sou · GNB315 · 2000-01-01 00:00:00 — Om syftet med upplåtelsen är att jorden skall användas till jordbruk föreligger jordbruksarrende (9 kap.). Om syftet i stället är att arrendatorn skall ha ett fritidshus eller annat enfamiljsbostadshus på det upplåtna området betecknas upplåtelseformen bostadsarrende (10 kap.). Anläggningsarrende (11 kap.) föreligger när syftet är att för förvärvsverksamhet äga byggnad på arrenderad mark. Föreligger en arrendeupplåtelse som inte kan inordnas under någon av de nämnda tre kategorierna, är arrendet ett lägenhetsarrende. Som exempel på den formen av arrende kan nämnas upplåtelse för upplagsplats eller fotbollsplan. Jordabalkens regler om arrende är i regel tvingande. Lagen innehåller även dispositiva regler, som kan åsidosättas genom överenskommelse mellan parterna. En särställning inom kategorin tvingande regler intar de regler som kan upphävas genom överenskommelse och efter godkännande av arrendenämnden (dispens). Avtal om arrende skall upprättas skriftligen. Muntligt avtal om arrende är ogiltigt utom vid lägenhetsarrende. Beträffande arrendetiden innehåller jordabalken regler om både maximitid och minimitid. Vid samtliga arrenden utom lägenhetsarrende måste emellertid arrendetiden vara bestämd. Angående arrendets upphörande gäller för lägenhetsarrende att möjligheterna till uppsägning regleras av avtalet. För övriga arrenden gäller att under löpande arrendetid kan jordägaren inte annat än i undantagsfall genom uppsägning få avtalet att upphöra. Undantagsfallen är uppräknade i jordabalken. För jordbruksarrende gäller att en arrendator i vissa fall har rätt att, trots att avtalet är uppsagt av jordägaren och den bestämda tiden har löpt ut, få tiden för upplåtelsen förlängd. För denna rättighet används beteckningen besittningsskydd. I jordabalken talas om rätt till förläng- ning. Om båda parter förhåller sig passiva inför utgången av en arren- deperiod förlängs upplåtelsetiden på grund av en regel om automatisk förlängning. Villkoren blir då oförändrade med den begränsning som framgår av 9 kap. 3 § andra stycket jordabalken. Om arrendatorn i rätt tid säger upp avtalet, upphör det att gälla vid den bestämda tidens slut. Ingen av parterna kan då kräva förlängning. Om avtalet sägs upp av jordägaren, anges i 9 kap. 8 § jordabalken gränserna för besittnings- skyddets tillämplighet. Besittningsskyddet kan brytas av jordägaren endast i de situationer som är beskrivna i lagrummet. Ramen för bestämmande av arrendevillkoren vid en förlängningstvist anges i 9 kap. 9 § jordabalken. En bostadsarrendator har besittningsskydd av i princip samma slag som en jordbruksarrendator. Besittningsskyddet vid anläggningsarrende överensstämmer med besittningsskyddet enligt hyreslagen vid lokalhyra. En sådan arrendator kan sålunda inte kräva förlängning av avtalet, men kan i stället ha rätt till ersättning för den skada han lider på grund av att han måste flytta. Vid lägenhetsarrende finns inte något besittningsskydd. Enligt jordabalken är substitution, enligt huvudregeln, förbjuden, dvs. utbyte av arrendatorn får ske endast med samtycke av jordägaren. Det finns emellertid vissa i lagen närmare angivna undantag. Avräkning är en procedur där parterna vid jordbruksarrende reglerar sina ekonomiska mellanhavanden för den gångna perioden. I första hand gäller det en avstämning av underhållsläget på arrendestället. Avräkning skall enligt huvudregeln företas när arrendatorn avträder. Den skall grundas på syn förrättad av särskilda synemän. Bestämmelsen är dispositiv. Syn skall företas vid avräkningsperiodens början och slut. Synemännens huvudsakliga uppgift är att anteckna och värdera arrendeställets brister. En syn kan göras till föremål för vid fastighetsdomstol. Om synen inte klandras vinner den laga kraft. Det betyder att den utgör fullt bevis om arrendeställets skick och kan inte motbevisas. För att synen skall vara giltig krävs dock att den förrättas enligt lagens föreskrifter. Behöriga att vara synemän är endast de