sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Man uppmärksammar vidare förhållandet mellan främjande av hälsa och främjande av mänskliga rättigheter och påpekar att dessa har det gemensamma målet att främja och skydda individens rättigheter och välmående samt att de samverkar på olika sätt. I dokumentet berörs ett vitt antal rättigheter. Stor vikt läggs vid frå- gor om diskriminering och det betonas återkommande att diskrimine- ring av hivpositiva eller aidssjuka utgör ett brott mot de mänskliga rät- tigheterna. När det gäller inskränkningar av de rättigheter som manifes- terats i de olika internationella dokumenten om mänskliga rättigheter konstateras att folkhälsa har accepterats som en giltig grund för inskränkningar och att stater ofta hänvisar till detta skäl när det gäller åtgärder som t.ex. tvångstestning och frihetsberövande. Enligt riktlin- jerna utgör emellertid folkhälsa sällan ett legitimt skäl för inskränk- ningar av mänskliga rättigheter när det gäller hiv/aids. 328 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU åtgärder kan vara effektiva vid smittsamma sjukdomar som sprids ge- nom sociala kontakter ("contagious by casual contact") och som kan botas, men är ineffektiva när det gäller hivinfektion. I dokumentet tas avstånd från tvångstestning och man framhåller vikten av sekretess- skydd rörande uppgifter om den enskildes hälsotillstånd och personliga förhållanden. Beträffande rätten till frihet och personlig säkerhet fram- hålls i riktlinjerna att frihetsberövande åtgärd, t.ex. isolering, inte får äga rum enbart på den grunden att individen är hivpositiv. Däremot kan det enligt riktlinjerna i särskilda undantagsfall vara berättigat med begränsningar av friheten då det rör sig om avsiktliga och farliga bete- enden. Sådana exceptionella fall skall dock bli behandlade enligt van- liga hälsobestämmelser eller strafflagar med tillbörlig hänsyn till det processuella skyddet. Inom har antagits tre rekommendationer som rör hiv/aids och frågor om etik och mänskliga rättigheter; ministerkommitténs UHNRPPHQGDWLRQ QU 5 RP HQ JHPHQVDP HXURSHLVN IRONKlOVR SROLF\ U|UDQGH EHNlPSQLQJHQ DY DLGV RFK UHNRPPHQGDWLRQ 5 RP HWLVND IUnJRU U|UDQGH KLYLQIHNWLRQ L KlOVR RFK VMXNYnUGHQ P P samt parlamentets UHNRPPHQGDWLRQ DQJnHQGH DLGV RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU. Härutöver har ministerkommittén antagit två rekommendationer, nr R (87) 6 och nr R (94) 10, som tar upp frågor dels om hiv/aids och andra smittsamma sjukdomar på fängelser, dels om den medicinska behandlingen av hivinfektion. Den rekommendation som väckt särskild uppmärksamhet i är UHNRPPHQGDWLRQ 5 RP HWLVND IUnJRU U|UDQGH KLYLQIHNWLRQ L KlOVR RFK VMXNYnUGHQ P P eftersom som enda land lade ned sin röst då ministerkommittén antog rekommendationen. I röstförkla- ringen anförde att rekommendationen innehöll vissa punkter som hade allvarliga invändningar mot. Det gällde hivpositivas rättigheter, provtagningen, samt karantän och isolering. Bakgrunden till inställning var främst att smittskyddslagen i vissa situationer ger möjligheter till tvångsingripanden mot den som är hivpositiv. I rekommendationen anges ett antal principer som medlemsstaterna bör ta hänsyn till vid upprättandet av nationella handlingsprogram för bekämpningen av hivinfektion. I rekommendationen framhålls generellt att respekten för hivpositivas och aidssjukas mänskliga och sociala rät- tigheter är av avgörande betydelse för framgången av förebyggande folkhälsoprogram. 