sou · GNB360 · 2000-01-01 00:00:00 — Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) godkänner verkstäder för kontroll av taxametrar genom ackreditering enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. SWEDAC skall underrätta Väg- verket om de ackrediteringar och återkallelser av ackrediteringar som beslutas (7 kap. 3 § YTF). Kostnaden för den verkstad som ansöker om godkännande är varefter det kostar för att bibehålla ackrediteringen. Möjligen skulle ett system motsvarande det som gäller för godkän- nande av verkstäder kunna gälla också i fråga om godkännande av töm- ningscentraler. Hos SWEDAC finns den tekniska kompetensen för att kunna bedöma om en tömningscentrals hantering av materialet uppfyller de säkerhetskrav som ställts. Det skulle också vara en fördel att ha förfarandet med godkännande av tömningscentraler samlat på ett ställe för hela landet. Den tveksamhet som ändå finns inför en sådan lösning är att det kan vara olämpligt att lägga uppgiften att göra vandelsprövningar hos ett sådant organ. En annan möjlighet är att låta länsstyrelserna ha hand om godkännan- det av tömningscentralerna. Länsstyrelserna företar vandels- prövningar, bl.a. när det gäller ansökan om tillstånd till taxitrafik. Vissa av de ansvariga personerna för de tömningscentraler som kommer att ansöka om tillstånd är troligen åkare. Vandelsprövningen är i dessa fall redan genomförd. – Nackdelen med att föreslå länstyrelserna som tillståndsmyndigheter är att de saknar den tekniska kompetensen. 136 Överväganden och förslag kunna avgöra om tömningscentralens system för att hantera informationen från taxametrarna är tillräckligt säkert måste länsstyrelserna därför hämta in den kunskapen utifrån. Möjligen skulle ett samarbete med SWEDAC kunna ske i denna del. Sannolikt blir inte prövningen av tömningscentralernas datasystem så betungande i flertalet fall. Tillverkare av tömningssystem kan nämligen förväntas lansera system som har hög säkerhet i den meningen att de inte går att mani- pulera. Sammantaget menar att övervägande skäl talar för att föreslå länsstyrelserna som tillståndsmyndigheter. förordar vidare att det inrättas ett gemensamt register över godkända tömningscentraler för hela landet, eftersom det inte är ovanligt att åkare tömmer hos en central som inte är belägen i det län där han är bosatt. som är tillsynsmyndighet beträffande åkarens trafiktill- stånd bör ha uppgift över alla godkända tömningscentraler för att kunna avgöra om åkaren uppfyller sin plikt att tömma till en godkänd central. bör kunna svara för hanteringen av detta register. Om länsstyrelserna godkänner tömningscentralerna är det naturligt att de också utövar tillsynen över dem. Samma regler som gäller beträf- fande länsstyrelsernas tillsyn över t.ex. åkarna bör tillämpas. Tillsynen bör bl.a. innefatta en rätt att kontrollera att rådata från de taxametrar som tömmer sin information till centralen finns lagrade på ett godtagbart sätt. Kraven på det lagrade materialet Uppgifter om samtliga köruppdrag och körpass skall lagras i det format som de överförs från taxametern, dvs. i form av s.k. originaldata eller rådata. Data skall vara krypterad eller elektroniskt signerad för att för- hindra att de manipuleras. Data skall kunna tillhandahållas myndig- heterna i läsbar form. De lagrade uppgifterna är avsedda att bl.a. utgöra jämförelsematerial till taxiföretagens bokföring. I fråga om tiden som datan skall lagras är det därför naturligt att jämföra med reglerna om bokföringsmaterial. Detta innebär att data skall lagras minst som bokföringslagen kräver i fråga om bokföringsmaterial (dvs. från det kalenderår då räkenskapsåret avslutades). Överväganden och förslag 137 En innehavare av tillstånd för taxitrafik skall vara skyldig att tömma all information från sin eller sina taxametrar till en godkänd tömnings- central. Tömning skall ske i den omfattning som behövs, dock minst en gång om inte särskilda skäl föreligger. Kvitto från tömnings- centralen som