sou · GNB3130d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Det blir som en ond cirkel: folk vill inte bli aktiva, vi (i innegänget) ställer upp för att ingen annan gör det, sedan blir man då beskylld för att man inte släpper in någon. Men det är inte fråga om det. Alla är välkomna. Det var ju lika- dant för mig när jag var ny (nr 4). kap06.fm 129 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE Att det är svårt att komma in i de i vissa avseenden särpräglade sociala strukturer som partierna representerar är något som flera resonerar kring. Några, särskilt de passiva, menar att det i väldigt stor utsträck- ning är en alldeles speciell sorts människor som söker sig till partierna. Detta är den tredje interna orsaken som framförs när de intervjuade diskuterar partikrisen. Här är två exempel: –Det är en blandning av idealister och maktmänniskor. En del söker sig till politiken för att få makt, det ser man. Det är ofta de som kommer fram också, oftare än de som är idealister. De har svårare att hävda sig. Det verkar vara maktmänniskorna som mest kommer fram till köttgry- torna (nr 1). –är det lite väl mycket karriärism inom partiet. Det kommer ofta människor helt utanför partiet som gör karriär och kommer upp i top- pen utan att göra så mycket och arbeta. Då kan man ju tycka att det är lite orättvist mot en själv, som prioriterar basorganisationen. Det blir fel saker som prioriteras i organisationen (nr 2). Att det finns ett stort inslag av karriärmotiv i det politiska livet är en vanligt förekommande uppfattning. Kanske är det just detta som gör partierna mer slutna, resonerar en intervjuperson: – Det finns en oerhörd misstänksamhet mot alla nya medlemmar. Man har vetat om eller märkt att det kommer folk som tror att de kan göra en snabb karriär. så är det så ont om folk, så då är det väldigt lätt att man hamnar på lite uppdrag. Men sedan kanske det visar sig att per- sonen i fråga inte var lämpad för det, och kanske egentligen inte delar våra värderingar. Man kan på ett vis förstå att de är misstänksamma. Men det är ju hemskt synd. Det gör ju att många människor skräms bort (nr 7). Det finns alltså enligt detta sätt att resonera en konflikt mellan å ena sidan partiernas ambition att rekrytera och helst också aktivera nya medlemmar och å andra sidan att ta ansvar för att det är rätt perso- ner som hamnar på de politiska förtroendeuppdragen. Man måste veta vilka man rekryterar, vara förvissad om att de har de rätta värde- ringarna och ett gott omdöme, och därför kan man inte låta nya medlemmar få uppdrag. De måste granskas och skolas in först. Resonemanget bidrar till att tydliggöra ett problem partiernas lokalavdelningar har att hantera. I resonemangets förlängning fram- skymtar ett dystert scenario: som vi sett i ett tidigare avsnitt minskar partiernas rekryteringsförmåga kontinuerligt trots att antalet förtro- endeuppdrag också blir färre, och när medlemstillströmningen mins- kar tvingas kanske partierna att i ökad utsträckning kompromissa kap06.fm 130 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE med inte bara den kvalitetskontroll av nya medlemmar som den ovan citerade intervjupersonen framhåller som väsentlig utan också den politiska socialisation av dessa som är en viktig uppgit. Därige- nom blir det följaktligen fler olämpliga personer som hamnar som förtroendevalda med åtföljande konsekvenser för den samlade politi- kerkårens förtroende. Problemet blir av matematiska skäl extra dra- matiskt i och med att medlemstillströmningen minskar. En av de pas- siva intervjupersonerna är inne på precis denna tanke: – Någonstans blir ju detta (medlemsminskningen) ett problem eftersom partipolitiken bygger på att det finns människor som engagerar sig. Om det blir färre och färre som engagerar sig de som är aktiva kommer ju då från en smalare bas. Då är det kanske fler, procentuellt sett, karriäris- ter, fler knäppskallar osv. än om man har en bredare bas (nr 11). Avsnittet sammanfattas i