sou · GNB383 · 2000-01-01 00:00:00 — Med någon förenkling kan sägas att den stegrade kunskapnivån höjde demokratins kvalitet, men gjorde beslutsfattandet än mer oskarpt. Det visade sig nämligen att de medborgare som hade ökat sina kunskaper mest i energifrågan också hade blivit mindre benägna att ta ställning för eller emot. Många medborgare, och nästan alla aktiva politiker, kunde då en aktiv och bred energidebatt pågick exempelvis skilja mellan energi och effekt: klarar man inte ens denna distinktion går det helt enkelt inte att föra ett samtal om energiförsörjningen. På det ekonomiska området vet jag att många har svårt att skilja på statens ekonomi och – en distinktion av än mer elemen- tär natur än den mellan energi och effekt. Här kan en hopblandning ge fritt fram för fullständigt huvudlösa slutsatser om vad läget krä- ver. En besläktad egendomlighet ligger i den numera vanliga frasen ökad tillväxt, som uppenbart ibland avser helt enkelt tillväxt (av BNP), men andra gånger syftar på vad den ordagrannt betyder, nämligen ökad tillväxttakt (t.ex. från 1,7–2,). Exemplen på bristande precision kan göras många fler – och betydligt intressan- tare – än dessa. Det står emellertid klart att ambitionerna till kritisk och exakt förståelse av ekonomiska samband är mycket låga, utanför en täm- ligen liten krets av fackmän och specialiserade journalister. Dessa delar dessutom en tämligen snäv åskådning (se noteringarna om ekonomism i det förra kapitlet). i artikeln har återgivits vissa resonemang som skulle kunna förklara en uppgivenhet inför det obegripliga och kapitulation till det opåverkbara. Dessa är långt ifrån tillräckliga för att ursäkta den låga nivån i det offentliga samtalet om ekonomiska ting. EN KRYMPT AGENDA? Finns det någon rimlig väg till en demokratiskt användbar eko- nomisk bildning? Den frågan skall jag återvända till, något mindre anekdotiskt, i slutavsnittet. Demokratins rötter, eller tur och retur Det finns gott om förhållanden – inom det ekonomiska området och i mötena mellan den politiska och den ekonomiska sfären – som människor vill se ändrade genom samfällda beslut. Detta är själv- klart, och några av svårigheterna att åstadkomma sådana ändringar har belysts ovan. Men en fråga återstår: varför skulle människor vilja att dessa beslut fattades i just demokratisk ordning? Skulle inte kor- rekta och rättvisa expertbedömningar vara lika tillfredsställande? Eller utslag på marknaden? Är det något särskilt med den demo- kratiska processen som går bortom och utöver den tonvikt på resultat som präglat vissa delar av debatten (1997, se kommenta- rer ovan)? Även denna fråga har belysts på många sätt i litteraturen. Man kan för demokratins sak åberopa den mänskliga naturen, människo- värdet, praktiska hänsyn – eller analysera matematiska samband. Här vill jag kort anknyta till en av den demokratilitteraturens moderna klassiker, nämligen Den fungerande demokratin (). anser sig nämligen kunna svara på var de- mokratins rötter egentligen finns och var de suger näring. Genom jämförelser mellan olika delar av , ett omfattande empiriskt studium, finner att ett socialt kapital byggts upp. Detta visade sig vara större och mer pålitligt i vissa delar av landet än i andra. Man kan i några avseenden spåra grunden mycket långt tillbaka. Genom att medborgarna sammansluter sig i associationer utanför de formella institutionerna (stat, näringsliv, kyrka ), byggs det upp vanor till självorganisering, gemensamma inititativ och samfällt genomförande. De är gynnsamma för såväl ekonomiska som politiska framsteg. Man kan påvisa samband mellan körsång och demokratiskt deltagande, till exempel. Ett uppbyggt förtroende av detta slag i samhället innebär att ett socialt kapital skapas, vilket ger avkastning i form av en frisk de- mokrati och ett aktivt entreprenörskap. Nyckelbegrepp är förtroen- de och tillit (trust) som enligt skapas bäst genom association över klass- och yrkesgränser, i jämlika ordningar snarare än hierarkiska, och i sammanhang