visar att tömning skett skall sparas och kunna uppvisas för vid tillsyn. Tömningskvittona skall vara löpnumrerade. I de fall tömning sker kontinuerligt via radiolänk bör centralen kunna utfärda ett tömningskvitto som gäller för flera tömningstillfällen, exempelvis en till . Tillståndshavaren skall anmäla vilken tömningscentral han anlitar till i det län som utövar tillsyn över hans verksamhet. Uppgiften bör föras in i yrkestrafikregistret, antingen i form av ett diarienummer som hänför sig till anmälan eller i form av den anlitade tömningscentralens organisationsnummer. De taxametrar som uppfyller kraven i föreskrifter om taxitrafik (VVFS 1997:190) är så konstruerade att godtagbar informa- tion kan föras över till tömningscentralerna. Några justeringar kan dock behöva göras. Det är uppfattning att dessa är relativt lätta att genomföra och därför inte kommer att innebära några större kostnader för branschen. – Som tidigare nämnts skall originaldata, eller rådata, vara krypterade eller elektroniskt signerade för att förhindra manipulering. De taxametrar som inte har denna funktion inbyggd i sina system måste därför kompletteras i detta avseende. – Många taxametrar fungerar så att de inte går att använda om minnet blir fullt och taxametern inte töms till en tömningsdator. Det vore givetvis en fördel om alla taxametrar hade denna funktion och det kan därför övervägas om en sådan funktion bör göras obligatorisk. I sådant fall behöver man knappast ha bestämmelsen om att åkaren skall tömma minst en gång . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet förstör eller på annat sätt undanskaffar data som skall lagras i tömningscentral bör straffas. Straffvärdet bör vara detsamma som vid olaga yrkesmässig trafik, dvs. böter eller fängelse i högst . Inte sällan kan ett sådant brott också vara att betrakta som medhjälp till bokföringsbrott eller skattebrott. Därvid tar bestämmelserna i eller skattebrottslagen 138 Överväganden och förslag (1971:69) över. – Återkallelse av tillståndet att driva tömningscentral kan givetvis också komma i fråga. Underlåtenhet från åkarens sida att tömma taxametern på föreskrivet sätt bör medföra böter eller fängelse i högst . Vidare bör under- låtenheten normalt leda till återkallelse av trafiktillståndet. Den som underlåter att anmäla till vilken tömningscentral tömning sker (vilket naturligtvis även inbegriper byte av tömningscentral) bör dömas till penningböter. De data som finns lagrade i tömningscentralen tillhör den enskilde åkaren och kan således inte lämnas ut till någon annan utan åkarens medgivande. En myndighets rätt att med tvång komma åt materialet måste därför grundas på reglerna om husrannsakan och taxeringsrevi- sion. Hos myndigheterna bör sekretess gälla för materialet. I fråga om sekretess mellan myndigheterna hänvisas till arbete (jfr avsnitt 8.3.5). förslår att en lag om tömningscentraler införs. Vidare bör en bestämmelse om skyldighet för en innehavare av tillstånd till taxitrafik att tömma sin taxameterinformation till en godkänd tömnings- central tas in i yrkestrafiklagen. Utredningens bedömning: Innehavare av tillstånd till taxitrafik skall registrera sina aktuella priser hos . Priserna skall vara maximipriser. Ett problem som ofta påtalas är att kunder blivit uppskörtade. Även om kunden erhållit kvitto för resan och med stöd av detta framfört klagomål i efterhand, har kunden haft svårt att visa att han fått betala för mycket, eftersom det inte gått att avgöra vad som stått på den prisinformation som lämnats kunden vid resetillfället. Åkaren kan hävda att det pris som stod på bilens prisinformation är detsamma som framgår av kvittot. Åkaren får nämligen ändra sina priser när han vill. Överväganden och förslag 139 prissättningarna finns inte registrerade någonstans vilket omöjliggör en kontroll i efterhand (I de flesta beställningscentraler har visserligen åkarna som regel förbundit sig att använda en viss taxa, som går att kontrollera mot beställningscentralens