tablå 6.3. Det kan finnas anledning att erinra om vad som distinktionen mellan externa och interna orsaker grundar sig på: i det förra fallet avses sådana orsaksföreställningar som ligger utanför lokalavdelningarnas påverkansmöjligheter, i det senare fallet, däremot, handlar det om orsaksfaktorer som man i den lokala partiavdelningen faktiskt kan påverka. I några av förklaring- arna är dock gränsdragningen mellan interna och externa faktorer svår. Den offentliga finansieringen av partiverksamheten beslutas sålunda av partierna och är i den meningen en intern faktor. Vill parti- erna ändra i dessa regler står det dem fritt att göra det. Men när parti- finansieringsreglerna i detta sammanhang anförs som en förklaring till partikrisen handlar det om en långsiktig och ackumulerad effekt; att partierna med tiden utvecklat ett allt mindre beroende av medlem- marna i och med professionaliseringen. Av det skälet klassificeras denna förklaring här som extern. En liknande problematik finns när det gäller förklaringen om centralstyrning. I någon mån är denna möjlig att påverka. Om många lokalavdelningar tillsammans agerar för att få till stånd en förändring kan sannolikt en sådan inträffa. Och även inom ett centralstyrt parti kan man säkert göra gällande att det från lokalt håll, åtminstone i någon mån, är möjligt att utveckla en lokal profil. För de medlemmar och sympatisörer som emellertid upplever centralstyrningen som en allvarlig hämsko framstår dock inte dessa möjligheter som särskilt goda. kap06.fm 131 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE Organiserad tröghet och byråkrati Geografisk och social rörlighet Den offentliga finansieringen av Slutna partistrukturer, svårt för nya att komma in i gemenskapen Föreställningar om politikens makt- I stor utsträckning fel människor som löshet (internationaliseringen) Nya värderingar: ovilja mot paket- lösningar och otålighets/resultat- Centralstyrda partier hämmar aktiviteten och vitaliteten på lokal nivå Porträtt av demokratins trotjänare Granskningen av demokratins trotjänare har visat att de idealistiska motiven dominerar klart när det gäller varför de partiaktiva valt att engagera sig. Det är vanligt att de intervjuade också anger någon typ av mer egoistiskt präglat belöningsmotiv, men det primära och funda- mentala engagemangsmotivet handlar om idealitet. De vill arbeta för att uppnå vissa politiska och ideologiska mål. Några pekar också på att det är en medborgerlig plikt att engagera sig politiskt. Demokra- tin anses förutsätta detta. Att motiv av detta slag dominerar när de intervjuade själva ombeds motivera varför de är politiskt aktiva är naturligtvis inte för- vånanande. Det förhållandet att även belöningsmotiv av olika slag spelar en viktig roll – såväl när intervjupersonerna ombeds motivera varför de en gång blivit aktiva som när de förklarar vad i det politiska arbetet som lockar dem att fortsätta – är dock värt att notera. Det sociala umgänget nämns sålunda som en viktig faktor, liksom att de partiaktiva upplever sig ha lärt sig åtskilligt och utvecklats som indi- vider genom sitt engagemang. Alla de partimedlemmar som här intervjuats gör skäl för att kallas demokratins trotjänare. Det gäller aktiva såväl som passiva medlem- mar, men i första hand naturligtvis de förra. Som framgått är de i regel också medvetna om detta; även om de inte använder detta hög- travande begrepp – vilket i sammanhanget skulle te sig tämligen skrytsamt – är det alldeles uppenbart att de värderar sina egna insat- ser i just sådana termer: demokratin anses förutsätta den typen av kap06.fm 132 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE medborgare som de själva faktiskt är. Det skulle dock behövas fler partiaktiva, hävdas det genomgående av såväl de aktiva som de pas- siva. Partierna skulle behöva vitaliseras. Vi skall nu närma oss materialet från ett nytt perspektiv: var finns kärnan i de partiaktivas motiv och föreställningar? Finns det någon- ting som i