som fått förordnande därtill. Om parterna inte kan enas om vilka som skall vara synemän, utses synemännen av fastighetsdomstolen. Tvister enligt jordabalken vid arrendenämnden kan enligt nämndlagen uppdelas i huvudgrupperna förlängnings- och villkorstvister, frågor om dispenser, frågor om uppskov m.m., flyttningsersättning samt medlings- och skiljemannaförfarande. arrendetvister avseende bl.a. olika former av klandertalan, yrkande om förverkande och avhysning från arrendestället samt ersättningsfrågor. Nedan följer en sammanställning över de mål och ärenden enligt jordabalken som arrendenämnden och fastighetsdomstolen handlägger. Dispenserna och den obligatoriska medlingen vid anläggningsarrende samt medlings- och skiljemannaförfarandet ingår inte i denna genomgång utan behandlas i avsnitt 12,14 och 17. Paragrafhänvisningarna nedan avser jordabalken om inget annat anges. 11.1.2Ärenden som arrendenämnden handlägger Arrendatorns rätt till förlängning när jordägaren sagt upp avtalet framgår av 9 kap. 8 § medan förutsättningarna för bestämmande av villkoren vid förlängning anges i 9 kap. 9 §. Den ordning som gäller för prövning av förlängnings- och villkors- tvister vid jordbruksarrende framgår av 9 kap. 10 §. Tvisterna hänskjuts till arrendenämnden. Det är den som gör uppsägningen eller påkallar villkorsändringen som också skall hänskjuta tvisten till arrendenämnden. Enligt nämndlagen skall en ansökan i en tvist om förlängning inne- hålla uppgift om de skäl som åberopas mot förlängningen. Ansökan i en tvist om ändring av arrendevillkoren skall enligt samma lag innehålla uppgift om den ändring av villkoren som begärs. Något hinder mot att senare åberopa nya omständigheter eller att begära annan ändring av villkoren än som angivits i ansökningen föreligger inte (se prop. 1983/84:136 s. 77). Mot bakgrund härav är en jordägare som hänskjutit en förlängningstvist oförhindrad att även efter fristens utgång ändra en talan om flyttning till att avse förlängning på ändrade villkor eller att framställa det senare som ett alternativt yrkande. I en tvist där arrendatorn motsatt sig en uppsägning för avflyttning, har arrendenämnden att pröva och göra en avvägning av parternas motstående intressen på grundval av den besittningsbrytande grund som åberopas. Det är alltid jordägaren som har bevisbördan för att en besittningsbrytande grund föreligger. För det fall en begäran om villkorsändring har hänskjutits till arren- denämnden, skall nämnden fastställa villkoren för det fortsatta arrendet enligt principerna i 9 kap. 9 §. Detsamma gäller om jordägaren sagt upp avtalet men inte får bifall till sitt yrkande om avflyttning utan avtalet blir förlängt. Vad avser arrendetiden skall förlängning ske för tid som motsvarar den förutvarande arrendeperioden, om denna inte överstiger och i annat fall . Förlängning kan även ske för annan tid om detta av särskilda skäl är lämpligare. Arrendevillkoren omfattar bl.a. arrendetiden och arrendeavgiften. Vid förlängning av avtalet skall arrendeavgiften utgå med skäligt belopp och bestämmas så att den kan antas motsvara arrenderättens värde med hänsyn till arrendeställets avkastningsförmåga, arrende- avtalets innehåll och omständigheterna i övrigt. Avkastningsförmågan är ett uttryck för det lönsamhetsutrymme som finns att fördela mellan ägare och arrendator. Avkastningsvärdering bygger på driftsekonomiska och företagsekonomiska beräkningar och kalkyler. Processen i arrendenämnden är dispositiv och det är parternas yrkanden och åberopanden som anger processens ram och vilka faktiska förhållanden som är av betydelse vid prövningen av skälig avgift. Enligt nämndlagen får nämnden, om utredningen ger anledning till det, inhämta yttrande från om arrendeställets avkastningsförmåga. Tvistefrågorna bör normalt vara avgjorda före den löpande arrende- periodens utgång. Bostadsarrendatorns rätt till förlängning och villkoren vid förlängning regleras i 10 kap. 5 § och 6 §. I 10 kap. 6 a § finns bestämmelser om prövningen av