där människorna kan uppträda som medarbetare snarare än klienter. Om man accepterar detta synsätt ligger en viktig del av demokratins rotsystem inom den civila de- len av samhället, den som vi i svensk tradition (en smula oegentligt, kanske) brukar kalla för folkrörelse-sektorn. bok har förklarligt nog skapat debatt både bland sam- hällsforskare och i vidare kretsar. Det finns inga möjligheter att re- ferera dessa här (en provkarta på ståndpunkter och förteckningar över relevant litteratur ges i ett specialnumer av tidskriften sophy and Public Policy 1998). I stort sett accepteras den empiriska undersökningen som värdefull och allsidig. Invändningarna riktar sig mera mot den allmänna slutsatsen att det sociala kapitalet har en dominerande roll för samhällets demokratiska hälsa. Flera författare menar att sådant som statens organisation, politikernas och tjänste- männens oberoende och omutlighet och massmedias ansvarskänsla måste tillmätas en minst lika stor betydelse. Än mindre enighet råder kring försöken – egna och andras – att tillämpa tankegångarna om det sociala kapitalet, tilliten och det civila samhällets associationer på samhällen som eller , . I en berömd essä, Bowling alone har själv argumenterat för att det sociala kapitalet i har förslösats, och att individuella strävanden och projekt har ersatt tidigare generatio- ners omsorg om det gemensamma medborgarskapet och dess dyg- der (civic virtues) (). I en tidningsartikel tilldelar han televisionen den största, om än inte hela, skulden (). Jag tror att man, även utifrån den svenska traditionen, måste till- mäta huvudtes mycket stor betydelse. Det är i samman- slutningar utanför stat och kommun, och utanför arbetsliv och eko- nomi i snävare mening, som demokratiska kvaliteter och en demo- kratisk människosyn grundläggs och befästs. Men när detta väl är sagt bör, utifrån det perspektiv som läggs i denna artikel, tre viktiga påminnelser göras. (1) Vi lever inte längre i ett samhälle där ögonkontakt och personlig bekantskap är den huvudsakliga formen av social relation. Förtroen- de måste skapas även på andra vägar. Det moderna samhällets många instrumentella relationer, varav många är av ekonomisk natur, kräver att även på ett mer generaliserat plan ett mått av förtroende byggs upp. Man måste kunna känna förtroende för och solidaritet med människor som man aldrig sett och som man aldrig kommer att träffa. I informationsteknikens och de virtuella kontakternas värld kan detta bli ännu ett steg mera krävande (Ingelstam 1999). Hur solidaritet och förtroende skapas i ett storsamhälle är en EN KRYMPT AGENDA? svårhanterlig och kontroversiell fråga. En klassisk författare som Titmuss ansåg detta möjligt, medan många menar att sådana värderingar enbart hör den lilla världen till (Titmuss 1958, jfr Ingelstam 1997). Att en modern ekonomi förutsätter en viss grad av delat förtroende för att den inte skall undermineras av sina egna, inbyggda krafter har övertygande hävdats av Etzioni (Etzioni 1988). (2)Man kan med framgång argumentera för att demokratins rötter växer bäst där föreslår – i det civila livet och dess förtroen- deskapande associationer – även i den globaliserade systemkapitalis- mens samhälle. Men det som skall vara det demokratiska trädets krona försvinner högt upp i de globaliserade rymderna, och är pro- blematiskt hopvuxen med den ekonomiska sfär som den förmodas kontrollera. Tesen att man bör återvinna demokratins hälsa och kraft genom att rikta energierna mot det småskaliga och civila är visserligen sympatisk, men som dominerande råd för politisk hand- ling kan det bli djupt kontraproduktivt. Det finns skäl att påminna om vad hävdar i en essä, som utifrån Faust-myten diskuterar det moderna system- och projektsamhället. Om det grundläggande dilemmat, som så väl uttrycks i , förnekas kommer strävan till småskalighet, närdemokrati, mjuk energi och annat sådant att hamna i ett intellektuellt vacuum. Om dessa ting, som många sympatiska och idérika författare