en mer grundläggande mening kännetecknar samtliga fall vi studerat? Med hjälp av den datasammanfattningsmetod som i litteraturen brukar kallas för väsensmetoden är alltså syftet i detta kapitel att söka fånga och blottlägga partikrisens fundamentala kännetecken (Ene- roth 1984:157). Resultatet blir att datamängden sammanfattas i en eller flera väsenstyper. En väsenstyp består av en för alla fall av före- teelsen gemensam kombination av kvaliteter – eller också kan förete- elsen beskrivas med hjälp av ett antal alternativa väsenstyper, vilka var och utgörs av en grupp fall med en för varje grupp unik och särskil- jande kombination av kvaliteter. Det finns fyra egenskaper och/eller attityder som är gemensamt för samtliga partiaktiva. 1)För samtliga partiaktiva är det utomordentligt viktigt att kunna påverka samhället. Och nästan samtliga anser sig dessutom ha inflytande. Vissa menar dock att man måste ha realistiska förvänt- ningar: politik beskrivs som ett lagarbete och det handlar om att som en i mängden, tillsammans med ett stort antal aktiva, vara med och bestämma. Men de ser detta som möjligt endast inom ett politiskt parti. Vissa av dem är eller har varit aktiva även inom olika enfrågegrupper eller intresseorganisationer och de menar att det inflytande som kan utövas inom ramen för dessa är ringa jäm- fört med det inflytande som deras partiengagemang ger. Det är endast partierna som ser till helheten, konstaterar man, och det är en förutsättning om man vill vara med och påverka samhällsut- vecklingen. Men då krävs det att man förstår hur ett politiskt parti fungerar, att man måste ha tålamod och vara beredd att kompromissa, ha samarbetsförmåga etc. Det som enligt de partiaktiva kännetecknar många av dem som hoppar av från poli- tiska uppdrag är just avsaknaden av en sådan förståelse. De flesta av de partiaktiva är s.k. föreningsmänniskor; de uppskattar for- merna för det politiska arbetet. Två kvinnor är emellertid kritiska till just det formmässiga; de menar att det är onödigt många och kap06.fm 133 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE långa sammanträden, och att det på dessa möten är alldeles för vanligt förekommande att äldre medelålders män breder ut sig och försöker göra sig märkvärdiga för att på så vis tillfredsställa sin personliga fåfänga. 2)De partiaktiva är genomgående aktiva människor – s.k. handlings- människor. Inte sällan är de engagerade också i andra sammanslut- ningar och sammanhang. Några säger sig helt enkelt sakna förstå- else för den typen av passivitet som människor i allmänhet visar prov på när det gäller samhällsfrågor. En sådan passivitet anses skadlig. Ingen vill visserligen göra gällande att de passiva är sämre medborgare, men av de resonemang som förs råder knappast någon tvekan om att det är detta man egentligen, innerst inne, anser. Sålunda framhålls att det är mycket viktigt att man som medborgare engagerar sig i samhället; det är en skyldighet. Man kan inte överlämna ansvaret på någon annan , ty då har man ingen rätt att komma efteråt och klaga . Till bilden hör också att de parti- aktiva är drivande och målinriktade människor, som genomgående är duktiga på att uttrycka sig. De har stor vana av och tycker om att tala om politik och argumentera för sina åsikter. 3)En samsyn finns när det gäller demokratisynen. Det handlar för det första om hur man definierar begreppet demokrati. Det finns en mycket tydlig procedurorientering. Man skall verka inom ramen för det existerande demokratiska systemet när man vill påverka; civil olydnad och andra utomparlamentariska aktioner av spektakulär karaktär fördöms (mer eller mindre bestämt). På frå- gan varför de valt att engagera sig just i ett politiskt parti svarar samtliga att demokrati är styrelse genom partier. Demokratin är – och måste i allt väsentligt vara – representativ. Att tänka sig en representativ demokrati utan partier låter sig helt enkelt inte göras. Den partipolitiska kanalen betraktas således som