grupperna och att t ex anhöriga snabbast får veta om att en katastrof inträffat. Utredningen har granskat om etnisk särbehandling förekommit från myndigheternas sida. Inga konkreta exempel har framkommit. På den punkten synes myndigheterna ha varit medvetna om den etniska mång- falden hos de drabbade. Slutsatsen är att särbehandling på etnisk grund inte har förekommit. Bemötandet av drabbade på sjukhus och hos kommunala stödorgan har i allmänhet varit inkännande och respektfullt. Polis och räddnings- tjänst var inte beredda dels på en så svår olycka, dels på så många förtvivlade och desperata ungdomar på brandplatsen. Polisen fick svårt att utföra sina tilldelade arbetsuppgifter och hantera ungdo- marna och deras känslor. En slutsats blir att det är angeläget att särskilt polisen analyserar erfarenheterna från branden och överväger hur man skall kunna förena sina traditionella uppgifter med ett bra psykologiskt bemötande av främst ungdomar. Inte heller delar av sjukvården och polisen var beredda på att så många människor så snabbt kom till sjukhusen. Mottagandet kom igång snabbt men problem uppstod på p g a många improviserade förändringar etc. Motsvarande problem beskrivs inte från andra sjukhus. På var man relativt van vid att stora grup- per av anhöriga besöker skadade och organiserade ett mottagande som tillgodosåg deras behov. Omvittnade problem i det individuella bemötandet torde kunna hän- föras till stress och därmed sammanhängande brist på flexibilitet. Det pekar på behovet hos ledningen att känna sin personal så väl att man i krislägen kan sätta in dem som är särskilt duktiga på att arbeta flexibelt och empatiskt med människor i affekt och chock. Kommunens beslut att samtliga anhöriga till omkomna skulle kon- taktas var värdefullt. Själva kontakterna har i allmänhet präglats av res- pekt och empati. Enligt utredningen är det nu angeläget att fortsätta kontakterna i olika flexibla former så att också de som är isolerade eller har avvisat kontakter nås. Alla berörda ungdomar – skadade, anförvanter och vänner – bör erbjudas stödsamtal och bearbetning. sände efter ca brev till föräldrar med besked att barnbidrag och bostadsbidrag upphört eller sänkts därför att deras barn dött. Det uppfattades av dem med rätta som okänsligt. Utred- ningen rekommenderar att se över formerna för hur sådana beslut meddelas. Det finns dock främst anledning att ansvarig myndighet överväger tidsgränsen när bidrag skall upphöra eller sänkas. Överväganden, förslag och rekommendationer 18.1.3 Planera för faktiska befolkningsstruktur Många av de drabbade hade en icke-svensk etnisk bakgrund. Även om de var fler än i en normalpopulation speglar det den etniska situationen i och . Brandkatastrofen kan därför sägas ha visat hur ser ut ; att invånarna består av ett stort antal olika grupper med skilda sociala, kulturella och religiösa föreställningar och sedvanor. Mycket av planeringen och myndighetsutövningen i tar sin utgångspunkt i en befolkningsmässig och språklig homogenitet som är relevant. Många ledande politiker och tjänstemän i stat och kommuner har inte insett att befolkning radikalt har förändrats särskilt i storstäderna och att det borde vara en självklar utgångspunkt för all planering. Man ser fortfarande de nya grup- perna som en invandrings- eller flyktingfråga, d v s diskuterar vilka som skall få eller inte få stanna i och hur flyktingmottagande skall ordnas. hade endast måttlig kännedom om och få kon- takter med de skilda etniska grupperna. Varken i kommunledningen eller hos polisen hade man en planering för den etniska mångfalden i kommunen och kunde därför inte snabbt nå ut med en information som kunde mildrat misstro och ryktesspridning. Kunskapen och kontakterna fanns hos invandrarnämnden och några tjänstemän vid fritidsförvaltningen. De kom att spela en viktig roll både som initiativtagare till kontakter med representanter för olika etniska grupper och organisationer och för att genomföra sådana då kommunledningen insåg behovet av dem. De gav också polisen och hjälp med motsvarande kontakter. Utredningen anser det viktigt att myndigheterna har en beredskap för att snabbt nå fram med information till alla grupper av invånare. En slutsats är att när en kommuns befolkning är så etniskt blandad som den är i bör kommunen inom sin ledningsfunktion ha kunskap om och direkta kontaktvägar till de etniska grupperna, deras föreningsliv och trossamfund så att kontakter med företrädare för dem kan upprättas lika snabbt som med andra betydelsefulla organ i samhället. De etniska gruppernas egna organisationer spelade en betydelsefull roll i information och stöd till drabbade. De upprättade liksom några andra frivilliga organisationer t ex kyrkliga, egna krisgrupper och stöd- centraler. De tog också initiativ till kontakter med myndigheter och kom därigenom att förmedla angelägen information. Enskilda representanter sökte påverka ungdomar att förstå och acceptera myndigheternas, t ex polisens, agerande. I det sammanhanget finns det anledning att beakta att i en del etniska grupper vänder sig människorna hellre till sina före- trädare och ledare med frågor som svenskar i allmänhet ställer till myn- digheter. Överväganden, förslag och rekommendationer En bakgrund till utredningen är enligt direktiven den misstro som riktats mot myndigheterna. Är den berättigad, d v s har den konkret grund, eller speglar den mer bakomliggande sociala förhållanden och psykolo- giska reaktioner på en obegriplig olycka? Utredningen har särskilt gran- skat fem punkter där stark kritik riktats mot myndigheter. Utredningens slutsats är att inga språksvårigheter förelåg vid inlarmningen. Påståenden om motsatsen saknar grund. Trots hög ljudnivå i bakgrunden framgår adressangivelsen tydligt. Det dröjde en avsevärd tid innan samtalet ledde till utlarmning. Det finns dock ingen- ting som tyder på att samtalet inte togs på allvar. Sedan larmet gått sker uttryckning utan dröjsmål. Definitionsmässigt innebär en katastrof att förut- sättningar att rädda människor saknas. Vid branden rådde brist på både personal och räddningsutrustning. Det är utredningens bedömning att när olyckans relativa omfattning blev känd sändes såväl personal som material i möjlig utsträckning till brandplatsen. Fler ambulanser hade inte de hade kunnat tas i anspråk betytt snabbare trans- porter av skadade; de var då redan sända i väg med andra transportme- del. Inte heller hade mer personal från räddningstjänsten, t ex fler rökdy- kare, kunnat förändra räddningsarbetet. Polisens uppgift på brandplatsen var att upprätthålla ordning och hjälpa räddningspersonalen. Brandbefälet på platsen begärde att ungdo- marna skulle hindras från att gå in i trapphuset (för att hjälpa till med räddningsarbetet). Mot den bakgrunden anser inte utredningen att det finns grund för påståendena att polisen i sin tjänsteutövning skulle ha hindrat ungdomar så att räddningsinsatsen blev lidande eller uppträtt passivt. Polisens svårigheter att hantera ungdomarnas känslor kan moti- vera en intern diskussion hur man möter stora grupper av t ex ungdomar i oväntade krissituationer. 3.Identifiering och underrättelser till anhöriga. Som konstaterats upp- stod problem när så många människor samlades på Sahlgrenska sjukhu- set för att få besked om sina närmaste. Improviserade lösningar måste sökas.