uppgifter. Dessa uppgifter har naturligtvis bevisvärde. Sett ur yrkestrafiklagstiftningens perspektiv är åkaren dock i princip fri att använda sig av en annan taxa i det enskilda fallet). Utredningen har tagit del av det system för prisregistrering som tillämpas på och har funnit att det synes fungera väl utan att medföra någon nämnvärd belastning för vare sig åkarna eller myndig- heterna (se avsnitt 5.3.2). Utredningen menar att ett sådant system även i skulle innebära att kunden hamnar i ett bättre bevisläge gentemot åkaren – eller, å andra sidan, att åkaren hamnar i ett bättre bevisläge mot en klagande kund sominte fått betala för mycket. Kon- trollen i efterhand skulle bli betydligt enklare och det skulle underlätta tillsyn över taxinäringen. Det hävdas ibland att friåkare och mindre beställningscentraler generellt håller högre priser än de stora beställningscentralerna, utan att det egentligen finns något belägg för det. Prisregistrering skulle kunna vara till gagn för dessa små företagare om den visar att dessa håller priser som är lägre eller jämförbara med de stora centralernas. En av fördelarna med en prisregistrering är att ett jämförelsematerial skulle finnas tillgängligt, att användas av t.ex. , Råd & Rön eller journalister i allmänhet. Att priserna på detta sätt kommer till allmänhetens kännedom kan förväntas medföra att de värsta avarterna i fråga om prissättning försvinner. Det kan vidare noteras att dylika jäm- förelser på andra områden – exempelvis s.k. lokala matkostnadsundersökningar, där olika butiker jämförs prismässigt – har haft den effekten att priserna pressats. Vilka priser skall registreras? Endast de taxor som tillämpas gentemot allmänheten behöver registrras. Det skall inte vara tillåtet att använda ett annat pris än det tariffpris som registrerats, utom då kunden och föraren kommer överens om ett fast pris som är lägre än det registrerade. Som regel blir det aktuellt att en- dast registrera kilometertariff, timtariff eller summatariff. Fasta priser får registreras, men endast om nämnda beräkningstariffer inte används. En kombination av beräkningstariffer och fasta priser får alltså inte registreras. Som sagts är det inget som hindrar att kunden och föraren kommer överens om ett fast pris. Skulle emellertid det överenskomna 140 Överväganden och förslag priset efter resans slut visa sig vara högre än priset enligt den registre- rade tariffen skall kunden inte vara skyldig att betala det överstigande beloppet. Det sagda innebär att taxametern alltid måste vara påslagen för beräkning av pris enligt den registrerade tariffen. När taxameterns pris överensstämmer med det pris kunden och föraren kommit överens om får funktionen för prisberäkning slås av. Hur skall registrering ske? Innehavare av tillstånd till taxitrafik skall anmäla de priser han avser att tillämpa till den länsstyrelse som är prövningsmyndighet beträffande trafiktillståndet. De åkare som tillhör en beställningscentral kan med fördel överlåta anmälningsförfarandet till beställningscentralen, som tillsammans med anmälan bifogar en förteckning över vilka åkare som omfattas av anmälan. Lämpligen sker anmälan i form av en kopia av den prisinformation som skall anges på bilen. skall inte pröva prisanmälan, endast registrera den. Sedan registrerat anmälan skickas en bekräftelse tillbaka till anmälaren som först härefter får ta de nya priserna i bruk. För- farandet är avsett att vara snabbt och enkelt och bör kunna ske genom att handlingarna faxas mellan anmälaren och länsstyresen. Att prisan- mälan skett bör registreras i yrkestrafikregistret. Ur kontrollsynpunkt hade det varit önskvärt att hela prisinformationen fanns tillgänglig i registret, eftersom polisen vid kontroll ute på fältet då snabbt skulle kunna konstatera om åkaren tillämpar rätt taxa. Emellertid lär pris- informationen i många fall vara relativt omfattande. Dels skulle informa- tionen ta stor plats i registret, dels skulle det kräva en större arbetsinsats