den pri- mära för medborgarna. Men samsynen om demokratin tar sig – för det andra – också uttryck i en ganska positiv bedömning av demokratins tillstånd i . Ingen säger att tillståndet är per- fekt; medvetenheten om de problem som demokratin brottas med är tvärtom stor. Men många menar att den domedagsliknande debatt som förs inte har sin grund i den verklighet de själva är verksamma inom. På frågan hur de anser att demokratin fungerar i dagens väljer många att relativisera sin bedömning: i jäm- förelse med andra länder fungerar den svenska demokratin bra, menar man. 4)Slutligen kännetecknas de partiaktiva av att de i hög grad värdesät- ter den speciella sociala gemenskap som uppstår i det politiska arbe- kap06.fm 134 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE Detta är inte det mest grundläggande motivet bakom deras engagemang, men för många har denna sociala aspekt spelat en betydelsefull roll när det gäller att motivera sig inför ett fortsatt engagemang. Genom det politiska engagemanget har de lärt känna många nya människor, med vilka de känner stark samhörighet och gemenskap. Det politiska arbetet anses därigenom ha bidragit till ett rikare och meningsfullare socialt liv. Det är ingen tvekan om att detta engagemang utgör en central del av de partiaktivas identi- tet. Detta är alltså vad som förenar de partiaktiva: de har hög påverkans- benägenhet och en förvissning om att man påverkar samhället effek- tivast som aktiv i ett politiskt parti; de är över huvud taget aktiva och handlingsorienterade som individer och anser att deras engagemang är en förutsättning för en fungerande demokrati; de anser inte att det finns något realistiskt alternativ till den representativa demokratin (och följaktligen inte heller till ett system där inte partierna har en central roll), och den representativa demokratin anses i allt väsentligt – i motsats till vad som ofta hävdas – fungera väl; och de uppskattar, slutligen, den sociala interaktion som engagemanget ger. Det poli- tiska engagemanget upplevs kort sagt som meningsfullt. Vid sidan av dessa gemensamma kännetecken finns betydande variationer när det gäller att mer distinkt fastställa engagemangsmo- tiv och inställning. Vi avslutar därför denna kartläggning av demokra- tins trotjänare genom att urskilja sex distinkta arketyper av partiak- tiva och partimedlemmar. Arketyperna konstrueras genom att olika särdrag hos intervjupersonerna stiliseras. Det är viktigt att under- stryka att dessa arketyper är teoretiska konstruktioner, s.k. analytiska idealtyper, som inte nödvändigtvis behöver finnas i verkligheten. Ingen intervjuperson behöver således ha samtliga de kvaliteter som ingår i idealtypen; denna är i stället att betrakta som en slags karika- tyr vars avsikt det är att inrymma en lång rad av snarlika fall. Arkety- perna är inte heller alldeles avgränsade från varandra; en intervjuper- son kan uppvisa kvaliteter som gör att vederbörande i vissa avseenden liknar flera arketyper . Men beroende på vilken kvalitet som dominerar är det ändå möjligt att inplacera dem i en särskild kategori (1984, s. 149 ff.). I idealtypsmetoden beskrivs analytiska konstruktioner – arkety- per. Dessa behöver inte till punkt och pricka motsvaras av något fall i verkligheten. En arketyp kan i det avseendet beskrivas som en karika- tyr, med vilken avsikten är att åskådliggöra en typ av fall. Den enda egentliga vägledningen är att det gäller att fånga det typiska, det sär- kap06.fm 135 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE präglade, för de olika kategorier som urskiljs i materialet. Visserligen måste dessa fall vara så verklighetstrogna att de skulle kunna finnas i verkligheten, men det är inte något krav att så är fallet. Metoden kan därför också kallas för karikatyrmetoden eftersom den i sin form påminner om den metod vi i vardagssammanhang ofta använder när vi sammanfattar våra observationer om olika företeel- sers kvalitativa egenskaper och kännetecken. När vi