sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Det material som kommissionen haft tillgång till och gått igenom utgörs av det förundersökningsregistrerade materialet. Vi kallar detta själva brottsutredningen . Det kan karakteriseras som ett underlag för presumtiva förundersökningsprotokoll, dvs om ett åtal skulle väckas får de delar som är relevanta för utredningen avseende den som åtalas avskiljas för att utgöra underlag för stämningsansökan. Det är detta material vi syftar på när vi beskriver vad som dokumenterats, vad som gjorts etc. Därutöver finns polisiärt arbetsmaterial av annat slag, t.ex. spaningsledningens noteringar om hur olika uppslag hanterats (när det varit uppe till bedömning, vem det utretts av, om och när det lagts ad acta etc.). I spaningsledningens material kan undantagsvis också före- komma handlingar av intresse för granskningen av brottsutredningen. Vi har fått detta material presenterat för oss och då funnit att det inte 1 Ad acta-läggning av ärenden (uppslag) förekommer i arbetet, men då i be- tydelsen att ärendet för tillfället inte kan eller förtjänar bearbetas mer. Det innefattar inte ett ställningstagande till ärendets sakliga status i mordutred- ningen. Brottsutredningen i översikt 119 finns anledning att granska det särskilt. 2 För vår redovisning kan detta ha betydelse i ett hänseende. När vi i det förundersökningsregisterade materialet – själva brottsutredningen – funnit att ett uppslag inte för- anlett någon åtgärd (eller inte föranlett någon åtgärd under en viss angiven tid) avses ingen i själva brottsutredningen dokumenterad åt- gärd. Det kan emellertid förhålla sig så, att uppslaget i fråga varit uppe till bedömning, men att denna bedömning inte lett till någon åtgärd som avsatt spår i själva brottsutredningen. Det betyder att det i själva brottsutredningen kan se ut som att inget hänt medan det faktiska förhållandet är att uppslaget i och för sig diskuterats, men utan att någon dokumenterad åtgärd vidtagits. Från vår synpunkt gör detta ingen skillnad, eftersom kontentan i vilket fall är att uppslaget inte be- arbetats i sak, men spaningsledningen har gjort detta påpekande, som därför bör redovisas. Av själva brottsutredningen framgår vilka faktiska åtgärder som vidtagits och när de utförts; indirekt kan även bedömningar uttolkas. Den redovisning av utredningen beträffande enskilda uppslag och generella utredningsåtgärder, som följer i senare kapitel, kompletterar därför den av ovan angivna skäl översiktliga beskrivning av utred- ningsarbetet som följer nedan. 2 I samband med att PU tillställdes en av oss upprättad material- genomgång för yttrande påtalades från rikskriminalchefen sida att vår genomgång enligt hans mening främst behandlade material som produce- rats i utredningen. Vid sidan av detta finns mycket material som redovisar arbetets bedrivande, bedömningar och beslut (citerat från en skrivelse från till rikspolischefen, en skrivelse som tillställts oss i kopia). – Vi har vid följande genomgångar med spaningsledningen följt upp detta och då fått beskedet att åsyftat spaningsledningens här nämnda noteringar. Något annat material vid sidan av det förundersökningsregistrerade (själva brottsutredningen) finns inte. Det åsyftade materialet tillför som framgått inte annat än möjligen undantagsvis själva brottsutredningen något i sak. Det inne- håller inte några dokumenterade bedömningar. Från spaningsledningens sida har tydligt deklarerats att det vi tagit del av, dvs. det förundersökningsregistre- rade materialet, ger en fullständig bild av själva brottsutredningen. Däremot kan övriga handlingar vara av betydelse vid bedömandet av hur uppslag hand- läggningsmässigt hanterats, något som emellertid sällan stått i fokus för vår granskning. 