en förläng- nings- eller villkorstvist vid bostadsarrende. Lagrummet hänvisar till motsvarande bestämmelser i 9 kap. Prövningsförfarandet är likartat med förfarandet vid jordbruksarrende och en förlängnings- eller villkorstvist vid bostadsarrende hänskjuts sålunda till arrendenämnden. Dom eller beslut om förlängning anses som avtal om fortsatt arrende och dom eller beslut i villkorstvist anses som avtal om villkoren för det fortsatta arrendet (9 kap. 12 § andra och tredje styckena samt 10 kap. 6 a §). För samtliga förlängningstvister gäller att part som är missnöjd med arrendenämndens beslut kan klandra beslutet genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. Talan mot fastighetsdomstols dom får föras i hov- rätten. Mot hovrättens dom får talan inte föras. regler om rättegångskostnad gäller vid fastighetsdomstol. Den som inte godtar arrendenämndens beslut i en villkorstvist kan klandra beslutet genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. En fastighetsdomstols dom avseende fastställande av villkor kan inte överklagas. Samma begränsning gäller för det fall villkoren i stället kommit under hovrättens prövning. I hovrätt kan frågan om fastställelse av arrendevillkor uppkomma när hovrätten, med ändring av fastighetsdomstolens dom, bifaller arrendatorns talan om förlängning av upplåtelsetiden eller när hovrätten lämnar en sådan talan utan bifall men medger uppskov med avflyttning. Den begränsade prövningen har sin grund i att överprövningen av villkorstvister inte bör leda till en tidsutdräkt som kan vara besvärande för båda parter. Frågor om uppskov kan uppkomma i en arrendetvist enligt jordabalken i följande fall. · 9 kap. 12 b § Om jordägaren i en villkorstvist yrkar en större höjning av arrendeav- giften än vad arrendatorn medger, behöver arrendatorn inte ange någon alternativ avgift som han kan acceptera för det fortsatta arrendet. Om arrendenämndens beslut i avgiftsfrågan innebär att avgiften blir högre än vad arrendatorn anser sig kunna betala, ger lagrummet arrendatorn möjlighet att på visst sätt säga upp avtalet till upphörande. kan på begäran av såväl arrendatorn som jordägaren medge uppskov med det slutliga avträdet. Om jordägarens talan om att arrendeavtalet skall upphöra att gälla bifalls, får i domen eller beslutet enligt 9 kap. 13 § skäligt uppskov med avträdet medges, om jordägaren eller arrendatorn begär det. · 10 kap. 6 a § Lagrummet hänvisar till såväl 9 kap. 12 b § som 13 §. kan sålunda även vid bostadsarrende medge uppskov med avträdet på samma sätt som vid jordbruksarrende. · 11 kap. 6 b § får vid anläggningsarrende medge uppskov med avträdet om arrendeförhållandet skall upphöra efter uppsägning. Medges uppskov, skall arrendenämnden fastställa skäliga arrendevillkor för tiden från avtalets upphörande tills avflyttning sker. Om en part inte godkänner arrendenämndens beslut i en uppskovsfråga får denne klandra beslutet vid fastighetsdomstol (8 kap. 31 §). Mot hovrätts dom får talan inte föras (8 kap. 33 §). Flyttningsersättning vid jordbruksarrende (9 kap. 14 §) Enligt lagrummet tillerkänns arrendatorn rätt att i vissa närmare angivna fall, få flyttningsersättning när förlängning av arrendeavtal inte kommer till stånd. Vid tvist fastställs flyttningsersättningen av arrendenämnden. Ersättningen skall bestämmas till ett belopp som motsvarar den genomsnittliga arrendeavgiften under den senaste arrendeperioden. Om arrendatorns förlust uppgår till ett högre belopp skall jordägaren i stället i skälig omfattning ersätta förlusten. Högre belopp än arrendeavgifter kan dock inte utgå. Om det av särskilda skäl är obilligt mot jordägaren skall han inte åläggas ersättnings- skyldighet. Så kan vara fallet om jordägaren erbjuder arrendatorn ett likvärdigt arrendeställe. Frågan om flyttningsersättning kommer som regel att handläggas i samband med en tvist om förlängning. Det är emellertid inget som hindrar att ersättningsfrågan tas upp för sig, t.ex. om parterna är överens om att ingen förlängning