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 329 De principer som behandlas i rekommendationen rör områdena för folkhälsoprogram, hälsopersonal, epidemiologisk forskning, sociala förhållanden (t.ex. arbete och skola) och försäkringsfrågor. Vad som här främst är av intresse är de principer som rör folkhälsoprogram och kontrollåtgärder. I rekommendationen förespråkas frivilliga åtgärder och aktiva informationsinsatser såväl på individnivån som för den all- männa befolkningen, varvid särskilt framhålls vikten av att nå sådana grupper som är särskilt utsatta för risk att smittas av hivinfektion. Med- lemsstaterna skall vidare tillse att rapportering av aidsfall, och i före- kommande fall hivfall, endast äger rum för epidemiologiska syften och under tillbörlig konfidentialitet. Rekommendationens principer grundas på den vetenskapliga kun- skapen om hivinfektion och dess spridningssätt och på det förhållandet att det saknas botemedel och vaccin mot sjukdomen. Med hänsyn här- till är enligt rekommendationen frivillig provtagning kombinerad med rådgivning det mest effektiva sättet att förhindra spridning av hivinfek- tion. tar uttryckligen avstånd från screening (när- mare om detta begrepp se kap. 5) som äger rum under tvång och be- traktar sådana åtgärder som oetiska och ineffektiva medel. Enligt utta- landen i rekommendationens "explanatory memorandum" ligger det slutliga avgörandet om individen skall genomgå provtagning för hiv- infektion hos honom själv och inte hos samhället. Enligt rekommenda- tionen skall också partnerspårning ske med den smittades samtycke. Undantag görs dock för vissa speciella situationer då den smittade väg- rar att medverka till att kontakta en ovetande person som sjukvårdsper- sonalen känner till. tar vidare uttryckligen avstånd från alla former av tvångsisolering av hivpositiva eller aidssjuka. Grunden för denna princip är enligt "explanatory memorandum" att en sådan åtgärd anses vara oetisk och ineffektiv med hänsyn till att hiv- infektion inte smittar genom vanlig social kontakt, till den långa tid som råder innan aids utvecklas samt till avsaknaden av botemedel. I avsnittet redogörs närmare för de artiklar som är av störst intresse för smittskyddslagens bestämmelser om tvångsåtgärder, nämligen art. 5 om rätten till personlig frihet och art. 8 om rätten till skydd för privat- och familjeliv m.m. Innebörden av artiklar tolkas och bestäms ge- nom kommissionens och praxis. 330 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU görelsen av konventionsbestämmelserna bygger därför på Därvid bör följande uppmärksammas. När det gäller tolkningen av konventionen följer av internationella bestämmelser (om traktaträtten) att konven- tionen bl.a. skall tolkas med hänsyn till dess ändamål och syfte ("object and purpose"). Strasbourgorganen har lagt stor vikt vid att söka tolka konventionen på detta sätt. har bl.a. i målet Tyrer mot 1978 slagit fast att konventionen är ett levande instrument som måste tolkas i enlighet med rådande förhållanden. Domstolen väger därvid in vad som kan anses vara en gemensam europeisk syn på förhållanden. Av betydelse är då bl.a. rekommendationer och hur frågan bedömts i de olika europeiska länderna. Många frågor rörande innebörden av konventionsartiklarna har vi- dare inte prövats av men däremot av kommissionen. Det bör här anmärkas att kommissionens ställningstaganden inte är juridiskt bindande för staterna och att domstolen har det avgörande ordet. Om domstolen har en annan uppfattning än kommissionen i en viss fråga skall kommissionen efterfölja domstolens tolkning. Att kommissionen och domstolen har kommit till olika avgöranden har förekommit ett antal gånger. I frånvaro av domstolsavgörande utgör emellertid kommissionens avgöranden en viktig källa för tolkningen av konventionen. 21.4.2Rätten till personlig frihet Skyddet mot olagliga och godtyckliga frihetsberövanden är ett centralt moment i . har i flera fall fram- hållit betydelsen av denna rättighet i ett demokratiskt samhälle. I art. 5 garanteras rätten till personlig frihet och säkerhet. Artikeln reglerar alla slags frihetsberövanden men inte andra begränsningar i rörelsefriheten. Skydd mot andra former av begränsningar i rörelsefriheten återfinns i art. 2 i fjärde tilläggsprotokollet. Emellertid är gränsdragningen mellan dessa artiklar inte helt klar. Artikeln innehåller en uttömmande uppräkning av i vilka fall fri- hetsberövande är tillåtet. Enligt praxis skall upp- räknade fall ges en restriktiv tolkning. De särskilda fallen tas upp under sex punkter, se närmare nedan. Härutöver innehåller artikeln bestäm- melser som skall ge garantier för rättssäkerhet vid frihetsberövandet. 