120 Brottsutredningen i översikt Utredningsarbetets organisation fram till ledningssammanbrottet har framgått och belysts ovan i avsnittet om tidigare granskningar. Ledningssammanbrottet ledde till att regeringen beslöt att Riksåklagaren skulle leda förundersökningen och att skulle leda den polisverksamhet som erfordrades för spaning och utredning av mordet. Dessa beslut gäller fortfarande. utsåg avdelningschefen att leda spaningsarbetet. Med undantag för de genomförda förändringarna på den översta ledningsnivån lät den tidigare organisationen arbeta vidare. Den bestod av våldsroteln, spaningssektionen och tekniska roteln vid samt rikskriminalen och säker- hetsavdelningen vid . Cheferna för dessa enheter, med undantag för chefen för tekniska roteln, bildade tillsammans med och en presstalesman en ny ledningsgrupp. Det operativa polisarbetet fortsatte således utan större organisatoriska förändringar. Det synes dock ha förelegat en insikt om behovet av en genomgripande omorganisation; planerna på en sådan tog successivt form. Utredningen engagerade 70-80 polismän. Be- manningen reducerades . Från Riksåklagarens sida beslöts att biträdande riksåklagaren skulle överta förundersökningsledarskapet med biträde av chefsåklagarna och . Axel Morath hade det fulla förundersökningsledarskapet medan och skötte det löpande arbetet och fattade beslut i frågor som ankom på allmän åklagare. En eller flera åklagare närvarade alltid vid sammanträdena med polisens nya ledningsgrupp. Sammanträden ägde rum minst . Samarbetet mellan polis och förundersökningsledning har, enligt vad som uppgivits från ömse sidor, fungerat friktionsfritt. Brottsutredningsarbetets inriktning måste ses mot bakgrund av det första årets händelser. Som framgått fanns det stora brister i hur det arbetet hade bedrivits. PU inriktade sig nu på ett mer traditionellt polisiärt mordspaningsarbete. Utredningen beträffande för- hållandena på mordplatsen, kring bostad och biografen samt vapnet intensifierades. Det tidigare huvudspåret (PKK- spåret) miste sin karaktär av huvudspår och blev ett uppslag bland andra, engagerande ett mindre antal utredare vid säkerhetsavdelningen. Utredningen avseende tog ny fart och synes ha varit det en- skilda ärende som tog mest resurser i anspråk och början av 1988. Utredningen i den delen bedrevs i viss avskildhet av en särskild Brottsutredningen i översikt 121 I övrigt förekom inget uppslag som i fråga om resurstilldelning eller misstankegrad höjde sig påtagligt över mängden. tillfrågades kriminalkommissarien om uppdraget som spaningsledare. Han accepterade och började omgående arbetet med inläsning m.m. Han fick i uppgift att ta fram en plan för en ny organisation. Planen lades fram . Den utgick från skolboken, dvs. ning av grövre våldsbrott, 3 och innebar att sammanlagt 35 poliser skulle vara engagerade i utredningen. Förslaget antogs; meddelade rikspolischefen att brottsutredningen skulle ledas av rikskriminalen. hade därmed flyttat ned det operativa ansvaret för brottsutredningen och rikspolischefen var inte engagerad i ärendet. Högste ansvarig för utredningsarbetet var formellt avdelningschefen , men var spaningschef och operativt ansvarig. Den av sålunda ledda utrednings- gruppen om 35 kriminalpoliser kom att gå under namnet Palme- gruppen. Någon ledningsgrupp av det tidigare slaget förekom inte. Organisationen innebar att allt arbete med brottsutredningen – med ett undantag – samlades under ett tak, att jämföra med den tidigare organisationen, som alltså inkluderat fem enheter från såväl Stock- holmspolisen som . Man kan säga att mordutred- ningen därmed fick en normal organisation, låt vara mer beman- ningsstark. Den del av utredningen som inte ingick i den nya organisa- tionen var resterna av det tidigare huvudspåret, dvs. Det låg kvar hos säkerhetspolisen, vilket kom att få viss betydelse för den s.k. utveckling. I den nya spaningsorganisationen stramades samarbetet med för- undersökningsledningen upp. Det hade under den tidigare utredningen varit vanligt att enskilda utredningsmän haft samarbete med åklagar- sidan. Av material framgår att chefsåklagaren i sin något oklara roll hade åtskilliga direktkontakter med poliser inom utredningen, kontakter som alltså gick vid