sou · GNB3132d1 · 2000-01-01 00:00:00 — SOU och Ds som ingår nummerserie kan köpas från Fakta Info Direkt. Fakta Info Direkt, Kundservice Box 6430, 113 82 Tel: , Fax: Grafisk formgivning: , Ett av uppdrag är att summera och värdera de senaste årens demokratiutredningar och demokratiforskning, ett annat att stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Av de skälen har redan åtskilliga demokratiforskare medverkat på våra temaseminarier runtom i landet liksom i flera av våra debattorien- terade småskrifter. Av de skälen har också den här boken kommit till. Det här är en av tretton böcker där drygt ett hundra forskare inom samhällsvetenskap och humaniora belyser olika aspekter av den svenska folkstyrelsens utveckling. Författarna är verksamma inom drygt tio vetenskapliga ämnesområden. Artiklarnas veten- skapliga kvalitet har vanligtvis säkerställts genom att författarnas kollegor granskat dem inom ramen för institutionernas forskar- seminarier. Författarna till den här boken har dessutom hållit särskilda seminarier där de granskat varandras texter. Forskarvolymerna har tillkommit efter en genomgång av den demokratirelevanta forskning som pågår på universitet och hög- skolor. En del forskare har ombetts att redovisa forskningsläget jämte sina egna, pågående eller avslutade studier. Andra har fått uppdraget att genomföra studier inom områden som forsk- ningen eftersatt men som behöver kunskap om. Tack vare att nästan alla som blivit ombedda också lämnat ett bidrag har denna breda, om än långt ifrån fullständiga exponering av våra kunskaper om demokratin blivit möjlig. Att forskarna ser det som en del av sin yrkesroll att leverera underlag för det offentliga samtalet är värt att notera med tillfredsställelse. Inte för att forsk- arna skulle sitta inne med alla svaren. Men för att deras olika teo- retiska infallsvinklar och verklighetsbilder kanske kan göra det politiska samtalet mer insiktsfullt. Det är en mångfald som kom- plicerar. När det allmänna valet var över stod det klart att valdeltagan- det sjunkit , till . Det talades om ett brott i en trend som hållit i sig ; hade valdeltagandet varit mellan och . erhöll ett tilläggsdirektiv (Dir. 1998:100) med uppdrag att söka klarlägga vad det var som hade hänt. Genom en offentlig upphandling inbjöd vi ett tiotal vetenskapliga institu- tioner i landet att inkomma med förslag. Kommittén ville försöka förstå val genom att dels belysa både valrörelse och valdeltagande, dels jämföra med tidigare val samt dels ta hjälp av flera olika metoder och ämnesteoretiska perspektiv. Tre anbud valdes ut. Den ena representerade en lång serie av statsvetenskapliga valundersökningar, den andra utgick från stats- vetenskapliga intervjuundersökningar och den tredje företrädde en mer sociologiskt orienterad media- och kommunikationsveten- skaplig ansats. I fyra olika kapitel redovisas här dessa studier. För sammanfattningar av dem hänvisas läsaren till: sidorna 65-68 för och studie av hur medialiserad valrörelsen var i jämförelse med valrörelserna 1960 och 1979; sidorna 117-123 för och härledning av valdeltagandets sociala och politiska rötter; sidorna 186-187 för och analys av väljarnas bevekelsegrunder; respektive till sidorna 259-261 för undersökning om ungdomars syn på valet. I fem olika bidrag redovisas här studierna. Sist i varje kapitel sammanfattar författarna sina huvudresultat. I samarbete med och Rådet för utvärdering av val har vi också hållit ett särskilt symposium om 1999 års EU-val. Syftet var att ge några internationella forskarperspektiv på hur svenskarnas valdeltagande utvecklas. De utländska föreläsarna var professorna Cees van deer Eijk från , från , Pippa från , från och från . Temat var Citizen Participation in European Politics. Under den titeln publicerar vi också föreläsningarna i småskrift nr 32. Som brukligt i våra skrifter har leda- möter inte tagit ställning till bokens innehåll. Författarna ansvarar själva för sina bidrag. NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS. 1998 I ETT JÄMFÖRANDE PERSPEKTIV ...................... OM DET MINSKADE VALDEL - TAGANDETS SOCIALA OCH POLITISKA RÖTTER ............ ATT BESTÄMMA SIG FÖR ATT VARA MED OCH OM VARFÖR VI RÖSTAR – ALLT MINDRE .... UNGDOMARNA , POLITIKEN OCH VALET ...................... När väljarna skall mobiliseras Valrörelsen i ett jämförande perspektiv Politiska system uppslukas av en strukturell legitimitetskris, skakas av återkommande skandaler, är fundamentalt beroende av mediebevakning och personaliserat ledarskap samt isoleras alltmer från medborgarna (Castells 1998 s. 16). Så karaktäriserar politikens nuvarande tillstånd i sitt stora verk om samhällets omvandling i det han kallar Informa- tionsåldern. Den bild som Castells ger av politiken är inte unik. Många andra har gjort liknande iakttagelser. I denna studie skall vi undersöka valrörelsen inför det svenska riksdagsvalet . Det är valrörelsen så som den utspelas i och formas av medierna – den medialiserade valrörelsen – vi koncentrerar oss på.1 Vi undersöker valrörelsen som ett konkret uttryck för sådana förhållanden som Castells pekar på, förhållanden som hand- lar medborgarnas relation till det politiska systemet. Medialiseringen har i detta sammanhang en grundläggande betydelse. Det politiska systemets legitimitet påverkas självklart också av andra, av medierna relativt oberoende förhållanden.2 Dessa tas dock inte upp i denna uppsats. När valdeltagandet i i det senaste riksdagsvalet gick ner till beskrevs detta som ett trendbrott, detta med tanke på att vi i haft ett valdeltagande mellan och . Det återstår att se i vilken mån denna nedgång var tillfällig eller inte. En sak är klar, det finns inte en, och knappast heller några få, enkla förklaringar till ett minskat valdeltagande. Medborgarnas benägenhet att delta i de politiska valen påverkas av en rad samver- kande förhållanden, såväl strukturella och långsiktiga trender som NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS mer tillfälliga konkreta händelser. Vi gör i denna studie inga som helst anspråk på att kunna ge en enkel förklaring till varför valdelta- gandet just 1998 gick ner med så mycket som enheter. Vår ambition begränsar sig till att analysera valrörelsen med avseen- de på sådana förhållanden som har en grundläggande och långsiktig betydelse för politikens legitimitet, medborgarnas relation till poli- tiken och mer specifikt deras benägenhet att delta i politiska val. Vi ställer följande frågor: Vad karakteriserade denna valrörelse så som den utspelade sig i medierna? Vilka bilder av politiken var särskilt framträdande? Hur tilltalades medborgarna? Vilka relationer etable- ras mellan medborgare och politiker? På vilka sätt kan valrörelsen ha bidragit till ett minskat valdeltagande? Finns det några viktiga skill- nader mellan denna och tidigare valrörelser som skulle kunna för- klara ett minskat valdeltagande? Det mesta talar för att valrörelser – med den omfattande medie- bevakningen och de politiska partiernas alltmer professionaliserade kampanjarbete som viktiga ingredienser – starkt bidrar till att mobi- lisera väljare och öka medborgarnas politiska engagemang (jfr 1990, Isotalus 1998). Men valrörelserna kan verka i motsatt riktning. Under valrörelserna manifesteras (och för- djupas?) politikens strukturella legitimitetsproblem på ett särskilt tydligt sätt. Här finns således en dubbelhet. Vår studie är en kritisk studie så till vida att vi försöker identifie- ra sådana mekanismer som sannolikt bidrar till att minska snarare än öka medborgarnas tilltro till det politiska systemet. Vi har således inga som helst ambitioner att göra en heltäckande beskrivning av valrörelsen . Studien skall inte heller tolkas som ett argument för att politikens medialisering och valkampanjernas professionali- sering generellt lett till ett minskat valdeltagande. Inget vore mer felaktigt än att påstå detta. Vi vill betona detta särskilt. Det är tvärt- om ett faktum att den period, 1968–1985, då vi i hade det högsta