före- slår, skall ha en chans, krävs en radikal omorientering av storindu- strin liksom en fullständig omvälvning i det vardagliga livet. Man får inte glömma, säger , att den paradoxala verklighet som undgår flertalet av dessa skribenter är att i det moderna samhället bara det mest extravaganta och systematiska stortänkande kan öppna kanalerna till ett småtänkande (1987). (3)I de flesta arbeten som jag hänvisat till har den ekono- miska sfären ganska entydigt identifierats med industrin och det privata näringslivet. Men även i den offentliga sektorn försiggår en omfattande produktion, särskilt av tjänster. Denna produktion står dock, så som samhället är organiserat , i ett ekonomiskt bero- endeförhållande till näringslivet och den ekonomi som utväxlas via marknader av olika slag. bör man komma ihåg att verk- samheter som utbildning, vård, kultur och rådgivning av olika slag är lokalt producerade för lokala behov. De kan i allmänhet inte ex- porteras eller importeras, men har i vissa fall substitut i form av obetalt arbete i hushållet eller icke-kommersiella associationer. De senare (ibland beskrivna som den vita eller informella ekono- min) kan inte tänkas bort från varken en nationalekonomisk be- dömning eller ett Putnamskt demokratiperspektiv. Lokal tjänste- produktion sker i ganska enhetliga former, med i huvudsak finansiering. Den blir därför kritiskt beroende av skat- teintäkter, dvs. av den ekonomiska sfär i vilken näringslivet domine- rar. Det finns emellertid såväl historiska (många av välfärdstjänster- na uppfanns från början i den fria associationens hägn) som demokratiska skäl (jfr och det sociala kapitalet), och dess- utom starka kvalitetsmässiga och realekonomiska (jfr Ingelstam 1997) argument för att utveckla dessa tjänster i riktning mot lokal produktion, i samverkan mellan kommuner och associationer i det civila samhället. Därmed kan man åtminstone delvis frigöra dem från den globaliserade ekonomin med dennas ryckighet och demo- kratiska svårstyrdhet. En del av de demokratiska kvaliteter som pekar på skulle utvecklas naturligt i samband med barnom- sorg, parkförvaltning, teaterföreningar, vuxenmedverkan i ung- domsskolan osv. Utan dramatiska systemförändringar (jfr (2) ovan) skulle en demokratisering av en viktig, men ofta undanskymd, del av ekonomin kunna förverkligas. Det skulle handla om en rörelse i motsatt riktning mot den a-demokratisering som globaliseringsde- batten handlar om. I stället för slutsatser Jag skulle helst velat avsluta den här artikeln med en rad tydliga och politiskt realistiska rekommendationer till hur demokratin skulle kunna stärkas. Det klarar jag inte av. Jag vill dock summera några av resonemangen ovan i tre punkter. De får en något mer normativ karaktär än artikeln i övrigt. Huvudtesen i Globaliseringsfällan (och 1997) är att det överrörliga finanskapitalet och den av teknik och globalise- ring skapade arbetsbristen kommer att försvaga regeringarna och göra dem oförmögna att utföra även de reparationsuppgifter som krisen kräver. Än mindre kommer de att kunna flytta fram några positioner i riktning mot det goda samhället. Den demokratiska politiken har kraftigt tappat mark. Men till slut vänder de på argumenteringen och frågar om (euro- peisk) politik behöver vara så maktlös och demokratiskt illegitim EN KRYMPT AGENDA? som den faktiskt är. Den politiska kärnan i deras slutsatser är att den europeiska unionen är det bästa hoppet för en motkraft. Med en sådan skulle hela möjligheten att spekulera mot enskilda små valutor försvinna, och europeiska ekonomier kunde inte spelas ut mot va- randra. Endast ett enigt och demokratiserat skulle kunna bjuda det motstånd som enskilda regeringar inte klarat av. Det pekar alltså mot en stark förbundsstat och en gemensam ekonomisk po- litik. Tankegången leder rakt mot EMU, men längre än så. Den bok i mitt material som i sina utgångspunkter representerar en måttfull aktivism (och 1998) hävdar att än mer långtgående villkor måste vara uppfyllda för att det