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 331 För samtliga fall av frihetsberövande gäller att frihetsberövandet skall äga rum i den ordning lagen föreskriver och dessutom vara lagligt (lawful). I praxis har dessa begrepp i många fall inte behandlats separat. Vad som avses härmed är att frihetsberövandet skall stå i överensstämmelse med bestämmelserna i den nationella la- gen (såväl när det gäller den materiella grunden som när det gäller det processuella förfarandet) och med bestämmelserna i konventionen samt att det inte är godtyckligt. Det ställs således krav på rimliga rättssäker- hetsgarantier vid frihetsberövandet. Att frihetsberövandet skall stå i överensstämmelse med konventionen innebär även att den nationella lagen i sig måste vara förenlig med konventionen. Vid prövningen av huruvida frihetsberövandet har ägt rum i enlighet med den nationella lagen accepterar såväl som kom- missionen oftast statens tolkning. Genom kravet på att frihetsberövandet inte får vara godtyckligt har Strasbourgorganen erhållit ett instrument vid bedömningen av staternas handlande som på sitt sätt motsvarar kravet i art. 8–11 på att inskränk- ningen skall vara "nödvändig i ett demokratiskt samhälle" (se vidare avsnitt 21.4.3). I sin redogörelse diskuterar m.fl. relativt ingåen- de begreppet godtycklighet och hur långt kommissionen och Europa- domstolen härvidlag anser sig kunna gå i sin övervakning av staternas handlingar. Huvudsakligen anses ett frihetsberövande vara godtyckligt om det inte står i överensstämmelse med det i artikeln särskilt godtagna ändamålet eller med artikeln i övrigt. Även om frihetsberövandet är lagligt i konventionens mening kan det vid vissa av de uppräknade fal- len i artikeln ändå anses vara godtyckligt om frihetsberövandet inte be- döms vara SURSRUWLRQHUOLJW i förhållande till ändamålet. organens förhållningssätt har skilt sig beroende på typen av frihetsberö- vande. När det gäller straffrättsliga frihetsberövanden är såväl kommis- sionen som domstolen obenägen att ifrågasätta den nationella straff- rättsliga bedömningen. På motsvarande sätt har man inte ansett sig kun- na ifrågasätta den materiella grunden för beslut om utvisning eller ut- lämnande vid frihetsberövande. Däremot har i mål som avsett frihetsberövande av psykiskt sjuka vid prövningen av god- tycklighet granskat frihetsberövandet med grund i de materiella omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. huruvida det finns tillför- litliga bevis om personens hälsotillstånd och om frihetsberövandet i öv- rigt är motiverat med hänsyn till omständigheterna, se mer om detta ne- dan. Det skall dock redan här nämnas att i de fall granskningen även omfattar en bedömning av den materiella grunden tillåts staterna en viss tolkningsmarginal ("of appreciation"). 332 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 7LOOnWQD IDOO DY IULKHWVEHU|YDQGH Som inledningsvis redogjorts för uppräknas i artikeln under sex punkter de fall där frihetsberövande får äga rum. Av intresse i smittskyddssammanhang är dock främst p. 5.1.b som medger frihets- berövande med anledning av att någon har underlåtit att uppfylla före- läggande av domstol eller som syftar till fullgörande av en i lag före- skriven skyldighet och p. 5.1.e som tillåter frihetsberövande till för- hindrande av smittsam sjukdom eller av en person som är psykisk sjuk, alkoholmissbrukare, missbrukare av droger eller lösdrivare. Övriga punkter tar upp bl.a. straffrättsliga frihetsberövanden och frihets- berövande inför utvisning. )ULKHWVEHU|YDQGHQ HQOLJW DUW E Enligt art. 5.1.b medges frihetsberövande i två fall. Det ena fallet tar sikte på situationen då någon underlåtit att uppfylla ett föreläggande meddelat av domstol och det andra då frihetsberövande sker i syfte att få till stånd ett fullgörande av en i lag föreskriven