valdeltagandet (), sammanfaller med den period då de mediedominerade valkampanjerna utvecklades (1990). flyttar valrörelserna in mer och mer i medierna, journalistiken blir alltmer aktiv och utnyttjar sin makt att regissera och påverka den politiska debatten. De politiska partiernas kampan- jer blir allt mer omfattande och professionaliserade. Det är också som opinionsinstituten får en avgörande roll i valrörelserna och bidrar till att skärpa kampen om opinionerna. Antalet tidningsartiklar som baserades på opinionsmätningar ökade starkt och ända , men därefter har ökningen inte fortsatt ( Även om förhållanden naturligtvis kan sammanfalla utan att det ena är ett resultat av det andra, talar det mesta för att denna utveckling sammantaget är en av de viktigaste strukturella för- klaringarna till att valdeltagandet ökade till och sedan låg kvar där fram till valet . För att få ett historiskt perspektiv på valrörelsen har vi valt en komparativ ansats där vi jämför 1998 med valrörelserna i medier- na 1960 och 1979. Vi har inga ambitioner att följa utvecklingen . Med denna ansats vill vi emellertid und- vika risken att man lyfter fram vissa aspekter som typiska nutida fenomen fast de i själva verket kanske inte alls representerar något nytt. 1960 och 1979 är strategiskt valda fall som skall fungera som kontraster till 1998. 1960 var det första s.k. TV-valet och ett val då också valdeltagandet gick upp mycket kraftigt (från till ). 1979 har vi valt som ett av flera val då val- deltagandet låg på rekordhög nivå (), då politikens media- lisering nått långt, då valrörelserna, och den allt hårdare kampen om opinionerna, i stor utsträckning utspelade sig i medierna (1990). I vår studie har vi utgått från fyra hypoteser om hur valrörelsernas karaktär och politikens medialisering kan påverka medborgarnas relation till politiken. Vi kommer inte att testa dessa hypoteser i strikt mening, men de har varit vägledande för våra analyser. Var och en av dessa hypoteser innehåller två led: dels antaganden om valrörelsernas karaktär, dels antaganden om hur detta kan påverka medborgarna. I denna studie kan vi dra slutsatser om det första ledet i varje hypotes, men inte det andra. Vi kan dra slutsatser om vilka bilder av valrörelsen och politiken som medborgarna möter i me- dierna. Massmedierna erbjuder medborgarna olika sätt att förstå politiken, sätt att tänka om och relatera till politiken. Frågan om hur människors föreställningar och handlingar konkret påverkats av den medialiserade valrörelsen ligger dock utanför denna studie. Hypotes 1: I valrörelsen var det mer oklart än tidigare vilka politiska alternativ som fanns att ta ställning till – vad som egentli- gen stod på spel. De värderingsmässiga skillnaderna mellan partierna var oklara, liksom skillnaderna mellan partiernas lösningar på de viktiga samhällsfrågorna. Det saknades också tydliga regeringsalter- nativ. Detta var ett resultat av samspelet mellan politik och journa- listik i en specifik social och politisk situation. NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS na kom i huvudsak att handla om annat än värderingsskiljande sak- frågor. Ur medborgarnas perspektiv kan detta ha bidragit till att för- stärka osäkerheten och upplevelsen av att det ändå inte gör någon skillnad. Hypotes 2: Under valrörelsen fick negativa bilder av politi- ken ett mycket stort utrymme i medierna, detta genom berättelser om politiska skandaler, bilder av politiken som käbbel och uttryckt misstro mot politiken. När medborgarna framträdde i medierna fick de ge röst åt missnöje och misstro, som medborgare mera sällan framträdde i roller som politiskt intresserade och engagerade. Genom mediernas och journalistikens sätt att fungera, men också politikernas anpassning till medielogiken, kom dessa bilder av poli- tiken att få stort genomslag. När dessa fungerat som modeller för medborgarnas sätt att förstå politiken kan de ha minskat motivatio- nen att delta i valen och/eller ökat motivationen att i protest vända det