sidan av ledningsgruppen, där ju inte ingick. Det förefaller som om den typen av utbyte förekom under hela . Det har för oss beskrivits som just vid sidan av-kontakter, vilket preciserats som 3 Kriminalpolistjänst Utredning Spaning, del 3 (KPUS 3), 1977 bilaga 3 s. 441 f. 122 Brottsutredningen i översikt ett av ledningsgruppen icke sanktionerat utbyte mellan utredningsmän eller chefer på mellannivå och förundersökningsledningen. Detta synes ha tilltagit . Vad som skedde efter samman- brottet 1987 tycks i viss mån kunna beskrivas så, att ledningsgruppens huvudspår ersattes av den tidigare vid sidan av-verksamheten. I den nya organisationen ordnades kontakterna mellan Palmegruppen och förundersökningsledningen på ett från polisens synpunkt mer traditio- nellt sätt, vilket innebar att alla kontakter skulle gå via spanings- ledningen och att enskilda utredningsmän alltså inte skulle rapportera till eller ta direktiv från åklagarsidan. Enligt vad som uppgetts från åklagarhåll har det dock även fortsättningsvis förekommit fortlöpande informella kontakter mellan förundersökningsledningen och enskilda utredningsmän. Palmegruppen började formellt sitt arbete . Rekry- teringen av personal avslutades den 8 mars.4 Med vissa i sam- manhanget mindre betydelsefulla förändringar består den organisation satte upp fortfarande. En formell omorganisation genom- fördes . 5 De yttre förändringar som inträffat är framför allt att bemanningen successivt reducerats och att numera slutat som spaningsledare och sedermera ersatts av kriminalkommissarien . En viss omsättning bland personalen har givetvis förekommit, men det kan noteras att en handfull utredare finns kvar sedan mordutredningens start . 1990 aktualiserade spaningsledningen de tankar på en särskild analysenhet, som man diskuterat redan från omstarten . En sådan enhet inrättades nu på så sätt att en av de två förhörsenheterna delades upp i en specialenhet och en analysenhet, med kriminal- kommissarien som chef. försvann dock från Palmegruppen därefter, varför enheten aldrig kom igång med sitt arbete. Den slogs ihop med specialenheten och någon särskild arbetsgrupp för analysarbete kom därför inte till stånd heller . Något ytterligare försök i den vägen har inte gjorts inom PU. 4Som en följd av omorganisationen hade regeringen fattat beslut om att Riks- polisstyrelsen skulle få inrätta tjänster (göromålsförordnanden) för Palme- gruppen. 5Den innebar att bemanningen minskade från 35 till 25 och att vissa enheter utgick. I praktiken var det fråga om en kvantitativ anpassning till den nya situationen efter det att i domstol friats från brottsmisstankarna. Det ledde till ett nytt, mindre resurskrävande arbetsläge. I det sammanhanget sökte sig flera utredare ifrån Palmegruppen. Brottsutredningen i översikt 123 beslöt och Riksåklagaren gemensamt att personal från Palmegruppen under vissa förutsättningar fick tas i an- språk för andra uppgifter. Därefter har utredningsmän från Palme- gruppen vid återkommande tillfällen tagits i anspråk för andra brotts- utredningsuppgifter. Det har företrädesvis rört sig om mordutredningar, där utredare från Palmegruppen biträtt, men även andra uppdrag har förekommit, t.ex. i samband med förlisning. var således hela Palmegruppen, med undantag för tipsmot- tagningen, sysselsatt med fartygskatastrofens efterdyningar. Någon åderlåtning, av betydelse för arbetet med mordutredningen, har dessa bisysslor enligt PU inte utgjort. Syftet har från spaningsledningens sida beskrivits som psykosocialt, dvs. att tillgodose personalens be- hov av byte av såväl miljö som arbetsuppgifter, och det har i den meningen antagits vara till nytta för mordutredningen. Åklagarinträdet i mordutredningen skedde som framgått i och med att gick in som förundersökningsledare avseende . övertog överåklagaren först för- undersökningsledaransvaret i resterande delar och därefter även i . Det löpande arbetet var dock fördelat på flera åklagare (jfr kapitel 1). Genom regeringsbeslutet lades alltså