talar om en per- son som en typisk storstadsbo vet vi naturligtvis att det finns gan- ska betydande variationer mellan de personer som bor i storstäder. Trots detta är vi, när vi hör detta begrepp, i stånd att föreställa oss hur denna person – storstadsbon – är eller inte är när det gäller värde- ringar och livsstil. Målsättningen med idealtypsmodellen är alltså inte att åstad- komma en total kartläggning av den studerade företeelsens samtliga kvaliteter, utan att utmejsla ett antal egenskapskategorier som åter- speglar det centrala, det fundamentalt kännetecknande, för företeel- sen ifråga (1984:149 ff.). Arketyp 1: Idealisten En första arketyp är idealisten. Högre mål än den egna karriären, den personliga tillfredsställelsen och bekvämligheten vägleder idealistens politiska engagemang. Ordet uppoffring faller sig naturligt, när man skall ge karakteristik åt denna arketyp. Fyra intervjupersoner (nr 1, 7, 11 och 13) motiverar på olika sätt sitt medlemskap och/eller engagemang i termer av pliktskäl. Samtliga menar att det politiska systemet, av funktionella skäl eller på grund av legitimitetsskäl, förutsätter att människor är medlemmar och/eller engagerade i partier. Trots att de har mycket att göra i sina civila yrken och trots att de anser sig åsidosätta familjelivet är de, eller har varit, verksamma som fritidspolitiker . De ser sitt engage- mang som en form av politisk värnplikt i demokratins tjänst. Några karriärambitioner finns inte. Tvärtom, samtliga förklarar sig ha klar- gjort tydligt att de inte är lockade av några positioner. Politiskt engagemang måste ske av oegennyttiga skäl, förklarar en av dessa intervjupersoner (nr 1). Man är förtroendevald, betonas det. Detta implicerar att politiska uppdrag är av annan karaktär än andra uppdrag. Politik skall inte vara ett yrke. De s.k. broilertendenserna beskrivs därför som ett hot mot demokratin. Att människor tidigt i livet blir heltidsarvoderade politiker anses vara till skada såväl för dem själva, som individer, som för systemet. De verksamma måste av kap06.fm 136 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE såväl verklighetsförståelseskäl som av personliga trygghetsskäl ha förankring i en civil karriär. Landet har länge skötts på ett inkompe- tent sätt, förklarar han vidare, och sticker inte under stol med att han i kraft av sin erfarenhet från näringslivet är i besittning av en sådan kompetens och respekt att han kan bidra till att förbättra situationen. Han ser sitt politiska engagemang som en uppoffring för gemen- samma ändamål. Någon politisk karriär, eller position, är han inte under några omständigheter intresserad av. Men sådana strävanden är generellt sett alltför vanliga i det politiska livet, anser han. En annan av dessa idealister säger sig vara en desillusionerad demokratiromantiker (nr 7). Med demokratiromantiker menar hon att demokratin blir tom på sitt innehåll om den inte också utövas. Som medborgare har man ett ansvar för samhället, understyker hon. Särskilt gäller det de politiskt orienterade medborgarna även om det egentligen är alla medborgarnas gemensamma ansvar att engagera sig. Att hon är desillusionerad kommer sig av en frustration över mötes- former och den kraft som politiken tar från hennes övriga liv. Bara den som varit aktiv politiskt vet hur svårt det är med demokrati i praktiken, suckar hon. Samma typ av resonemang förs av den tredje av dessa idealister. Han är dock passiv själv, men eftersom demokratin är ifrågasatt menar han att alla politiskt intresserade medborgare borde bli med- lemmar i något parti. Det är helt enkelt ett sätt att manifestera stöd för demokratin. Partier som saknar medlemmar blir tomma skal, menar han. De lakas ur på sin demokratiska kraft och förlorar sin legitimitet. För egen del är han kritisk till åtskilligt av den politik hans eget parti bedrivit, men har ändå – av just detta principiella skäl – valt att kvarstå som medlem. Kärnkraften, säger en fjärde idealist, är ett hot mot