politiska systemet ryggen. Hypotes 3: Politikens medialisering har inneburit att den politiska debatten under valrörelser i allt större utsträckning fått karaktären av mer eller mindre underhållande attraktioner, iscensatta kon- frontationer och personliga uppträdanden. Så kallat politiskt käbbel, olika typer av pseudofrågor, enskilda uttalanden och uppträdanden, dominerar bilden av politiken. Politiken blir till ett mer eller mindre underhållande skådespel. Detta kan för medborgarna bidra till att det upplevs som både svårare och mindre viktigt att ta ställning för ett bestämt parti och gå och rösta. Hypotes 4: Under valrörelser kommunicerar politikerna med väl- jarna delvis inom ramen för det vi kan kalla den strategiska mark- nadsföringens kommunikationsform. Det som för politiker framstår som kortsiktigt rationellt (olika strategier för att vinna väljare och påverka opinionen) bidrar långsiktigt till att minska förtroendet för politiken. Medborgarna tilltalas som objekt för övertalningskam- panjer och uppfattar politiker som strateger. Medborgarna tenderar att förhålla sig till politiken med kritisk distans och misstänksamhet. Denna form av politisk kommunikation är en viktig grund för politisk cynism. Hypoteserna ovan riktar uppmärksamheten på olika mekanismer, som hänger samman med politikens medialisering. Dessa betraktar vi som tendenser som kommer till olika uttryck i olika sociala och politiska situationer. Vissa aspekter av politikens medialisering kan, paradoxalt nog, bidra till ett ökat valdeltagande i en situation, i ett historiskt skeende, för att i en annan situation verka i en motsatt riktning och bidra till ett minskat valdeltagande. serade debatter mellan partiledare kan t.ex. i en situation bidra till att öka intresset för politiken, men i en annan situation förstärka de tilltalade åskådarnas leda och likgiltighet inför en politisk debatt som upplevs som skådespel och tomt prat. Denna studie begränsar sig till analyser av politiken i medierna, när- mare bestämt press och TV. Vi har studerat de bilder av politiken som medborgarna möter i egenskap av mediepublik. Vi har inte haft möjlighet att studera torgmöten, valaffischer, direktreklam etc., vil- ket naturligtvis i en mening kan ses som en begränsning. är det i huvudsak genom TV, tidningar och radio medborgarna mö- ter politiker och tar del av den politiska debatten. Av praktiska skäl har vi valt bort radio- och regionala TV-program då materialet annars hade blivit för stort. Det material som studerats omfattar press och TV och kan sammanfattas i följande: 1.Samtliga artiklar som knyter an till valrörelsen, detta i fem tid- ningar ((NA), (SVD), (DN), (EXP) och (AB)) före respektive val (1960, 1979 och 1998). består materialet av 56 artiklar, av 385 artiklar och av 337 artiklar. 2.De artiklar i dessa tidningar som faller utanför dessa men som handlar om något av de specialprogram som televisio- nen gjorde under valen (partiledarintervjuer, debatter etc.). 3.Nyhetssändningarna i SVT (Rapport och Aktuellt) samt TV4 (Nyheterna) före valen. 1960 fanns enbart Aktuellt som dessutom hade en mycket begränsad valbevakning. 1979 fanns Rapport och Aktuellt och 1998 samtliga tre program. Vi har koncentrerat oss på en huvudsändning per kväll och program. Sammanlagt består materialet av 91 nyhetsinslag och av 90 inslag. 4.I stort sett samtliga specialprogram (partiledarutfrågningar, de- batter etc.) som SVT och TV4 gjort inför valen, dock begränsat till rikstelevisionen. Regionalprogram har exkluderats. Analyserna i detta bokkapitel uppmärksammar vissa delar av detta material mer än andra. TV tas t.ex. upp mer än tidningarna. Studien bygger på en kombination av kvalitativa och kvantitativa text- och programanalyser 3. Vi betraktar de studerade texterna som ett resul- NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS tat av olika val som har betydelse för vilka innebörder politiken och valrörelserna får, vad politiken kommer att handla om och vilka tolkningar av