förundersökningsledarskapet på Riksåklagaren, som i sin tur beslöt att biträdande riksåklagaren skulle ikläda sig det ansvaret. Han biträddes som framgått av och , vilka bägge arbetade på heltid med mordutredningen. blev tillsynsbyråchef hos Riksåklagaren och ägnade därefter mindre tid åt mordutredningen. utsåg Riksåklagaren byråchefen som biträde åt förundersökningsledaren . fungerade därefter som ersättare för eller vid förfall för någon av dem; hon behöll dock ansvaret för kontakterna med målsäganden . Efter den friande domen mot beslöt Riksåklagaren att åklagarinsatsen skulle dras ned; det diskuterades till och med om för- undersökningsledarkapet borde återgå till polisen, eftersom det då inte längre fanns någon misstänkt, detta förhindrades dock av regerings- beslutet , som placerade förundersökningsledarskapet hos Riksåklagaren. återgick i alla händelser till sin vanliga åklagartjänst, dock utan att överge sitt arbete med mordutredningen. slutade däremot helt som åklagare och övergick till en 124 Brottsutredningen i översikt befattning inom polisen. blev överåklagare i . Det löpande arbetet under Axel Morath sköttes därmed av , som till sin hjälp fick kammar- åklagaren . Vid förfall för skulle han ersättas av , som i övrigt inte hade någon formell roll i den fortsatta utredningen. efterträdde Morath som biträdande riksåklagare. Hon inträdde då även som förundersök- ningsledare. Hon biträddes av . Tankar om att flytta ned förundersökningsledarskapet till en lägre nivå inom åklagarväsendet har förekommit från och till. Detta för- verkligades dock först . Inför förestående pensione- ring började chefsåklagaren att arbeta med utredningen . beslöt Riksåklagaren att skulle överta ansvaret som förundersökningsledare samt fortlöpande hålla informerad om arbetet. Det innebar att förundersökningsledarskapet delegerades till en åklagare som inte arbetade hos Riksåklagaren; formellt låg det dock kvar hos Riks- åklagaren i enlighet med regeringsbeslutet . uppdrog Riksåklagaren åt biträdande chefsåklagaren att biträda . Arbetet med brottsutredningen under ledning började som spaningsledare efter mordet. Hans tillträde hade föregåtts av ett första års illa organiserat utredningsarbete, som slutat i ett nära nog fullständigt sammanbrott, samt ett andra år, som åtminstone delvis kan betraktas som en restaurations- och om- ställningsperiod. Denna faktiska utgångspunkt har betydelse för det utredningsarbete som Palmegruppen kom att bedriva. Det material som fanns var delvis illa organiserat, åtskilligt var inte ens registrerat. Kvaliteten på det som gjorts var ojämn. Många viktiga utredningsåtgärder som borde ha vidtagits var inte utförda och en del av dessa var det nu för sent att genomföra, andra skulle aldrig kunna få det värde de skulle ha fått om de hade utförts . De grundläggande fakta om mordet som förelåg i säkerställt skick var få. Palmegruppen var hänvisad till att kvalitetssäkra den befintliga ut- redningen och att så långt möjligt komplettera den beträffande basfakta om mordet. Det utredningsarbete som bedrivits har därmed till över- vägande del haft en grundläggande, förutsättningslös karaktär. Det är delvis naturligt men beror också på att det inte funnits så mycket att Brottsutredningen i översikt 125 En stor del av utredningsarbetet har utgjorts av generella utredningsåtgärder, dvs. åtgärder som inte motiverats av någon specifik brottsmisstanke eller teori om hur mordet gått till. En kanske ännu större del har tagit sikte på det tidigare befintliga materialet. Inkomna tips har gåtts igenom och bedömts på nytt, ofta i flera omgångar. Förhör har kompletterats med nya förhör med samma person om samma sak. Oregistrerat material har registrerats, registrerat material har omregistrerats i nya avsnitt för att göra materialet mer överskådligt och därmed tillgängligt. Över huvud taget har arbetet med registrering, inklusive hänvisningssystem, varit omfattande. Denna genomgång av allt utredningsmaterial har för oss beskrivits