från sida att föra in den. Taxiutredning menar därför att endast en notering om att anmälan gjorts, gärna daterad, bör räcka. Senast registrerade pris gäller för tillståndshavarens verksamhet. Att priset skall registreras hos innebär i och för sig att en åkare inte kan ändra sina taxor plötsligt, utom kontorstid. Detta kan dock knappast rubriceras som en konkurrensbegränsning eller vara till men för den seriöse åkaren. Inget hindrar att en åkare sänder in en prisänd- ring som är avsedd att tas i bruk först , så länge detta framgår tydligt av den insända handlingen. Överväganden och förslag 141 Kontrollen av att åkare anmäler sina priser bör utgöra ett led i länsstyrelsernas sedvanliga tillsyn över verksamheten. Om en åkare inte registrerat något pris torde det vara lätt att upptäcka genom att mar- kering om prisanmälan saknas i yrkestrafikregistret. Underlåtenhet att registrera priser straffas med penningböter. Är underlåtenheten bestående bör kunna överväga tilstånds- innehavarens lämplighet att driva taxiverksamhet. Bestämmelsen om skyldighet för innehavare av tillstånd till taxitrafik att registrera det pris han avser tillämpa gentemot allmänheten bör föras in i 2 kap. 19 § YTL. Utredningens bedömning: bör meddela föreskrifter om ett standardiserat utseende på prisinformationen. Föreskrifterna bör föregås av samråd med . Dagens prisinformation är svår för konsumenterna att ta till sig. Dels har kunden ingen möjlighet till prisjämförelse eftersom utseendet på prisin- formationen varierar från bolag till bolag, dels är antalet taxor så stort att det är svårt att snabbt kunna sluta sig till vilken taxa som skall gälla för just den resa som kunden avser att göra. Detta motverkar en sund konkurrens och får till följd att konsumenterna kan bli vilseledda och få betala överpriser. En fungerande konkurrens förutsätter att konsumen- terna kan göra rationella val genom att bl.a. jämföra de olika bolagens priser. Från polisens och länsstyrelsernas sida har det framställts önskemål om att utseendet på prisinformationen bör regleras tydligare än vad som är fallet . har meddelat föreskrifter om prisinformation, dock endast i fråga om vad den skall innehålla och att den skall vara läs- bar från fordonet. Själva utseendet på informationen är inte reglerad. – Även länsstyrelserna har mandat att meddela före- skrifter i fråga om prisinformation. Möjligheten har dock inte utnyttjats av någon länsstyrelse. Taxiutredning anser att det skulle vara till gagn för konsu- menterna med en prisinformation som ser likadan ut på alla taxifordon 142 Överväganden och förslag över hela landet. De skulle då mycket lättare kunna ta till sig informa- tionen. Det skulle också underlätta en prisjämförelse. föreslår därför att , efter samråd med , med- delar föreskrifter med sådant innehåll. Föreskrifterna bör innehålla ett krav på att ange jämförpris i enlighet med de överläggningar som redogörs för nedan. Vidare anser att alltför många skiftande taxor gör informationen svårbegriplig. bör därför i sina föreskrifter begränsa antalet taxor. Rätten för att meddela föreskrifter med nämnt innehåll menar utredningen föreligger genom det bemyndigande som har att meddela föreskrifter om prisinformation i taxitrafik. Beträffande frågan om hur prisinformationen skall utformas pågår överläggningar mellan , , Länsstyrelsernas samrådsgrupp för yrkestrafikfrågor och . Bland annat diskuterar man införande av jämförpriser på tax- iresor. Tanken är att jämförpriset, baserat på en bestämd typresa, skall anges på ett tydligt sätt med gul färg som är karakteristiskt för jämför- priser. Genom att jämföra de olika taxifordonens jämförpriskolumner bör konsumenten få lättare att göra sitt val. Avsikten är naturligtvis att övrig prisinformation också skall anges på ett tydligt sätt, så att priset för den specifika resan kan beräknas. – Man diskuterar även om annan viktig information skall anges på prisinformationen, som t.ex. reklamationshänvisning, uppmaning