politiken som de erbjuder läsaren/tittaren. Texterna är i den meningen ett resultat av skapande verksamhet. När vi säger skapar och skapande menar vi naturligtvis inte att journalistiken hit- tar på eller fabricerar utan grund. Vad vi menar är att journalistiken (och medierna generellt) inte utgör neutrala institutioner, utan tvärtom institutioner vars mer eller mindre invanda arbetssätt, tolk- ningar, dramatiseringar och iscensättningar har betydelse för politi- kens innebörder i mediesamhället. I de analyser vi arbetar med utgår vi från bl.a. följande frågeställ- ningar: NVad handlar texterna/programmen om och vad handlar valrörel- serna och politiken (i medierna) om? (Vad förmedlas t.ex. i ru- briker och ingresser och vilken berättelse är det som berättas?) NVilka händelser rapporteras och vilka händelser får särskilt stort utrymme? NHur iscensätts dessa händelser? NI vilka roller iscensätts politiker och väljare? I vilka roller får de uttala sig och vilka roller anpassar de sig till? Hur beskrivs och kommenteras de av journalistiken? NVilka relationer mellan politiker och väljare skapas genom tex- ter/program? NVad har texterna/programmen för implikationer för dem som använder dem och förstår politiken och valrörelserna med hjälp av dessa texter?4 Vad var det som stod på spel? Allt fler medborgare tycker att S och M är två ganska likvärdiga val, ungefär som Pampers eller (11/9 1998). Under valrörelsen hördes vid upprepade tillfällen röster som sa att valtemperaturen var låg och att valrörelsen var tråkig. När den s.k. affären med städhjälp kommenterades i TV4:s ny- hetsstudio gjorde journalisterna bl.a. följande analys: –Rätt intressant att det behövs en sån här affär för att höja valtempera- turen. –Jaa det kanske säger något om valrörelsen i allmänhet. Sådana sätt att beskriva valrörelsen kan naturligtvis syfta på olika saker – att det saknades riktigt stora avgörande valfrågor, att parti- erna inte gjorde några nya utspel, att debatten mellan partiledarna inte riktigt ville hetta till, eller att valresultatet framstod som relativt givet på förhand och att spänningen därför uteblev. En sak vågar vi dock påstå. Det som höjer valtemperaturen i samtidens valrörelser är händelser som från början är, eller har förutsättningar att bli, me- diehändelser. En tänkbar förklaring till det minskade valdeltagandet 1998 är att alternativen i politiken framstod som mycket otydliga och att det var oklart vad som egentligen stod på spel. En valrörelse med tydliga regeringsalternativ att ta ställning till, med betydelsefulla frågor som tydligt särskiljer de olika partierna och där det dessutom framstår som jämnt och spännande in i det sista, torde motivera fler att gå och rösta än en valrörelse där det motsatta gäller (förutsatt att allt annat är lika). En valrörelse av det första slaget kan bidra till både osäkerhet om alternativen och en känsla av att det ändå inte gör någon skillnad. Det är naturligtvis inget nytt att väljare är osäkra och har svårt att se skillnader i politiken. Röster som uttrycker sådana erfarenheter har kommit till uttryck i medierna under alla de tre valrörelser vi studerat. Mycket tyder dock på att denna osäkerhet ökat, delvis som en konsekvens av att människors av traditionen ärvda tillhörigheter till större kollektiv och ideologier minskat i betydelse, men säkerli- gen också beroende på att skillnaderna i politiken inte är så tydliga som de varit. Undersökningar har visat att andelen osäkra och rör- liga väljare ökat. I en situation då många väljare är osäkra när valrö- relsen inleds får sannolikt valrörelsens karaktär särskilt stor betydel- se. Valrörelsen kan antingen motverka eller förstärka denna osäker- het. Vi skall här argumentera för att valrörelsen präglades av av- saknaden av tydliga regeringsalternativ och frånvaron av tydligt vär- deringsskiljande sakfrågor. Vi baserar detta på en analys av valrörel- sen så som den utspelades i vissa utvalda medier. Låt oss påpeka att vi inte tar ställning till om