sou · GNB384d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Här kom de i kontakt med och deltog i utformandet och verkställandet av lagen, den demokratiska rättsstaten ryggrad.76 I detta sammanhang är det symptomatiskt att rättsväsendets rela- tion till staten och det civila samhället på intet sätt är självklar. Är rättsväsendet en del av statsapparaten eller bör det hellre uppfattas som en del av det civila samhället? Eller möjligtvis som en länk mellan statsmakten och det civila samhället? Vi påminns här om att i sin analys såg marknaden och rättsväsendet som delar av det civila samhället.77 I Hegels analys framstår både marknaden och rättsväsendet som regelsystem vilka medborgarna utnyttjar för att tillfredsställa sina behov och förhandla med andra medborgare i konfliktsituationer. I båda fallen krävs ett autonomt handlande på individuell eller kollektiv nivå som i en mening kan sägas taga plats inom det civila samhället. sker detta handlande inom ramen för ett system som kan ses som en del av statsapparaten. Dessutom kan man uppfatta medborgarnas handlande som ett uttryck för ett förtroende för systemet vilket på detta vis i sin tur legitimeras genom medborgarnas användande av det. Sålunda kan individer och grupper i utnyttja domstolarna och rättsväsendet dels för att utmana tillämpningen, tolkningen och till och med konstitutionaliteten av existerande lagar och förord- ningar, dels för att föra upp nya konflikter och krav på dagord- ningen.78 Domstolsväsendet i är öppet politiserat och utrustat med så genomgripande maktbefogenheter att det tycks vara mäktigare än både kongressen och presidenten. Det juridiska rummet har kommit att utgöra en central arena för maktkamper mellan individer, organisationer, företag och myndigheter. Att de amerikanska domstolarna har fått denna centrala position beror på att det politiska systemet är genomsyrat av en historiskt såväl som filosofiskt grundad misstänksamhet gentemot maktkon- centration. Den konstitutionella ordningen är uttryckligen utformad i syfte att dela och distribuera makten mellan individer, civil- samhällets institutioner, delstaterna och de tre statsmakterna. Enligt , en av huvudmännen bakom den amerikanska kon- stitutionen, skapar ett dylikt system av checks and balances bättre förutsättningar för ett fritt och gott samhälle, a public voice () more consonant to the public good than if pronounced by the people themselves, convened for that purpose. Denna praxis skiljer sig radikalt från vad som är brukligt i . Där slog aldrig maktdelningsprincipen igenom på allvar, utan man gick direkt från kungligt till parlamentariskt envälde. Parlamenten fick monopol på den lagstiftande makten och dom- stolarna kom att fungera som administrativa organ vars uppgift det blev att applicera den skrivna, positiva lagtexten. I europeiska ögon framstår därför de amerikanska domstolarnas makt inte sällan som godtycklig och stridande mot principen om folksuveränitet, som en maktberusad, politiserad amerikansk juridikokrati, som en skribent uttrycker det.79 Detta är inte en obegriplig reaktion, tvärtom, ty ett av den ameri- kanska konstitutionens klart uttalade syften var just att begränsa demokratin om vi med denna menar majoritetens rätt att styra över minoriteterna, eller att statens rätt går före individens frihet. Det är denna begränsning av demokratin som gjort att i så mycket högre grad har kännetecknats av en emfas på negativa fri- och rättig- heter i motsats till , där den allmänna viljan och de positiva, sociala rättigheterna kommit att dominera. Med andra ord, kom att bli liberalismens hemland, den nationalstatliga demokratins. Ingenstans är tanken om att bevara demokratin genom att be- gränsa dess excesser tydligare än i de amerikanska domstolarnas befogenhet att överpröva och ogiltigförklara lagar som man anser strida mot konstitutionen. Ytterst vilar denna makt på konstitutio- nens status som the supreme law of the land, ett dokument vars juridiska auktoritet övertrumfar kongressens. Här ställs naturrätt mot folkstyre, med den högsta domstolen som yttersta garant för att de självklara mänskliga fri- och rättigheterna inte trampas under fötterna i demokratins namn. Vad som kanske är mindre bekant är att juridifieringen av det amerikanska politiska systemet även kommit att tjäna de som har kämpat för positiva rättigheter, det vill säga rättigheter till resurser som rösträtt, utbildning, sjukvård och arbete. Med en början i den svarta medborgarrättsrörelserna under femtio- och sextiotalen, ut- vecklade amerikanska gräsrotsrörelser, speciellt efter andra världs- kriget, en sinnrik strategi inriktad på att mobilisera stöd hos såväl domstolarna, kongressen och presidenten, som hos den allmänna opinionen via massmedia. Resultatet är att dessa rörelser har kunnat omforma och använda det juridiskt-politiska systemet på ett sätt som tvingat fram många kollektiva fördelar