människoar- tens överlevnad och detta hot kan bara avvärjas om många människor engagerar sig politiskt. Hon är emellertid också desillusionerad och säger sig ha förstått att det inte är möjligt att göra så mycket som hon från början hade hoppats på. Frustrationen över det politiska syste- mets tröghet är stor hos henne, större än hos någon annan i urvalet. Hon tvekar dock inte om huruvida engagemanget är värt priset. Det är självklart att arbeta politiskt, även om man har aldrig så begränsat inflytande, menar denna trotjänare. Vad som är gemensamt för dessa intervjupersoner är att det defini- tivt är oegennyttiga motiv som dominerar deras medlemskap och engagemang. Genomgående gäller att de är pliktmänniskor. Därav det idealistiska draget: de är beredda att offra dyrbar tid för att arbeta politiskt, även om det i något fall råder osäkerhet om det leder kap06.fm 137 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE någonstans i resultatmässig mening. De fullgör sin samhälleliga värn- plikt, och denna värnplikt skänker en djup tillfredsställelse. Även den passive medlemmen, som är kritisk till det egna partiet, upplever sitt förhållandevis begränsade stöd som meningsfullt: Det känns bra ändå, att vara med . Arketyp 2: Ideologen Ideologen har det gemensamt med idealisten att denne vägleds av ett högre mål i sitt engagemang än att på olika sätt uppnå personliga för- delar. Det är inte en lockelse att göra politisk karriär som gjort veder- börande till politiker. Men i motsats till idealisten är det inte med hänsyn till det politiska systemets fortlevnad som ideologen engage- rar sig. Det är inte någon medborgerlig plikt som ligger till grund för det politiska engagemanget. Ideologen talar däremot gärna om sina värderingar och argumenterar övertygande, med intensitet om principiella frågor. Han eller hon brinner för sin övertygelse och gör i så måtto ett kompromisslöst intryck. Det handlar med andra ord om ett passionerat förhållningssätt till det politiska uppdraget. Tre personer i urvalet (nr 2, 14 och 16) motiverar sitt politiska engagemang i sådana termer att de bör betecknas som tydliga ideolo- ger. De brinner för en ökad rättvisa. Samtliga har utpräglade vänster- åsikter; en är socialdemokrat, en vänsterpartist och en är verksam i ett lokalt parti som står långt till vänster. beskrivs av dessa tre intervjupersoner som ett utpräglat klassamhälle. Indignerat talar de om klassamhällets orättvisor, men också om könsmässigt för- tryck och om hur självklart det är för dem att göra något, om dock ändå så litet för att bidra till ett bättre samhälle. Att passivt och stilla- tigande åse orättvisor och förtryck är otänkbart, menar de. Även vissa av de borgerliga intervjupersonerna har ideologens kännetecken. En kristdemokrat talar således gärna om familjens vik- tiga betydelse i dagens rotlösa samhälle och om behovet av fasta nor- mer. En fp-kvinna är indignerad över manssamhället och delar således vänsterideologernas kritik mot könsrelaterade orättvisor. Arketyp 3: Resultatpolitikern Resultatpolitikern kännetecknas av att han eller hon är starkt hand- lingsorienterad och vill se snabba, konkreta resultat. Resultatpoliti- kern tänker pragmatiskt, inte ideologiskt. Han eller hon kan i och för sig finnas inom samtliga partier men tenderar i första hand att söka kap06.fm 138 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE sig till lokala partier av kommunens väl-karaktär. Det är nämligen det lokala territoriets problem som står i förgrunden för resultatpoli- tikerns uppmärksamhet. ( I detta urval, skall tilläggas. Självfallet finns det resultatpolitiker också på nationell nivå.) Politik handlar om att hitta bra lösningar som fungerar praktiskt . Det kan inte ske om man har ideologiska skygglappar för ögonen, framhålls det. Hos resultat- politikern finns föga förståelse för ideologiska utsvävningar. Sådana uppfattas som teoretiska i meningen verklighetsfrånvända. Ideolo- gier avskärmar och fördunklar omdömet.