som att materialet skulle processas. Strävan synes ha varit att arbeta fram ett så komplett och lätt tillgängligt utredningsmaterial som möjligt. Utredningsarbetet i det hänseendet har varit lätt för oss att följa; det är likaledes lätt att konstatera att ett mycket omfattande arbete har nedlagts. Till dessa utredningsuppgifter kommer de nya tips som influtit efter . fanns ca 9500 uppslag. finns ungefär dubbelt så många, ca 18500. Det sammantagna intrycket är att utredningen under i betydande mån var ett rekonstruktionsarbete. Det innebär att det på ett övergripande plan inte låter sig beskrivas så att man följt först spåret x, sedan spåret y osv. Den som i utredningsmaterialet söker efter olika spår, som mer intensivt engagerat PU, finner inte så mycket. De större uppslag eller projekt som sysselsatt utredarna är misstankarna mot och arbetet utifrån den s.k. gärnings- mannaprofilen.6 Intresset för uppkom som ett resultat av dels förnyade genomgångar av det material som redan fanns, dels kompletteringen av utredningen avseende framför allt det s.k. Grandavsnittet och den s.k. Grandmannen (eller -männen). Det var ett spår som den nya organi- sationen fick upp förhållandevis snart, . betraktades såsom i lagens mening skäligen misstänkt för brottet, dvs. en svag men ändå konstaterbar misstanke. Uppslaget hade då fått en sådan omfattning att det avskildes som ett särskilt avsnitt i utredningen (KD-avsnittet, som tillkom 6 Gärningsmannaprofilens betydelse för arbetet är föremål för olika uppfatt- ningar inom PU. Enligt en uppfattning förändrade den inte huvudinriktningen och hade ringa betydelse. Enligt en annan uppfattning föranledde den intensifi- erade arbetsinsatser mot personer som på något sätt passade in på profilen. Vi kan för vår del konstatera att det finns en hel del utredningsmaterial och åtgär- der som mer eller mindre klart har påverkats av GMP-arbetet, se vidare kapitel 7. 126 Brottsutredningen i översikt 1988; beträffande PU:s avsnittsindelning, se nedan). förekom telefonavlyssning mot . Misstankegraden förhöjdes dramatiskt sedan hämtats till förhör och därefter i en videofilmad persongrupp utpekats som gärningsmannen av målsäganden . Från den tidpunkten arbetade alla delar av Palmegruppen med , vilket dock inte nödvändigtvis betyder att alla arbetade enbart med det uppslaget. I princip torde det dock vara korrekt att säga att Palme- gruppens resurser fram till och med rättegången i hovrätten var helt koncentrerade på . Den period som följde efter den friande domen tycks ha likheter med tiden efter sammanbrottet 1987, dvs. den präglades av för- beredelser för en omstart, en omstart som i praktiken naturligtvis också hade likheter med den omstart som gjordes 1988. Det gällde att åter arbeta förutsättningslöst med hela materialet och att inventera sådant som inte var bearbetat eller som kunde bearbetas och analyseras på nytt. försvårades omstarten av att den också krävde att utredarna distanserade sig från den tidigare inriktningen på . Till skillnad valde PU att fortsätta med samma organisation och samma bemanning; spaningsledningen förblev intakt. Vid diskussioner inom efter den friande domen framkom det emellertid att ungefär en tredjedel av utredarna hade svårt att tänka sig en annan inriktning av arbetet än att den numera frikände var gärningsmannen, medan övriga kunde tänka sig att arbeta med vilka delar som helst av utredningen. Den tredjedel som på detta sätt var mentalt bundna till en viss lösning försvann enligt vad som uppgivits från spaningsledningen successivt från Palmegruppen. Spaningsledningen har vidare uppgivit att den friande domen i sig inte medförde några problem i utredningsarbetet – det saknades inte arbetsuppgifter. Man fortsatte det arbete med att processa materia- let, som hade påbörjats . Endast en tredjedel av då befint- liga spaningsuppslag var genomgångna – processade – vid slutet av 1989. (Det innebar i och för sig inte att de var helt orörda; en genom- gång med inriktning på material