denna valrörelsens karaktär främst be- rodde på politiken eller medierna. Politiken har förändrats i viktiga avseenden. Blockpolitiken är mer eller mindre borta. Samarbeten i olika politiska konstellationer har varit ett viktigt inslag i svensk politik (jfr 1998). Det politiska handlingsut- rymmet har överlag minskat. Det har skett en likriktning i politiken och alternativa politiska utopier har förlorat i trovärdighet, osv. Men även medialiseringen kan som vi skall se (i detta och i följande av- NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS snitt) delvis bidra till att det blir svårare att urskilja de sakpolitiska skillnaderna mellan olika partier. Mediernas sätt att fungera kan åt- minstone förstärka en politisk otydlighet (en upplevelse av att alla säger samma sak, att skillnaderna är vaga och att ingen har något nytt att komma med) som har sina rötter i förändringar inom den politiska sfären. Om regeringsfrågan i valrörelserna I detta avsnitt skall vi undersöka vilka bilder man fick av regerings- alternativen om man följde valrörelsen i de medier vi studerat. Vi ställer två frågor: I vilken utsträckning fanns någorlunda tydliga re- geringsalternativ att ta ställning till? I vilken utsträckning framstod valet som ovisst och spännande alternativt redan klart på förhand? I nästa avsnitt undersöker vi i vilken utsträckning valrörelserna i me- dierna erbjöd medborgarna tydliga sakfrågor och tydliga ideologiska eller värderingsmässiga positioner att ta ställning till. För att få ett perspektiv på valrörelsen jämför vi den med valrörelsen (och delvis även 1960). Under valrörelsen präglades den politiska debatten av blockpolitiken. Inte så att en enad vänster under hela valrörelsen stod mot en enad höger, tvärtom var de s.k. sprickorna inom det borgerliga blocket ett återkommande tema i medierna. Även då sprickorna togs upp relaterades dock detta till frågan om det skulle bli en socialdemokratisk eller borgerlig regering. Under valrörelsens sista dagar gjorde också de borgerliga partierna tydliga markeringar för att visa att de representerade ett enat alternativ till en socialde- mokratisk regering. När resultaten från opinionsundersökningarna redovisades i me- dierna ställdes vänstern (s och vpk) mot det borgerliga blocket (c, fp och m). Opinionssiffrorna talade för en oviss utgång av valet och i medierna blev den jämna slutstriden stora rubriker. före valet hade t.ex. följande rubrik på förstasidan: 16 305 röster – så lite skiljer blocken enligt . I artikeln kunde man sedan läsa att det hänger på 16 305 röster vilka som vinner valet. Det var då inte frågan om vilken partiledare eller vilket parti som skulle vinna utan vilket block. I presenterades opinionssiffrorna som en kamp mellan blocken. Rubriken var: 175 mot 174. I artikel efter artikel, i nyhetssändning efter nyhetssänd- ning, återkom den avgörande frågan: Skulle vänstern eller det bor- gerliga blocket vinna valet? 1979 fanns tre tänkbara alternativ i regeringsfrågan, beroende på valresultaten. Det första alternativet var en socialdemokratisk rege- ring. Opinionssiffrorna visade att socialdemokraterna tillsammans med mycket väl kunde få majoritet i . Även om s och vpk strävade efter att profilera sig gentemot varandra under valrörelsen, talade allt för att vpk skulle stödja en socialdemo- kratisk regering. I den stora slutdebatten före valet framstod de två partierna som enade i sin kritik mot de borgerliga partierna. Det andra alternativet var en borgerlig trepartiregering med stark tyngdpunkt åt höger. Vem som i så fall skulle bli statsmi- nister var mycket beroende på valresultatet. Det tredje alternativet var mittenalternativet. Under valrörelsen gjorde de två mittenparti- erna flera gemensamma utspel. före valet pre- senterade och ett gemensamt program som fick stor uppmärksamhet. Efter valet var det tänkbart att mittenpartierna antingen bildade en minoritetsregering eller att de blev en stark del i en borgerlig trepartiregering med eller som statsmi- nister.