skall ske. Utrymmet för flyttningsersättning enligt 9 kap. 14 § är begränsat till de fall som beskrivs i paragrafen. En arrendenämnds beslut om flyttningsersättning kan klandras vid fastighetsdomstol (8 kap. 31 §). Mot hovrätts dom i frågan får talan inte föras (8 kap. 33 §). Frågor om byggnadsskyldighet m.m. · 9 kap. 17 a § tredje stycket En jordägare är i förhållande till arrendatorn skyldig att göra sådana investeringar som åläggs honom av en myndighet, med vissa i lagrummet närmare angivna undantag. Frågan om jordägarens skyldighet i detta avseende prövas av arrendenämnden. Investeringsskyldighet inträder endast om investeringen behövs med hänsyn till en ändamålsenlig planläggning av jordbruket på arrendestället och arrendenämnden skall enligt nämndlagen inhämta yttrande från i denna fråga. Om jordägaren inte fullgör ett arbete som åligger honom enligt förevarande paragraf, får arrendatorn utföra det på jordägarens bekost- nad. skall dock , om arrendatorn begär det, fastställa en beräknad kostnad för arbetet. Sedan arbetet har full- bordats är arrendatorn berättigad till ersättning av jordägaren med det fastställda beloppet. Bestämmelsen i förevarande paragraf tillkom och utformades efter mönster av vad som redan gällde beträffande jordägarens byggnadsskyldighet enligt 9 kap. 18 §. · 9 kap. 18 § tredje stycket Eftersom en arrendator har egendomen i sin besittning svarar han för vården och det löpande underhållet medan jordägaren svarar för de ny- och ombyggnader som, även vid en omsorgsfullt fullgjord underhålls- skyldighet, ofrånkomligt måste utföras. Jordägarens byggnadsskyldighet kan av arrendatorn aktualiseras när som helst . Kan jordägaren och arrendatorn enas om hur byggnadsfrågan skall lösas, kan de helt bortse från vad lagen stadgar. Vägrar jordägaren att bygga, kan arrendatorn, eller jordägaren, vända sig till arrendenämnden och begära ett beslut i byggnadsfrågan. Nämnden prövar då om det finns förutsätt- ningar för byggnadsskyldighet enligt paragrafens första stycke. Byggnadsskyldighet för jordägaren föreligger nämligen endast om anläggningen behövs med hänsyn till en ändamålsenlig planläggning av jordbruket på arrendestället. Om arrendatorn särskilt begär det är nämnden också skyldig att bestämma en kostnadsram för arbetet. har således enligt 9 kap. 18 § att pröva om det finns förutsättningar för byggnadsskyldighet samt ange en kostnadsram för det arbete som omfattas av byggnadsskyldigheten. Enligt nämndlagen skall arrendenämnden inhämta yttrande från . Part som är missnöjd med arrendenämndens beslut i angivna frågor kan klandra beslutet genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. Mot fastighetsdomstols dom får talan inte föras (8 kap. 31 och 33 §§). Det kan anmärkas att arrendatorns rätt till skälig nedsättning av arrendeavgiften och skadestånd för den tid arrendestället är i bristfälligt skick prövas av fastighetsdomstol. Ny täckdikning (9 kap. 21 § första stycket) Enligt lagrummet har en arrendator rätt till ersättning för ny täckdikning om arrendenämnden funnit den behövlig med hänsyn till en ändamålsenlig planläggning av jordbruket. Ersättningen är beroende av en föregående lönsamhetsprövning av arrendenämnden. En förutsättning för ett positivt beslut av nämnden torde vara att en täckdikningsplan föreligger. Vid ett sådant beslut har nämnden att tillse att planen inte bara från rent teknisk synpunkt är riktigt gjord, utan också att den är motiverad från ekonomisk synpunkt. fastställer därvid beräknad kostnad för arbetet. beslutar i ärendet skall enligt nämndlagen yttrande från inhämtas. I 9 kap. 21 § regleras även frågor angående annan grundförbättring, dvs. annan fristående förbättring av själva jorden än täckdikning. Som exempel på åtgärder kan nämnas stenröjning, stubbrytning, nyodling, igenfyllning av märgelgravar. Den ersättning som arrendatorn i ett dylikt fall kan vara berättigad till bestäms först vid en avträdessyn. Missnöjd part kan klandra arrendenämndens beslut genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. Talan får inte föras mot fastighetsdom- stolens dom (8 kap. 31 och 33 §§). En framtida investering (9 kap. 21 a §) och dess betydelse vid överlåtelse (9 kap. 31 b §) Om en frivillig uppgörelse mellan jordägaren och arrendatorn inte kan träffas beträffande en investering kan arrendenämnden på ansökan av arrendatorn lämna tillstånd till en framtida investering, som kan gälla allt som, om den hade utförts av jordägaren, skulle ha ingått i den fasta egendomen. En förutsättning för tillstånd är att investeringen kan antas bli lönsam på lång sikt. Som en andra förutsättning gäller att arrenda- torns intresse av den aktuella investeringen överväger jordägarens intresse av att den inte kommer till stånd. Det är parternas sak att före- bringa utredning. Normalt kommer den att utgöras av ritningar, beskrivningar och ekonomiska kalkyler. Innan beslut meddelas åligger det arrendenämnden att i enlighet med nämndlagen inhämta yttrande från . För att en arrendator skall få överlåta arrenderätten sedan han utfört en sådan investering som avses i 9 kap. 21 a § gäller att investerings- tillstånd från arrendenämnden skall föreligga och att jordägaren inte inom föreskriven tid förklarat sig villig att lösa investeringarna sedan han skriftligen erbjudits detta av arrendatorn. Därutöver krävs att den till vilken överlåtelsen sker skall ha sådana egenskaper att jordägaren skäligen kan nöjas med honom. Tvist om vem som skall anses som skäligen godtagbar avgörs av arrendenämnden. Övriga frågor, t.ex. om lösningsskyldighet och villkor för inlösen skall prövas av fastighetsdomstolen. Jordägarens möjligheter att kom- pensera sig för inlösenkostnaderna säkerställs genom att han enligt 9 kap. 22 § har rätt att höja arrendeavgiften när han löst en investering. Den som är missnöjd med arrendenämndens beslut kan klandra beslutet genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. Mot fastighets- domstols dom får talan inte föras (8 kap. 31 och 33 §§). Överlåtelse av arrenderätten (9 kap. 31 § tredje stycket) Det finns i 9 kap. 31 § ett antal undantag från huvudregeln om substi- tutionsförbud. En villkorad substitutionsrätt finns vid långtidsarrende. Förutsätt- ningarna anges i lagrummet. Uppkommer tvist, t.ex. om löseskillingens storlek eller om en föreslagen arrendator är godtagbar, får tvisten lösas enligt vanliga regler för arrendetvist, dvs. genom att talan väcks vid fastighetsdomstolen. Om arrenderätten har överlåtits, kan tvisten komma under fastighetsdomstolens bedömning som en förverkandetvist. En i det närmaste motsvarande villkorad substitutionsrätt finns vid arrendatorns död. Substitutionsrätt finns enligt paragrafens tredje stycke även till för- mån för make eller barn. Bestämmelsen är tvingande till förmån för arrendatorn. Den är villkorad på så sätt att den dels bara gäller i fråga om ett arrendeställe som är ett utvecklat eller utvecklingsbart lant- bruksföretag, dels är beroende av tillstånd från arrendenämnden. Frågan om arrendestället är en lämplig brukningsenhet skall nämnden, enligt nämndlagen, avgöra med ledning av yttrande från . Om jordägaren har befogad anledning att motsätta sig överlåtelsen skall tillstånd inte lämnas. har att göra en skälighets- bedömning. Part som är missnöjd med arrendenämndens beslut kan klandra be- slutet genom att väcka talan vid fastighetsdomstol. Mot hovrätts dom får talan inte föras (8 kap. 31 och 33 §§). 