om att inte glömma kvitto samt information om företagets namn, adress. Som tidigare nämnts är vissa av problemen avseende taxiverksamheten mest märkbara vid terminaler, där efterfrågan på taxi är stor och dit många resenärer utan lokalkännedom och insikt i den lokala taximark- naden anländer. Dessa problem har ansetts särskilt angelägna att lösa. En av uppgifterna Taxiutredning har således varit att un- dersöka hur situationen vid olika terminaler ser ut och om huvud- männen för terminalerna skulle kunna göra mer för att förbättra ord- ningen avseende taxiverksamheten. I avsnitt 6 har lämnats en redogörelse för hur flera av de tidigare mest utsatta terminalerna har löst sina problem. Redogörelsen visar att huvudmännen för terminalerna funnit godtagbara lösningar på proble- men och att det finns olika sätt att hantera frågan beroende på de olika terminalernas särart. Lösningarna har godtagits av . Överväganden och förslag 143 Rent allmänt kan man konstatera att de lösningar som tagits fram har höjt standarden på taxiverksamheten vid terminalerna. Sannolikt har det också medfört en standardhöjning inom branschen i stort. De taxifordon som trafikerar terminalerna finns ju som regel även på andra ställen. Kundernas medvetenhet om service och kvalitet har vidare ökat, vilket gör att de väljer taxiföretag som profilerar sig genom att hålla en hög servicenivå och ett rimligt pris. Kundernas efterfrågan på sådana bolag blir särskilt märkbar vid terminaler och får till följd att alltfler taxiföretag insett att det är rätta vägen att öka sin omsättning. Lösningarna vid terminalerna innebär ofta att man sluter avtal med beställningscentraler eller att det i vart fall är en fördel att tillhöra en sådan. Detta innebär en drivkraft att frivilligt gå samman i centraler, vil- ket är en positiv utveckling. Terminalernas avtalskrav är vidare som re- gel relativt stränga vilket höjer nivån på service och kvalitet, förbättrar ordningen och minskar risken för att kunderna skall råka ut för att behöva betala överpriser. Risken för att kunden utsätts för trakasserier eller annat påträngande beteende från förare minskar också. Slutligen medför avtalskraven att den interna kontrollen inom beställningscentra- lerna ökar. När det gäller frågan om tydlig prisinformation kan det påpekas att länsstyrelserna numera har möjlighet att meddela föreskrifter i detta hän- seende. Vid flera av de terminaler där problemen fortfarande anses bestå är taxiuppställningsplatserna belägna på offentlig mark. Det är således sna- rast på dessa platser som det finns anledning att undersöka om det går att minska eller undanröja problemen. Problem med taxiverksamheten uppstår oftast på ställen där kund- underlaget är relativt stort som utrymmet för uppställning av taxifordon är begränsat. Förutom problemet med klagomål från kunder som anser sig blivit uppskörtade synes det främsta problemet vara att de beställningscentraler som är särskilt efterfrågade inte kan komma fram till terminalerna i den omfattning som kunderna önskar. Oavsett an- ledningen till att kunderna väljer ett visst taxiföretag medför företagets svårighet att serva terminalen i erforderlig omfattning att kundens möjligheter att välja resa minskar, vilket får sägas innebära en konkurrensbegränsning. Som bl.a. uttalat vid flera 144 Överväganden och förslag tillfällen är det kundens efterfrågan som skall styra utbdet på en avreg- lerad marknad. Problemet med de allmänna taxiuppställningsplatserna är dels att marken är gatumark – vilket innebär att tillträdet till marken inte får be- gränsas utom i mycket speciella fall – dels att utrymmet ofta är begränsat – vilket innebär att en omläggning av detaljplan eller andra åtgärder endast svårligen låter sig göras. Det är också tveksamt om det är en angelägenhet att reglera taximarknaden på ett sätt som riskerar att medföra fördelar för vissa och nackdelar för andra. Emel- lertid är det för konsumenternas del viktigt att den fria konkurrensen fungerar