skyldighet. Europa- domstolen har varnat för att ge bestämmelsen en extensiv tolkning. Så- väl kommissionen som har framhållit att det måste vara fråga om en specifik konkret skyldighet och inte om en allmän skyldighet att leva ett laglydigt liv. Frihetsberövandet får inte heller ha till syfte att straffa för en redan utförd handling. Det måste vidare fin- nas klara tecken på att den som berövas friheten inte varit beredd att frivilligt fullgöra sin skyldighet. Skyldigheterna som skall fullgöras enligt 5.1.b kan vara av mycket skiftande art. Så har t.ex. godtagits frihetsberövanden av personer som inte uppfyllt skyldighet att undergå psykiatrisk undersökning, att under- gå blodprovstagning, att betala böter, att vistas på viss ort eller att full- göra militärtjänst. )ULKHWVEHU|YDQGHQ HQOLJW DUW H Denna punkt tar upp ett antal artskilda omständigheter där frihetsberö- vande är tillåtet. De fall som prövats av kommissionen och Europadom- stolen har rört personer som ansetts lida av psykisk sjukdom samt fall som rört lösdriveri. Såvitt framgått finns det inte några rapporterade fall som avsett frihetsberövande till förhindrande av spridning av smittsamma sjukdomar. har i ett antal fall som rört psykiskt sjuka personer givit vägledande principer för tillåtligheten enligt 5.1.e. Det fall i vilket 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 333 flera grundläggande frågor behandlades är Winterwerp mot Nederlän- derna 1979. Härefter har principerna utvecklats i bl.a. X mot Storbri- tannien 1981, Luberti mot 1984 och Ashingdane mot Storbritan- nien 1985. Sammanfattningsvis innebär dessa principer följande. Psykisk sjuk- dom är ett flexibelt begrepp vars innebörd kan förändras . In- te under några förhållande får en person anses vara psykiskt sjuk bara därför att hans åsikter eller uppförande avviker från vad som är nor- malt. Utöver att frihetsberövandet måste vara i överensstämmelse med syftet för inskränkningen enligt 5.1.e måste frihetsberövandet också va- ra motiverat med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet. För att frihetsberövandet inte skall anses godtyckligt måste vidare följande villkor vara uppfyllda. Personen i fråga måste på ett tillförlit- ligt sätt och med stöd av objektiv medicinsk sakkunskap visas lida av psykisk sjukdom. I brådskande fall kan dock ett frihetsberövande ske utan att medicinsk utredning hunnit inhämtas men ett sådant frihetsbe- rövande får endast vara av kort varaktighet. Den psykiska sjukdomen måste vidare i sig vara av sådan art och grad att den motiverar ett fri- hetsberövande. Frihetsberövandet får endast fortsätta så länge störning- en består. I såväl Winterwerpsfallet som i Lubertifallet har sagt att även om har det sista ordet när det gäller huruvida dessa krav är uppfyllda har den svarande staten tillåtits en viss frihet (of appreciation) vid bedömningen av situationen. I Lubertifallet jämte ett antal andra har domstolen vidare accepterat att när det gäller personer som kan vara farliga för allmänheten har staten rätt att inta en försiktig hållning vid bedömningen av huruvida personen skall släppas fri med hänsyn till att hans tillstånd har för- bättrats. När det gäller tiden för frihetsberövandet nämns inte något om detta i artikeln utom såvitt avser vissa frihetsberövanden av straffrättslig art. Emellertid har kommissionen i fall rörande frihetsberövanden vid bl.a. utvisning ansett att vid bedömningen av lagligheten av sådana beslut hänsyn även kan tas till varaktigheten av frihetsberövandet. I de fall som avsett frihetsberövande av psykiskt sjuka personer har Europa- domstolen dock utgått från att dessa kan vara obestämda till tiden och beroende av utvecklingen av personens psykiska hälsotillstånd (bl.a. Winterwerpfallet). Som nämnts ovan har inte några fall prövats rörande frihetsberö- vande vid smittsamma sjukdomar. Kommentarer om tolkningen av konventionen i dessa fall är mycket sparsamma i litteraturen. Fawcett konstaterar kort att kontrollen av smittsamma sjukdomar i