som kunde ha relevans för miss- tankarna mot hade enligt uppgift gjorts.) PU genomgick dock utan tvekan en besvärlig fas efter den friande domen, som trots allt innebar att det arbete som nedlagts i förundersökningen mot – den största kriminalpolisiära utred- ningsinsats som förekommit i – inte hade lett fram till målet, dvs. en fällande dom. Direkt efter domen ordnade PU därför en kon- ferensresa med hela Palmegruppen, även förundersökningsledningen deltog i vissa delar. Förutom analys av domen mot , överblick över arbetsläget, diskussion kring organisationen m.m. upptogs tiden av Brottsutredningen i översikt 127 frågor om krishantering och utbrändhet. – Någon diskussion om att byta delar av Palmegruppen eller dess ledning förekom enligt uppgift inte . Beträffande konstaterades att det fanns stora luckor i be- visningen. Detta var man, enligt vad som uppgivits för kommissionen, inom PU medveten om . PU hade förlorat kontrollen över utredningen i samband med att det läckte ut till massmedia att intresset riktade sig mot . Hämtningen av den misstänkte samt konfrontationerna med målsäganden och vittnen fick genomföras i hast. Det följande utpekandet från sida innebar att anhölls och sedermera häktades varvid utred- ningen hamnade under den tidspress som alltid följer av att den misstänkte är frihetsberövad. Om inte uppgifterna läckt ut skulle PU ha föredragit att fortsätta utredningen mot en god tid ytterligare innan det skulle ha varit dags att ingripa mot själv. De brister som hade pekat på var med andra ord i mångt och mycket kända för PU och det fanns nu möjlighet att komplettera utredningen via en förnyad genomgång av materialet. En av de första uppgifter PU gav sig i kast med var således att följa upp och komplettera utredningen avseende . Men även andra avsnitt aktualiserades, bl.a. startades genomgångar avseende PKK och det s.k. polisspåret. Jämsides med detta fortsatte processandet av icke tidigare genomgångna uppslag. Från spaningsledningen har vidare upp- givits att arbetet efter rättegångarna delvis styrts av massmedie- rapporteringen på så sätt att PU kommit att utreda uppgifter och på- ståenden i massmedia. Något nytt huvudspår följdes inte under de närmast följande åren. Men det förekom intressanta uppslag, som utreddes efter rättegångarna. Tanken på att utföra en s.k. gärningsmannaprofil synes ha väckts innan projektet slutligen kom till stånd. Skälet till att det var trögt i portföret var de tveksamheter PU kände inför nyttan av en profil i denna utredning. En gärningsmannaprofil förutsätter en relativt god tillgång till basfakta om brottet (eller brotten; metoden anses ofta mest lämpad för upprepade brott av samma gärningsman, s.k. seriebrottslighet) och att den som utför profilen inte har kännedom om de eventuella misstänkta gärningsmän som kan ha aktualiserats tidigare i utredningen. I detta fall är kända basfakta få och ingen svensk hade kunnat undgå att bilda sig någon form av uppfattning om . Även – 33-åringen – hade blivit mycket omskriven och omständigheterna kring misstankarna mot honom var väl kända. Som läget var bedömdes det emellertid som värt att försöka en tillämpning av metoden. Den hade kommit till användning i spaningarna efter den s.k. laser-mannen, som 128 Brottsutredningen i översikt för övrigt var just en seriebrottsling. Arbetet inleddes sensommaren 1993 och avslutades därefter. Det utfördes av naturliga skäl inte inom , men torde ändå ha tagit en del av utredningspersonalens tid, när det gällde att ta fram material, svara på frågor osv. Resultatet av arbetet bedömdes av spaningsledningen som mycket intressant och användbart. Med ledning av gärningsmanna- profilen, eller GMP som den kommit att kallas, inriktade Palmegruppen en stor del av sitt arbete på att i och utanför utredningsmaterialet efter- söka personer som överensstämde med profilen. Det synes som en god del av resurserna och första delen av 1995 användes för att följa upp GMP. Det ledde också till flera utredningsinsatser.