11.1.3Arrendetvister som fastighetsdomstolen handlägger Fastighetsdomstolen har behörighet att pröva dels sådana arrendetvister som inte enligt en uttrycklig författningsbestämmelse skall handläggas av arrendenämnden, dels sådana arrendetvister som genom klandertalan av arrendenämnds beslut kommer under domstolens prövning. De arrendetvister som kan prövas av fastighetsdomstolen är huvud- sakligen de nedan angivna. Arrendetvister som handläggs vid fastighetsdomstol som första instans Av 8 kap. 32 § framgår att fastighetsdomstol prövar de arrendetvister som det inte ankommer på arrendenämnden att pröva. Fastighetsdomstol handlägger sålunda tvister om förverkande av arrenderätten och krav på betalning av arrendeavgiften. En jordbruks- arrendators rätt till nedsättning av arrendeavgiften, rätt till ersättning för skada och rätt att säga upp avtalet prövas också av fastig- hetsdomstol. För det fall jordägaren enligt avtal med arrendatorn helt eller delvis bekostat en investering på arrendestället och arrenderättens värde däri- genom ökat, är arrendatorn skyldig att godta en skälig höjning av arrendeavgiften. Tvister om sådana avgiftshöjningar avgörs av fastig- hetsdomstol. Om den ena arrendeparten inte uppfyller lagens eller kontraktets föreskrifter, har motparten i åtskilliga situationer rätt till ersättning. Arrendatorn har i vissa fall också rätt till ersättning när arrendestället förbättrats. Jordägarens eller arrendatorns rätt till ersättning förfaller enligt huvudregeln till betalning vid avträdet eller vid vissa regelbundet återkommande tidpunkter, vid vilka det är tänkt att parterna skall ordna upp sina ekonomiska mellanhavanden. Om den ena parten vägrar att medverka till avräkning, kan den andra parten få fordringsbeloppet fastställt i en rättegång vid fastighetsdomstol. En syn förrättas av minst två synemän som är förtrogna med ortens jordbruksförhållanden. Behöriga att förrätta syn är endast personer som av förordnats att vara synemän. Det är jordägaren och arrendatorn som bestämmer om syn skall hållas och det är de som i första hand utser synemän. Om parterna inte kan enas om valet av synemän, kan båda eller en av dem vända sig till fastighetsdomstolen som då utser synemän. En sådan tvist handläggs enligt ärendelagen (jfr 8 kap. 32 § första stycket). Om en arrendator överger arrendestället och lämnat det obrukat eller utan vård, får jordägaren genast återta det. Jordägaren har även rätt till ersättning för skada. Sådan skadeståndstalan förs vid fastighetsdomstol. En anläggningsarrendator har inte rätt till förlängning av arrende- förhållandet, men om arrendatorn tillhör den krets som enligt 11 kap. 4 § har besittningsskydd kan han ha rätt till ersättning av jordägaren om upplåtelsetiden inte förlängs. Frågan om sådan ersättningsskyldighet prövas av fastighetsdomstol. · såsom medel för överklagande Som tidigare redovisats kan arrendenämndens beslut i sak, utom vad gäller dispensavgöranden, överklagas på så sätt att part för klandertalan vid fastighetsdomstolen. Sålunda kan flertalet av de ovan redovisade tvisterna vid arrendenämnden komma under fastighetsdomstolens prövning. Enligt ovan klandras även en syn förrättad enligt 9 kap. 24 § vid fas- tighetsdomstol. av syn innebär att den part som är missnöjd instämmer motparten till fastighetsdomstolen och där yrkar att synen rättas. För en rättegång om av syn gäller allmänna processuella regler samt de särskilda regler i forumfrågan som gäller för arren- detvister. Därutöver är särskilt för en sådan klandertvist föreskrivet att synemännen är skyldiga att, om domstolen så påfordrar, avge skriftligt yttrande till domstolen. Det är inte möjligt att återförvisa synen till synemännen. Kärandens yrkande i en klanderrättegång innefattar typiskt sett inte yrkande om utfående av något penningbelopp utan att ett eller flera bristbelopp skall anses uppgå till visst belopp. Frågan om vilken part som med anledning av syn har att utge ersättning till motparten är beroende av utgången av avräkningen som i sin tur kan bli föremål för rättegång, dock inte i form av . En skiljedom kan i princip inte överklagas. Förutom sådana fall där en skiljedom är ogiltig, finns dock möjligheter att angripa en skiljedom genom . Sådan klandertalan är begränsad till vissa i lagen (1929:145) om skiljemän angivna situationer. av skiljedom som meddelats av arrendenämnd i egenskap av skiljenämnd skall enligt 8 kap. 32 § första stycket upptas av fastighetsdomstol. Utredningens förslag: Tvist om flyttningsersättning enligt 9 kap. 14 § skall handläggas enligt .