demokratiska återtagandet skall bli möjligt, eftersom ambition och målsättning vad gäller ekonomisk styrning begränsas av stormak- ternas skilda intressen och förhärskande ekonomiska doktriner inom ländernas inhemska eliter. Det är bara samfällt agerande från , och som kan återge politiken den kontrolleran- de och modererande roll som den, enligt dessa författare, borde ha. Från skilda utgångspunkter pläderar dessa olika författare för en motkraftspolitik, men denna måste föras på EU-nivå eller högre: samfällt agerande av ekonomiska stormakter. Andra källor kom- pletterar med påståendet att också ett samlat fackligt agerande i övernationell skala är nödvändigt. Hur realistiskt är då detta? Kommer inhemska eliter i systemka- pitalismens värld att överge förhärskande ekonomiska doktriner? Och även om så skulle vara, hur skall misstrogna väljarkårer bli övertygade om att de bör lämna ifrån sig befogenheter till ett eni- gare eller de ekonomiska stormakterna? Kan människorna lita på att dessa tillsammans kommer att verka för kontroll och sociala förbättringar – i stället för att ännu snabbare och effektivare servera det internationella kapitalet de lösningar som detta kapital säger sig behöva? Det demokratiska underskottet har redan satt sina spår. Å andra sidan kan allt fler bli allt mer övertygade om att om inget görs så kommer en skarp folklig reaktion mot orättvisor, arrogans och maktmissbruk. Det allmänna ogillandet är ett av klassikerna ofta omnämnt hot mot kapitalismen som system. Möjligheten finns givetvis att ledande aktörer inom detta system – utan påtryckningar från stater och överstatliga organ – tar initiativet. , som citeras i Globaliseringfällan, varnar för att samhällena kommer att slitas sönder: Om inte företagen tar sig an arbetslösheten och fattigdomen, kommer spänningarna mellan kapitalägare och fattiga att leda till en märkbar ökning av våld och terrorism (och , s. 277). Är detta vad som händer om det tryck som byggs upp inte hittar, eller tillåts hitta, demokratiska vägar? Det vore både för- färligt och genant om globalisering och teknisk utveckling – som båda bär enastående möjligheter – skulle förvandlas till en fallucka för 1900-talets stora materiella, sociala och demokratiska framsteg i . Den tredje sektorn och en social ekonomi En annan slutsats av Globaliseringsfällans författare är att ett civilt samhälle, av folkrörelser och aktionsgrupper, med internationalistisk prägel, skulle vara en viktig motkraft. Att tänka globalt och handla lokalt är nog bra, men att handla gemensamt över gränserna är bättre. Jag har ovan givit argument för att den ekonomiska verksamhet som äger rum lokalt, och som till stora delar består av sociala, peda- gogiska och kulturella tjänster, borde värnas på ett annat sätt än som sker . Sammanfattningsvis framträder två skäl för detta. Det första är att de har en helt avgörande betydelse för livskvali- teten hos befolkningen, långt överordnad den rent materiella stan- dard som direkt kan förknippas med den registrerade ekonomins resultat (detta bekräftas av en lång rad undersökningar, se Ingelstam 1997). De är lokalt producerade för lokala behov och kan i allmän- het inte exporteras eller importeras. Å andra sidan står de, så som samhället är organiserat , via skatter (skattebaser av olika slag) i ett ekonomiskt beroendeförhållande till näringslivet och den ekon- mi som drivs via marknaderna. Om flera av dessa tjänster kan ut- vecklas i riktning mot lokal produktion, i samverkan mellan kom- muner och associationer i det civila samhället, skulle de stå något friare i förhållande till den globaliserade ekonomin med dennas ryckighet och demokratiska svårstyrdhet. Det andra skälet är rent demokratiskt. En del av de demokra- tiska kvaliteter som bl.a. pekat på skulle utvecklas på ett förträffligt och för de flesta människor naturligt sätt i samband med partiell självorganisering inom barnomsorg, parkförvaltning, teater- föreningar, vuxenmedverkan i ungdomsskolan osv. (, 1995, Etzioni 