allmänhet måste anses vara en sak för inhemsk lag och administration men att sta- 334 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU terna kan vara bundna av bestämmelserna i den internationella överens- kommelsen International Health Regulations (jfr kap. 20). I m.fl. diskuteras dock frågan mer ingående och enligt deras bedömning kan det presumeras att de principer som gäller för psykisk sjukdom med relevanta modifikationer också skall tillämpas när det gäller fall röran- de smittsam sjukdom. Enligt deras bedömning innebär kraven att det måste finnas bevis på att spridningen av sjukdomen kommer att hindras av en policy som innehåller frihetsberövande. När det gäller hivinfek- tion anser de att det kan vara så att tillämpningen av frihetsberövande i dessa fall motverkar sitt syfte genom att driva problemet under jord. Tillämpningen av frihetsberövanden vid hivinfektion väcker därför en- ligt deras uppfattning särskilda frågor rörande nödvändigheten och rätt- färdigandet av åtgärden. *DUDQWLHU I|U UlWWVVlNHUKHW YLG IULKHWVEHU|YDQGH I artikeln ställs, under p. 2–4, särskilda villkor som har till syfte att garantera rättssäkerheten för den som frihetsberövats. Sammanfatt- ningsvis innebär dessa villkor huvudsakligen följande. Den som frihetsberövats har rätt till underrättelse om skälen för fri- hetsberövandet. Enligt (mot Nederlän- derna 1990) gäller detta krav på underrättelse alla former av frihetsbe- rövande enligt art. 5. Underrättelsen skall ges på ett enkelt och icke tek- niskt språk som personen kan förstå och upplysa om de viktigaste rätts- liga och faktiska grunderna för frihetsberövandet. Underrättelsen skall vidare lämnas skyndsamt. Den som frihetsberövats har också rätt att få lagligheten av frihets- berövandet snabbt prövad av domstol. Med domstol har även godtagits annat organ som uppfyller kraven på oberoende och judiciell procedur. Ett organ som enbart är rådgivande och inte beslutande är dock inte godtagbart. Domstolsprövningen skall omfatta lagligheten av frihetsbe- rövandet varvid domstolen måste göra en prövning av de faktiska om- ständigheterna som ligger bakom frihetsberövandet. Däremot behöver prövningen inte omfatta rena lämplighetsöverväganden. Huruvida kra- vet på en snabb prövning är uppfyllt är enligt praxis beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Tiden räknas fram till dess att slutligt beslut föreligger. Utöver vad som nämnts ställs i artikeln inte uttryckliga krav på förfarandet i övrigt. Av Strasbourgsorganens avgöranden framgår att proceduren i vart fall måste uppfylla rimliga rättssäkerhetskrav. Euro- padomstolen har därvid uttalat krav på att förfarandet skall vara kontra- diktoriskt. Detta innebär att beslutet inte får fattas på uppgifter eller be- 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 335 vis som den berörde inte har fått ta del av och bemöta. Däremot har inte ställts några generella krav på att proceduren skall vara muntlig eller att förfarandet skall vara offentligt. Emellertid har Europa- domstolen slagit fast att personer som frihetsberövats p.g.a. psykisk sjukdom har rätt att bli hörda personligen eller, om det är nödvändigt, genom någon form av representant. Vidare har domstolen framhållit att när det är fråga om psykiskt sjuka personer kan krav ställas på särskilda processuella garantier. Här bör också art. 6 beaktas. Artikeln behandlar rätten till domstols- prövning och rättssäkerhet i både brottmål och mål om civila rättigheter och skyldigheter. Art. 6 innehåller mer långtgående krav än art. 5, bl.a. krävs att förfarandet i allmänhet skall vara muntligt och offentligt och att domen skall avkunnas offentligt. Det bakomliggande syftet bakom kravet på offentlighet är att garantera en rättvis rättegång genom offent- lig insyn. Enligt doktrinen torde kravet på att domen skall avkunnas of- fentligt innebära att åtminstone huvuddragen i domskälen offentliggörs vid sidan av domslutet. Huruvida de rättigheter som skyddas av kon- ventionen skall anses som sådana civila rättigheter som avses i art. 6 är dock oklart. har lämnat frågan öppen i flera mål. Nå- gon enhetlig uppfattning återfinns inte heller i doktrinen. Även om Strasbourgorganen inte synes ha ansett att rättssäkerhetskraven enligt art. 5 måste vara de samma som krävs för en rättvis rättegång enligt art. 6 har dock den praxis som utvecklats hos medfört att ett flertal av de krav på rättssäkerhet som ställs i art. 6 också kommit att tillämpas på beslut som rört frihetsberövande enligt art. 5. Som ovan redogjorts för har särskilda hänsynstaganden gjorts då det varit fråga om personer med psykisk sjukdom. Enligt m.fl. har domstolen också generellt antytt att när frihetsberövandet kan komma att omfatta måste den rättsliga proceduren ge rättssäkerhetsgarantier som inte är märkbart mindre än vad som krävs vid prövning i brottmål. 21.4.3Rätten till skydd för privat- och familjeliv m.m. I art. 8 återfinns förpliktelser för staterna som avser att ge skydd mot godtyckliga ingrepp i människors privata sfär. Enligt artikeln har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin kor- respondens. Skyddet enligt artikeln är emellertid inte absolut utan kan begränsas under vissa förutsättningar. Dessa förutsättningar är att in- skränkningen har stöd i lag, tillgodoser något av de ändamål som räk- nas upp i artikeln samt är nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att 336 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU De ändamål för vilka inskränkningar får göras är statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska väl- stånd, föreb yggande av oordning eller brott, skyddandet av hälsa eller moral eller av andra personers fri- och rättigheter. Att en inskränkning skall ha stöd i lag innebär enligt Europadomsto- lens praxis inte enbart att inskränkningen skall regleras i lag. Lagen måste dessutom uppfylla vissa krav på rättssäkerhet; den skall vara till- gänglig och förutsebar för allmänheten. Detta innebär bl.a. att grunder- na för inskränkningen skall vara tillräckligt preciserade i lagen. Hur detaljerat förutsättningarna måste anges beror enligt på vad inskränkningen avser. Domstolen har i en del fall, t.ex. då det rört omhändertagande av barn, godtagit att de tillämpande myndighe- terna lämnats en viss diskretionär beslutanderätt. Kravet är emellertid att ramen för bedömningen är tillräckligt avgränsad för att ge individen skydd mot godtyckliga ingrepp. Domstolen har också i vissa fall tagit hänsyn till om det i övrigt funnits tillräckliga rättssäkerhetsgarantier mot godtycklighet, t.ex. genom möjlighet till rättslig prövning. Att inskränkningen skall vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle innebär enligt praxis att den skall vara motiverad av ett starkt samhällsbehov och att skälen för inskränkningen är relevanta och tillräckliga. Vidare måste inskränkningen stå i rimlig proportion till det syfte som skall tillgodoses. Nödvändigheten av åtgärden skall avgö- ras i belysning av alla omständigheter i målet. Staterna har tillerkänts viss frihet att avgöra nödvändigheten ("of appreciation"). Emel- lertid är denna rätt inte obegränsad utan det slutliga avgörandet åvilar . Den exakta omfattningen av statens tolkningsföre- träde beror på vilken rättighet det är fråga om, vilket samhälleligt in- tresse som görs gällande och på de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet. Strasbourgorganen har vidare i många fall sökt utröna vad som kan anses vara uttryck för en allmän europeisk syn och därvid lagt vikt vid bl.a. förhållandena i de olika europeiska länderna. De skyddade intressena i art. 8 är formulerade i allmänna ordalag och omfattar sinsemellan olika element. Några allmänna definitioner av vad anser att respektive intresse omfattar har inte I rätten till privatliv ingår bl.a. GHQ I\VLVND LQWHJULWHWHQ. Art. 8 omfat- tar bl.a. skydd mot medicinska undersökningar, även sådana av mindre betydelse. Något avgörande av rörande frågor om medicinska tvångsundersökningar föreligger inte.