och att kundens valmöjligheter på en avreglerad marknad inte begränsas. Härtill kommer att den nuvarande situationen på vissa håll ger såväl terminalen och taxiföretagen som kommunen och i vissa fall även landet i stort ett dåligt rykte. Därför är det angeläget att kommuner- na på vissa håll agerar för att främja en bättre ordning vid terminalerna. Vad kan kommunen göra? Som nämnts i avsnitt 6.4.2 kan lokala trafikföreskrifter inte användas för att reglera taxiverksamheten på gatumark i sådant hänseende som avses här. Inte heller torde lokala ordningsföreskrifter, innebärande att endast vissa taxiföretag skulle få trafikera taxifickor, kunna meddelas. Det skulle vara svårt att utan vidare hävda att en sådan reglering syftar till att upprätthålla den allmänna ordningen – vilket är förutsättningen för en sådan föreskrift – och det skulle vidare inskränka näringsfriheten på ett oacceptabelt sätt. Här hänvisar Taxiutredning till den i avsnittet 6.4.2 diskuterade torghandeln. Möjligen skulle polismyndigheten kunna meddela tillstånd att nyttja visst område på offentlig plats för taxitrafik, dock inte på sådan plats som redan är avsatt för sådant ändamål. En rad tveksamheter uppkom- mer dock. Någon måste vara ansvarig för tillståndet. Den som erhåller ett sådant tillstånd skulle då kunna bestämma vem som får stå uppställd på den aktuella platsen. Det skulle kunna innebära klara snedvridningar av konkurrensen, vilket är tveksamt om myndigheterna skall medverka till och kan vara oförenligt med konkurrenslagens bestämmelser. Vidare skulle det vara en grannlaga uppgift att avgöra vem som skulle kunna komma i fråga för ett sådant tillstånd. Om det t.ex. är fråga om att meddela ett taxiföretag tillstånd skulle polismyndigheten, eller kom- munen, behöva bedöma vilket taxiföretag som i sådant fall skulle kunna erhålla detta. Alla trafiktillståndshavare är prövade och godkända för att driva taxiverksamhet. Att polisen eller kommunen härutöver skulle av- göra vem som kunde kvalificera sig för att erhålla ett exklusivt tillstånd Överväganden och förslag 145 till en uppställningsplats kan ifrågasättas. Även detta skulle kunna hämma den fria konkurrensen. – Ett alternativ som möjligen skulle kunna accepteras är att den terminal som önskar en reglering av taxi- trafiken meddelas tillstånd och att tillståndshavaren därefter genom en objektiv upphandling av taxitjänsterna sluter avtal med vissa taxibolag om att få stå uppställda på platsen. I sådant fall är det dock väsentligt att det finns möjlighet för andra taxibolag att också kunna konkurrera om kunderna vid terminalen. Annars skulle förfarandet strida mot bestäm- melserna i konkurrenslagen. En möjlighet kan vara att omvandla gatumarken till kvartersmark. Kommunen kan härefter själv hyra ut den alternativt överlåta den till en angränsande terminal. Detta under förutsättning att det är möjligt med hänsyn till det allmänna användandet av området. Även om marken görs om till kvartersmark och markägaren får större befogenheter att dispo- nera marken än om den varit gatumark är det viktigt att konkur- renslagens bestämmelser följs. Således bör man se till att inget taxibolag utestängs från området i stort. Uppställningsplatser för andra taxibolag i ett närliggande område torde därför var ett krav för att lösningen skall kunna godtas. Som påpekats i avsnitt 3.1.8 och 8.1.4 menar många att det brister i till- synen från myndigheternas sida. Mycket arbete har lagts ned bl.a. i utredningar och arbetsgrupper på komma till rätta med dessa brister och Taxiutrednings uppfattning är att utvecklingen går i rätt rikt- ning. I flera län arbetar man i samverkansgrupper, där flera olika myndig- heter är representerade. Samverkan mellan myndigheter är sannolikt det bästa sättet att kontrollera olika verksamheter, däribland taxinäringen. Emellertid gäller som regel sekretess för vissa uppgifter inom myndigheterna och det kan vara svårt att veta i vilken omfattning sam- arbetet får bedrivas.