via argument som knutit an till den individuella rättighetstraditionen. Den springande punkten här är inte att dom- stolarna alltid dömer rätt eller att konstitutionen och rättighets- katalogen i alla fall garanterar att rättvisa skipas. Det är sant att DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN sympatiskt inställda domare och konstitutionellt förankrade prin- ciper har varit och är viktiga. Men den avgörande faktorn har varit framväxten av stödstrukturer inom civilsamhället, det vill säga gräs- rotsorganisationer – folkrörelser om man så vill – inklusive dess advokater och andra juridiska experter och rådgivare. Konsekvensen av denna utveckling är vad som har betecknats som en demokratise- ring av den juridiska professionen och intressegruppssystemet, och därmed av tillgången till den . Det är detta som i benämns the rights revolution och som på avgörande sätt bemäktigat individer, ofta organiserade på klassiskt folkrörelse- manér: svarta, kvinnor, homosexuella, funktionshindrade, patienter. Denna historiska erfarenhet kan tyckas irrelevant för . Det påpekas ofta att jämfört med åtnjuter vi i både ett högt valdeltagande och hög organisationsgrad.80 Speciellt fackföre- ningarnas starka ställning brukar framhållas. Men med högt valdel- tagande och formell anslutning till facket följer inte automatiskt en vital medborgaranda, visar det sig.81 Tvärtom, som den svenska maktutredningen och ett otal opinionsundersökningar har visat, existerar det i ett växande politikerförakt, å ena sidan, och en utbredd känsla av brist på personligt upplevd makt och in- flytande, å den andra. Detta är vad som har kallats den tysta, svenska vanmakten.82 En central förklaring till detta tomrum i den svenska politiska kulturens hjärta är just rättsväsendets svaga ställning inom det politiska syste- met. Svenska individer saknar ofta formellt och i prak- tiken tillgång till juridiskt utkrävbara rättigheter för att inte tala om den juridiska praxis och civilsamhälleliga stödstruktur som krävs för att omsätta abstrakta rättigheter i konkret verklighet. Annorlunda uttryckt är svenskar inte bemäktigade som individer utan tvingas att söka vägen till makt indirekt via politiska partier och föreningarnas remissyttranden, vilket inte sällan leder rakt in i vad en statsvetare har kallat demokratins svarta hål.83 Det är därför inte förvånande att aktivister inom den svenska handikapprörelsen ser , Americans with Disabilities Act, som en stor inspirationskälla. Historien om är i vårt perspektiv mycket instruktiv.84 Inte bara var ett resultat av många års kamp ledd av grupper som och (Disabled for Accessable Public Transit), förd via massmedia, civil olydnad, lobbing i kongressen och vita huset. utformades dessutom så, att den gav funktionshindrade rätten till att själva använda lagen för att tvinga myndigheter och privata företag att bland annat förbättra tillgänglighet till byggnader och transport- Snarare , vilket vore det naturliga i , att skapa en myndighet med ett ansvar gentemot målgruppen, skapades rättig- heter vars realisering både medger och kräver ständig medverkan och övervakning från de funktionshindrades egen sida. Sålunda fungerar grupper som DREDF () explicit som vakthundsorganisationer, ständigt på jakt efter förbrytare mot ADA:s lagar, vilka de kan hota med stämning och kännbara straff. Detta är en strategi som en av svenska Independent Livingrörel- sens ledare, , gärna skulle vilja överföra till . Han menar att behöver an ADA-lik lag som omfattar sank- tioner och sanktionsmekanismer så att de som bryter mot lagen döms till mycket kännbara böter.85 En lag, med andra ord, som ger makten direkt till de funktionshindrade snarare än till myndigheter som . Den mobiliserande effekt som dylika rättsliga instrument kan få bör inte underskattas. Det är betecknande att , en ledande gestalt inom svensk handikapprörelse, trots att han be- traktar sig själv som hemmahörande i socialdemokratins vänster- flygel, och trots att han tar avstånd ifrån tanken på att införa ett amerikanskt skadeståndstänkande, efter ett studiebesök i kom till slutsatsen att: Ser man till agerande och engagemang så överstiger () den amerikanska handikapprörelsen vida den svenska. Gräsrötterna är involverade på ett helt annat sätt i det poli- tiska påtryckningsarbetet. Jag kan garantera att man som funk- tionshindrad känner bra mycket större jävlar-anamma efter att ha deltagit i ett möte i än i . Men, tillägger han, så är också det politiska klimatet generellt mer livaktigt i USA.86 Kritiken av en ökad politisering av domstolsväsendet är inte orimlig.87 Ett sådant system kommer aldrig att lyckas med att finna den rätta balansen mellan de många konkurrerande intressen som slåss om makten och resurserna i ett komplext och pluralistiska sam- hälle. Systemet är stökigt och kaotiskt, det erbjuder inget hopp för de som söker totala eller slutgiltiga lösningar. