sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — Och det samtalet kan ju ha frågor som flyter. Det deliberativa samtalet, som är vad den här mamman pratar om, kan innehålla allt från samtal om inköp av ny frys, avklarade , till timslånga samtal om barngrup- pen där inga beslut alls fattas. När besluten väl har tagits har det ibland hänt att saker har dragit ut från beslut till handling, men i de flesta fall händer det saker inom rimlig tid. De föräldrar jag har intervjuat säger också att det oftast blir så som man har sagt och i de fall där det inte händer någonting beror det oftast antingen på att det inte är bråttom eller viktigt, eller på att man inte utsåg en ansvarig för att verkställa be- slutet. Upplever föräldrarna att något lärande och växande har skett? De intervjuer jag har genomfört visar att många har lärt sig konkreta saker som hur en dagordning ser ut och hur man sköter ekonomin i en förening. Detta är kunskaper som många säger att de inte tror att de hade haft om de inte hade varit aktiva i ett föräldra- kooperativ och som de tror att de kommer att ha nytta av i andra sammanhang. Upptill dessa konkreta kunskaper upplever många att de har fått en vana vid att prata med andra människor och en tilltro till sin egen förmåga att argumentera för sin sak. Det är detta senare som brukar kallas politiskt självförtroende. Även om det finns flera föräldrar som hade föreningsvana redan innan de kom med i sitt föräldrako- operativ, upplever många att de har fått en ny syn på sig själva och sin förmåga att göra sin röst hörd genom att vara med i ett föräldra- kooperativ. Deltagardemokrati i föräldrakooperativa förskolor – bra eller dåligt? Det går naturligtvis inte att svara ett kategoriskt ja eller nej på den frågan, men utifrån de observationer och de intervjuer jag har gjort finns det i alla fall möjlighet att diskutera svaret. Vad gäller frågan om demokratiskt deltagande är positivt i vid bemärkelse finns det anledning att vara tveksam. Man kan anlägga rättviseperspektiv på kooperativen – alla människor har av en rad skäl inte samma möjlighet att vara med, det är inte riktigt att vissa människor ska ha mer att säga till om vad gäller barnomsorgen än andra. Det är också olyckligt om barn aldrig får möjlighet att träffa olika sorters människor, om kooperativen är alltför homogena. Det är befogad kritik, men den kan också på vissa punkter tillbakavisas. De tre kooperativ jag har undersökt är olika, både internt och i jäm- förelse med varandra. Det är inte så att det bara är en sorts män- niskor som är med och följaktligen inte heller en sorts barn. Det är positivt i snäv bemärkelse om de föräldrar som deltar lär sig något som de inte kunde tidigare, om de utvecklar ett förtroende FÖRÄLDRAKOOPERATIVA FÖRSKOLOR SOM DEMOKRATISKA PLANTSKOLOR för sig själva och för andra. Jag har i de kooperativ jag har undersökt sett tecken som tyder på att det är just vad som händer med de för- äldrar som är medlemmar i ett föräldrakooperativ. De känner sig delaktiga och växer. Och det är ju inte så att det bara finns en be- stämd pott växande som kan delas ut. Det är inte så att de som del- tar i föräldrakooperativen tar växande ifrån andra människor. Samma sak gäller inflytande – det tar inte heller slut för att fler är med. Jag vill se mer deltagande, fler människor som är med och bestämmer över sitt liv och fler människor som växer av sitt deltagande. 1De tankar och den empiri som presenteras i detta kapitel härrör från mitt avhandlingsprojekt vid , . Avhandlingen har arbetsnamnet Den föräldrakooperativa förskolan – en demokratisk plantskola?. 3Jag använder termen deliberativ demokrati. (1993) Politiken. Barber, (1984) Strong Democracy. Participatory Politics for a New . Benhabib, Seyla (1992) Autonomi och gemenskap. Kommunikativ etik, feminism och postmodernism. Benhabib, Seyla (ed.) (1996) Democracy and Difference. Contesting the Boundaries of the Political. Burns, R.B. (1979) The . Theory, measurement, development and behaviour. Dellenbrant, (1984) Kooperativ demokrati som forsk- ningsområde i , (red.) Kooperativa forsknings- fronter. , och , (1996) Representation from Above. Members of Parliament and Representative Democracy in . Grut, (1988) Föräldradriven barnomsorg och kooperativt medvetande i Moback, (red.) Kooperation – av egen kraft. , (1995) Demokratimodeller. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi. , (1970) Folket och eliterna. En studie i modern demokra- tisk teori. (1980) Beyond Adversary Democracy. (1992) A Deliberative Theory of Interest Representation i Petracca, of Interest. , & : Westview Press , (1976) Medvetandet, jaget och samhället från socialbehavioristisk ståndpunkt. , och , (1995) Kvinnor som väljare och valda. , Geraint, Moyser, och , (1992) Political Participation and Democracy in . FÖRÄLDRAKOOPERATIVA FÖRSKOLOR SOM DEMOKRATISKA PLANTSKOLOR Pateman, (1970) Participation and Democratic Theory. , , , och , (1989) Medborgarnas makt. Premfors, , , och , (1994) Demokrati i storstad. , (1998) Delar göteborgarna sina politi- kers åsikter? (red.) (1995) Demokrati som dialog. Räftegård, (1998) Pratet som demokratiskt verktyg. Om möjligheten till en kommunikativ demokrati. Svallfors, (1994) Svenskarna och välfärdspolitiken: opinionstrender 1970–93 i Häften för kritiska studier, no 2–3, 1994, s. Svallfors, (1995) Den svenska välfärdsopinionen i Nr 1, 1995, s. , (1996) Communication and the Other: Beyond Deliberative Democracy i Benhabib, Seyla (ed.) Democracy and Difference. Arbetslösheten – ett hot mot demokratin? Om förhållandet mellan arbetslöshet, ungdomars samhällsintresse och engagemang i ett nordiskt perspektiv Debatten kring ungdomar och politik kretsar ofta kring två pro- blem: Unga människor har ett intresse för samhällsfrågor – men inte för partipolitik. Ungdomar i allmänhet, men kanske arbetslösa ung- domar i synnerhet, har avvikande åsikter och utför mer extrema po- litiska handlingar. Men vad vi egentligen vet om unga människors intresse för samhällsfrågor och politik är mer oklart, detta gäller sär- skilt förhållandet mellan ungdomsarbetslöshet och politiskt enga- gemang. Det är emellertid viktigt att reda ut om unga arbetslösa har en speciell syn på samhällsfrågor och politik, eftersom kopplingen arbetslöshet och politisk mobilisering har en betydande politisk och ideologisk sprängkraft, särskilt i tider med hög ungdomsarbetslös- het. Även om det inte finns några enkla samband mellan arbetslös- het och politisk mobilisering, kan man inte bortse från det faktum att arbetslösa genomförde omfattande demonstrationer och gatu- kravaller i . Man kan heller inte bortse från att Nationella fronten i har sitt starkaste stöd i områden där ungdomsarbetslösheten är som högst, t.ex. kring i södra . Eller att det var arga unga arbetslösa män som stod i fronten vid de omfattande kravallerna i Toxteth och Brixton i det tidiga . Detta är faktiska händelser men utgör de mest re- presentativa tolkningsramarna för arbetslöshetsscenariot i och och . I denna artikel är avsikten att redovisa fakta om den allmänna förändring när det gäller intresset för samhällsfrågor och politiskt engagemang bland ungdomar och vuxna i . I en tredje del re- ARBETSLÖSHETEN – ETT HOT MOT DEMOKRATIN? lateras denna kunskap till en undersökning med 7 837 långtidsar- betslösa1 ungdomar i Norden2. Undersökningen innehåller bland annat frågor om uppväxtförhållanden, erfarenheter av arbete, ar- betslöshet och åtgärder, ekonomisk situation och problem, sociala nätverk, hälsa, missbruk, kriminalitet, fritid, synen på samhället, po- litiskt intresse och politiskt deltagande3. Även i andra undersök- ningar om ungdomsarbetslöshet är dess sociala omständigheter ett centralt tema. Det beror bland annat på att indikatorer för margina- lisering sammanhänger med arbetslöshet, som att få en egen bostad, etablera en självständig ekonomi, hälsotillstånd och engagemang inom det politiska livet (se vidare t.ex. 1996, 1993, 1992). Kopplingen marginalisering och arbetslös- het görs som i vårt fall ibland med primärmaterial, oftare dock via analyser av sekundärdata om arbetslöshetens statistiska variationer på individ-, grupp- och samhällsnivå å ena sidan och variationer i olika konkreta samhällsproblem som ohälsa, kriminalitet, ekono- miska problem, politisk passivitet och radikalisering å den andra. Dessa olika strategier gör det möjligt att svara på något olika forsk- ningsfrågor. Till marginaliseringsdiskussionen hör således frågan om arbetslöshetens konsekvenser: orsakar den ökad ojämlikhet, t.ex. en uppdelning i A, B och C-lag, eller ett 2/3-, eller 4/5-samhälle? Om en sådan utveckling sker, vilka grupper som drabbas, om dessa skall betraktas som marginaliserade och vilka orsakerna är, diskuteras i forskningen. Det finns de som med välfärdsindikatorer visat att ungdomsgenerationen är förlorare. I förhållande till andra generationer är de enligt indikatorerna mer marginaliserade och orsaken är arbetslöshetsbördans fördelning (SOU 1994:73, 1997, SCB 1997). En fråga man bör ställa sig i detta samman- hang rör förhållandet mellan en faktisk och upplevd situation: I vad mån är det möjligt att via kunskap om objektiva indikatorer för- stå människors subjektiva upplevelser – är de subjektiva erfarenhe- terna alls viktiga? Om människor enligt några objektiva indikatorer kan betraktas som marginaliserade betyder detta också att de upple- ver sig så, har åsikter som är annorlunda eller beter sig på något sär- skilt sätt? Arbetslösa ungdomar kan känna sig delaktiga i en lång rad sociala och kulturella sfärer inom t.ex. ungdomskulturen, bostads- området eller olika sociala nätverk och enligt indikatorer vara marginaliserade, det vill säga vara utan bostad, leva på socialbi- drag och stå utanför det politiska livet. Diskussionen om marginali- sering är på detta sätt ideologisk, eftersom den kan tolkas på olika sätt, vilket handlar om hur begreppet definieras, vilken tidsperiod som studeras. Avses generella förhållanden eller utsatta grupper, absoluta förändringar eller relativa, beteenden eller attityder, till- stånd eller en process? Det som för en grupp kan tolkas som marginalisering kan med andra ord vid en annan tid- punkt uppfattas som något annat. Frågan är således i vad mån olika indikatorer motsvaras av subjektiva attityder och faktiska hand- lingsmönster, t.ex. när det gäller intresse för samhällsfrågor, politik samt faktiskt politiskt handlande? En mycket omhuldad tes i forskning är att erfarenhet av arbets- löshet (både för individerna och samhället) snarare än arbetslöshe- ten i sig är det som har betydelse för marginalisering. Talar vi som i detta fall om politiskt engagemang vet vi att en lång rad andra fakto- rer spelar in, utbildningsbakgrund påverkar både politiskt intresse, tänkande och engagemang. Kvinnor och män har traditionellt sett något olikartat politiskt engagemangsmönster. Män är mer aktiva i den politiska apparaten och det offentliga, medan kvinnor är mer aktiva i nätverken och det privata (Togeby 1989). Resultaten är emellertid inte entydiga, förefaller det vara så att skillna- derna mellan män och kvinnor jämnas ut (m.fl. 1998). Frågan om arbetslöshet och politiskt engagemang ingår därmed i hela det problemkomplex som rör marginalisering som introducera- des ovan. Vi bör således reda ut om och hur intresset för samhälls- frågor och politik har förändrats rent generellt, hur det är med val- deltagandet och aktivitet i olika politiska handlingar rent allmänt, innan vi frågar oss om de arbetslösa ungdomarna kan tänkas vara annorlunda på något sätt. Inom ramen för genomförs sedan mitten av 1980- talet mätningar av medborgarnas attityder och åsikter kring olika samhällsfrågor. Bland annat ställs i dessa mätningar en öppen fråga där de intervjuade får ange tre viktiga samhällsfrågor. Det är möjligt att med hjälp av svaren beskriva hur intresset för olika samhällsfrå- gor har utvecklats för perioden –1996. Vissa samhällsfrågor har angetts av en tämligen stabil andel av de tillfrågade över hela perio- den, detta gäller framför allt olika välfärdsfrågor. För tre samhälls- frågor har emellertid andelen som uppgivit dem förändrats påtagligt, miljö (där intresset har minskat), ekonomi och sysselsättning (där intresset har ökat). När det gäller andelen som uppgivit miljöfrågan finner vi också en ökande skillnad mellan ungdomar och vuxna. I takt med att denna angivits av allt lägre andelar, totalt sett, ökar där ARBETSLÖSHETEN – ETT HOT MOT DEMOKRATIN? den relativa andelen ungdomar. Angivandet av ekonomi- och syssel- sättningsfrågorna har ökat både bland ungdomar och vuxna. Angivandet av samhällsfrågor kan relateras till livscykeln. Frågor om pensioner, sjukvård och omsorg anges förstås oftare av äldre. Emellertid visar det sig att välfärdsfrågor i vid mening inte följer ålder, vilket kan tolkas som att dessa frågors betydelse inte på något enkelt sätt har att göra med om man är ungdom eller vuxen. Den övergripande slutsatsen man kan dra av SOM-materialet är att skill- naden mellan ungdomar och vuxna är tämligen blygsam när det gäl- ler vilka samhällsfrågor man anser är viktiga. De skillnader som finns kan i de flesta fall förklaras med att vissa frågor helt enkelt är starkare kopplade till livscykelförhållanden än andra. Undantaget är miljöfrågan där också skillnaden mellan ungdomar och vuxna ökat. Dessa resultat understödjs av andra undersökningar som visar fram samma sakförhållande. Farhågan om stora skillnader mellan ungdomar och vuxna när det gäller intresse för olika samhällsfrågor är överdriven (SOU 1994:73). Detta gäller både om vi studerar olika samhällsfrågor i vid mening eller välfärdsfrågor mer specifikt. Vad man emellertid kan notera är att svängningarna i intresse är något kraftigare bland ungdomar än vuxna, även om den långsiktiga tren- den är densamma när det gäller vilka samhällsfrågor man anser är viktiga. Slutsatsen är därmed att det förefaller rimligt att påstå att ung- domar har ett intresse för samhällsfrågor och att detta intresse inte skiljer sig på något påtagligt vis från vuxnas, mer än i vissa frågor. Ungdomars minskande intresse för arbete inom politiska partier kan därmed rimligen inte förklaras med ett minskat intresse för sam- hällsfrågor. Möjligen borde man förvänta sig ett relativt sett ökat engagemang för miljöfrågan bland ungdomar. De källor vi har tillgång till i som behandlar förändringen i politiskt intresse är främst de valundersökningar som genomförts av vid sedan valet (se t.ex. 1987, 1995, SOU 1994:73). Vidare finns att tillgå de undersökningar som genomförts av SCB kring politiska resurser och aktiviteter, där det är möjligt att följa förändringen (SCB 1996). Ännu en källa är den medborgarundersökning som 1989 gjordes i samband med maktutredningen (, 1989) samt den uppföljningsstudie som i regi 1997 genomfördes av den nämnda medborgarundersökningen (, , , 1998). Man kan sammanfatta resultaten från dessa studier på följande sätt. Det finns inga belägg för att ungdomars intresse för politik har minskat. Sedan mätningarna vid valet fram till och med valet har den andel som angivit att de är mycket eller ganska intres- serade av politik legat på en i det närmaste nivå, kring nå- got under och (48–). Vuxna anger i något högre utsträckning än ungdomar (20–) att de är politiskt in- tresserade, men skillnaden mellan vuxna och ungdomar har inte för- ändrats nämnvärt . Andelen starkt övertygade partianhängare har minskat , för samtliga väljare från 1994, för ungdomsgruppen från till . som andelen starkt övertygade partianhängare har minskat generellt, har skillnaden i andelen övertygade partianhäng- are mellan ungdomar och vuxna minskat. Vid varje enskild mätning är andelen övertygade partianhängare högre ju äldre åldrar som stu- deras, det vill säga övertygelse är delvis en fråga om livscykeln. Andelen övertygade partianhängare är alltså en generationsfråga. Övertygelsen verkar handla om en inskolning som sker inom ramen för en given generations ungdomstid; den nivå i politiskt intresse man hamnade på i ungdomsåren ligger relativt och följer generationen när den åldras. Emellertid visar det sig att ju yngre ge- nerationer som studeras, desto lägre nivå på andelen övertygade partianhängare. I valundersökningarna är det möjligt att urskilja olika väljartyper, fribytare, partiaktiva, passiva och vaneröstare. De passiva och friby- tarna ökar, särskilt bland ungdomar, medan de partiaktiva och va- neröstarna minskar. I det senare fallet finner man dock ingen påtag- lig skillnad mellan samtliga väljare och ungdomar. Således, om ung- domar i någon bemärkelse utmärker sig, jämfört med samtliga välja- re, tycks de i högre utsträckning förhålla sig antingen mer passiva (politiskt ointresserade utan partideintifikation) eller är de fribytare (politiskt intresserade utan partiidentifikation). Andelen partibytare (de som byter parti från ett val till ett annat) har också ökat i väljarkåren, detta gäller särskilt bland ungdomar (från 1994). Från valundersökningarna kan man därmed dra slutsatsen att in- tresset för politik inte har minskat bland väljarna , vare sig för samtliga väljare eller för ungdomar. Intresset för att kanali- ARBETSLÖSHETEN – ETT HOT MOT DEMOKRATIN? sera detta intresse i partipolitiken tycks emellertid ha svalnat, i vart fall om man mäter hur starkt människor identifierar sig med ett parti och hur trogen man uppger sig vara ett visst parti. Denna tendens är tydligast bland de unga väljarna. En slutsats blir således att någon märkbar nedgång i uppgivet politiskt intresse inte kan beläggas. En ytterligare slutsats är att politiskt intresse, men framför allt en identifikation med ett politiskt parti, verkar vara en fråga om ge- nerationstillhörighet och livscykel. Valdeltagandet har av tradition varit högt i , det gäller såväl ungdomar som vuxna. Sedan valet , då valdeltagandet var för samtliga och för ungdomar (20–), har det dock trendmässigt minskat fram till valet och var då nere i för samtliga väljare och för ungdomar (20–). Vid valet ökade deltagandet något men vid senaste valet vet vi att det åter sjunkit något, särskilt inom ungdomsgruppen. Valdeltagandet är starkt åldersbundet, ju äldre man blir desto högre deltagande. Detta gäller även i de övriga nordiska länderna (se t.ex.Togeby 1989, SOU 1994:73, m.fl. 1998). Deltagandet i det politiska livet förefaller också vara generationsbundet. De som var unga och har både ett högre politiskt intresse och deltagande jämfört med andra generationer, även om trenden med minskat deltagande även gäller för dessa (SOU 1994:73, Franklin, et al. Under har valdeltagandet, relativt sett, mins- kat mer bland förstagångsväljarna än övriga väljare. Detta är en ten- dens som också kan noteras i samtliga nordiska länder. Man kan också notera att valdeltagandet generellt sett är högre bland ungdo- mar i de nordiska länderna jämfört med i flertalet av de övriga euro- peiska länderna. Det minskade förtroendet och intresset för delta- gande i det politiska systemet sviktar emellertid överlag i västvärlden i ett tämligen likartat mönster, men utifrån olika nivåer och om- ständigheter i respektive land (Crook, Pakulski & Waters 1992, Franklin, et al. Man kan, trots dessa reserva- tioner, påstå att intresset för politik och samhällsfrågor än så länge tar sig uttryck i ett ganska högt valdeltagande. Det är värre med andra typer av uttryck för politiskt deltagande, i princip kan man uttrycka det så, att alla typer av aktiviteter som sker inom ramen för den parlamentariska demokratins ramar minskar i Det gäller t.ex. antalet medborgare som är medlemmar i politiska partier, deltar i partipolitiskt arbete, i politiska möten, i folkrörelser och är förtroendelvalda m.m. (SCB 1996, m.fl. 1998). Denna minskning är mest påtaglig bland ungdomar. Bilden återkommer med en i det närmaste monoton förutsägbarhet vid läsning av de olika källor som finns att tillgå. Även om valdelta- gandet är högt minskar det faktiska deltagandet i snart sagt alla typer av politiska organisationer och sammanslutningar. I framgår hur opinionsbildning, rösta i val och att ta personlig kontakt med de som har ansvaret är de ka- naler som medborgarna anser har högre effektivitet jämfört med aktioner och demonstrationer (m.fl. 1998). Av samma undersökning framgår att de kanaler man i allt högre utsträckning använder sig av är av karaktären mindre förpliktigande (namnin- samlingar, bojkotter, ekonomiskt bidrag), medan aktiviteter som kräver ett permanent engagemang och större arbetsinsatser således minskar i omfattning. Även om den faktiska aktiviteten i denna typ av mindre förpliktigande handlingar är liten, i alla fall jämfört med valdeltagandet, är tendensen att deltagandet ökar i omfattning. I kallar man som sagt dessa typer av deltagande för mindre förpliktigande handlingar, jämfört med att delta i politiska partier och politiskt arbete som då är mer förpliktigande och kräver mer av långsiktigt engagemang (m.fl. 1998). Det minskande deltagandet i politiska partier och dess organisationer kan emellertid tolkas på lite olika sätt. Det tycks t.ex. vara så att medborgarna i det svenska samhället i gemen tror på sin egen förmåga att driva sina intressen. Man väljer emellertid i högre utsträckning att driva olika sakfrågor på egen hand eller att verka via massmedia och opinionsbildning, snarare än att driva sina intressen genom aktivitet och påverkan via ett politiskt parti (m.fl. 1998). Man skulle därmed kunna tolka förändringen positivt och se det som att medborgarna ökat sin kompetens att själva driva sina intressen. Vill man tolka det negativt kan man se det som att det faktum att medborgarnas deltagande i den representativa demo- kratin minskar innebär att dess legitimitet urholkas, och det vi i känner som en parlamentarisk demokrati blir något annat. I de nordiska länderna har också organisationer utanför den institutionaliserade politiska apparaten skapat sig ett ut- rymme. Nationalistiska och rasistiska organisationer har etablerat sig i med förgreningar in i de övriga nordiska länderna och . har fått rykte om sig att vara en bas för de nya ARBETSLÖSHETEN – ETT HOT MOT DEMOKRATIN? framväxande rasistiska rörelserna till vilken framför allt unga män sökt sig (1997, Lodenius & 1997). anmäldes enligt säkerhetspolisen nära 1 900 brott i med rasistiska, na- zistiska eller främlingsfientliga motiv. I har man kunnat se hur de s.k. rävflickorna attackerat pälsfarmer och sa- boterat köttproducenters bilar och fabriker. I och förekommer liknande aktioner av unga s.k. militanta veganer. Enligt den svenska säkerhetspolisen har brott som begås i kampen för dju- rens rättigheter ökat från 80 fall 1996 till 340 fall 1997. Av massme- diarapporterna att döma blir de aktiva i dessa grupper allt fler och samlar allt större sympatier för sina metoder4. Forskningen stöder emellertid inte på ett enkelt sätt ett sådant antagande, eftersom an- talet deltagare i och medborgarnas sympatierna för dessa typer av rörelser och handlingar än så länge är mycket lågt både i och i övriga (Säkerhetspolisen, , , m.fl. 1998, Furlong & Cartmell 1997). , det nordiska land som kanske mest förknippas med radikala ungdoms- grupper, är också det land i som haft längst erfarenhet av hög arbetslöshet. var olika utomparla- mentariska husockupationsgrupper mycket aktiva, men är det framför allt motståndet mot EU som tagit sig starka uttryck i . I ett nordiskt perspektiv frestas man kanske därför se ett samband mellan ett sjunkande valdeltagande bland unga och en mer aktionsinriktad politisk aktivism bland ungdomar och arbetslösa. Stöder då forskningen ett sådant antagande? Av framgår att i är arbetslösa den grupp som i minst utsträckning är aktiva i traditionella politiska sammanhang och i alternativa kanaler. Arbetslösa är också den grupp som i minst utsträckning tror på sin egen förmåga att besitta de kunskaper som krävs för att kunna driva sin sak (m.fl. 1998).