1993). Utan större åthävor skulle en viktig, men ofta undanskymd, del av ekonomin kunna både förstärkas till kvalitet EN KRYMPT AGENDA? och volym och tjäna som arena för en demokratisk renässans: ett nyskapande av socialt kapital. Det är ingen tillfällighet att det exempelvis inom EU uppstått ett behov att på något sätt benämna denna sektor av ekonomin. Den omtalas nu allt oftare som social ekonomi (fr. economie sociale). Detta är visserligen inte något särskilt väldefinerat begrepp, men signalerar en växande internationell uppmärksamhet på de aspekter som jag här sökt lyfta fram. Den internationella karaktären av forsk- ning och debatt inom detta område stämmer, slutligen, väl överens med den ovan nämnda slutsatsen ur Globaliseringsfällan, att det i den globaliserade ekonomins samhälle finns ett stort behov av folk- rörelser och aktionsgrupper med internationalistisk prägel. Att känna makten: genomskinlighet och ekonomisk folkbildning I tidigare avsnitt har jag konstaterat att det råder en väldig diskre- pans mellan å ena sidan det ekonomiska systemets funktionssätt och komplexitet, å den andra den folkliga och demokratisk-politiska kunskapsbas som skulle krävas för att möta den på rimliga villkor. Denna diskrepans är ett demokratiskt problem, och man kan givet- vis tänka sig att minska den från båda hållen. Det vore absurt att begära att alla medborgare skall förstå allting. Men man kan däremot kräva att man vid varje tänkt förändring stäl- ler frågan om denna stärker eller minskar medborgarnas möjlighet till överblick och insyn. Vi bör föredra enkla system framför kom- plicerade om inte skillnaden i prestation är mycket stor (Häger- strand 1982 diskuterar skillnaden mellan komplicerat och komplext). Detta gäller offentliga åtaganden, som beskattnings- eller pensions- system, men kan inte stanna där. Det borde vara en gemensam strävan att öka transparensen i samhället. Avregleringen av tidigare statliga monopol är ett intressant exempel. Genom den kan ohan- terliga och svårgenomskådade system slås sönder, men i den mins- kade skalan kan det hända att i stället kommersiell sekretess tar över. Medborgarna har i så fall inte fått mera insyn är . Småskalighet och genomskinlighet är alltså inte samma sak. Det borde vara ett gemensamt intresse för offentlig och privat sektor att utveckla en social ingenjörskonst och ett expertkunnande som lägger vikt vid ökad begriplighet och genomskinlighet inom den ekonomiska sfären. Att bygga om samhället så att det blir lät- tare att förstå är en legitim uppgift för politiskt arbete. Demokratin är här både mål och medel. Men de ekonomiska sammanhangen i systemkapitalismens värld kan inte kan göras öppna och tillgängliga för alla. Därför blir en annan viktig faktor att systemets förvaltare upplevs som pålitliga: kunniga och hederliga. De slutna kunskapsmonopolen, den ofta överdrivna sekretessen och den starka specialiseringen utgör demo- kratiska problem. Det är rimligt att tro att en expertgemenskap – i detta fall företagsledare, ekonomer och ekonomijournalister – som utsätter sig för kritik och reaktioner från utomstående utvecklar bättre och pålitligare kunskaper än en som inte gör det. Men det är inte bara experterna som utmanas. Demokratin för- utsätter en aktiv och intresserad medborgare, inte en passiv krav- maskin och röstningsautomat. Därför är det en rimlig förväntan att vi alla skall lära oss saker av allmän betydelse. Det kan inte vara svå- rare att erövra viss ekonomisk allmänbildning än att lära sig allt om technopop eller idrottsresultat. Utgångsläget är, enligt min bedömning, inte särskilt bra. Varken sambandens krånglighet eller självtillräckligheten hos ekonomis- mens prästerskap är tillräckliga för att ursäkta den låga nivån i det offentliga samtalet om ekonomiska ting. Allmänt folkbildande kam- panjer har dock begränsat värde. Endast om en grupp lekmän har tillräcklig motivation kan man åstadkomma det lyft i kunskaper som verkligen kan påverka maktförhållanden. Erfaret folk varnar ofta för halvbildning: tron att man kan något kan vara minst lika skadlig som den rena okunskapen. En halvbildning kan alternativt skapa vördnad snarare än förändringsvilja. Motivationen finner man sannolikt lättast om den ekonomiska verkligheten kan relateras till något som är verkligt angeläget. Att miljön har trängt sig fram som en första rangens politisk angelägen- het har lyft upp fundamentala frågor kring tillväxt, BNP, skatter, välfärd och långsiktig uthållighet i ljuset (även om jag tror att dialo- gen mellan ekonomi och miljö ännu präglas av alltför liten ly- hördhet; många missförstånd kvarstår). Ett intressant exempel som förtjänar efterföljd är studie (i samarbete med ) om ekonomins, särskilt statsbudgetens och räntepolitikens, samband med barns levnadsför- hållanden (de Vylder 1997). Han drar ut linjerna från sådant som vanligtvis betraktas som synnerligen tekniska frågor (skatteutjäm- ning, ränteläge, bostadfinansiering m.m.) till faktiska levnadsvillkor (ekonomiska och andra) för barn och barnfamiljer. Siffrorna får liv. Skenbart tekniska avgöranden ges en tydlig, i vissa fall hjärtskäran- EN KRYMPT AGENDA? de, mänsklig innebörd. Liknande försök att åskådliggöra stats- budgetarna i konkreta mänskliga termer har gjorts i många länder utifrån genusaspekten, vilket väckt berättigad uppmärksamhet (och irritation) bland experter. Ett svenskt exempel är en undersök- ning av (de Vylder och Stark 1998). Längs sådana linjer kan en förnyelse av ekonomisk folkbildning ske. Allardt, (1975) Att Ha Att Älska Att . Om välfärd i . , (1987) Allt som är fast förflyktigas: modernism och modernitet. de Vylder, (1997) Barn och ekonomisk politik: för en alternativ statsbudget. Rädda Barnens förlag, de Vylder, och , (1998) Mainstreaming Gender in the Namibian State Budget. (även tillgänglig genom SIDA, ) (1998) Lekmannastyre i experternas tid. Rapport från ett seminarium i , SOU 1998:102 , , coordinator (1998) pean Integration. och (finns på ), , Etzioni, Amitai (1988) The Moral Dimension. Toward a New Eco- nomics. Etzioni, Amitai (1993) The Spirit of Community. Rights, Responsi- bilities, and the Communitarian . Galbraith, (1968) Den nya industristaten. Galbraith, (1973) and the Useful Econo- mist. 63, No. 1, , pp. Glimstedt, (1999) Att konstruera det globala. Uppsats i denna volym , m.fl. (1992) Idéer om demokrati / texter av m.fl. Tidens idéserie, vol. Gibbons, m.fl. (1994) The new production of knowledge: the dynamics of science and research in contemporary societies. , och , Grahame (1998) Myten om den globala ekonomin. , (1994) Den fängslande marknaden. Ekonomiska experter om välfärdsstaten. EN KRYMPT AGENDA? , (1982) Komplexitet och delaktighet i sam- fundets liv i Vår Lösen årg. 73 (1982) s. Ingelstam, , , red. (1993) över landet , Ingelstam, (1991) Farväl till ekonomismen och andra politiska betraktelser. Ingelstam, (1997) Ekonomi för en ny tid. , (1:a tryckning 1995) Ingelstam, (1999) The issue of trust: will ICT make a diffe- rence? i , K och , M, red: What difference does IT make?. KFB, (under utgivning) Svensk informationsteknologis möjligheter med förslag till riktlinjer för en IT-politik inom det näringspolitiska området. Ds 1991:63, 64 (bilagor) , (1997) Så gott som demokrati. Om demokratifrå- gan i EU-debatten. , (1974) Livskvalitet. Människans levnadsvillkor i ett framtidsperspektiv. Seminarierapport från Sekretariatet för framtidsstudier, Ds Ju 1974:9, , och , (1997) Globaliserings- fällan. Angreppet på demokrati och välfärd. , (1930/1972) Vetenskap och politik i nationalekono- min. , (1930) Philosophy and Public Policy (1998) Vol. 18, No. 3, summer 1998. Special issue on Citizenship. , (1996) Den fungerande demokratin. Medborgar- andans rötter i / ; i samarbete med och . Nanetti/. SNS; (eng original 1993) , (1995) Bowling : Declining Social Capital. (January 1995) , (1998) Medborgare i ensamhetens samhälle , (1759/1982) The Theory of Moral Sentiments. , (1759) , (1776/1973) The Wealth of Nations. , (1776)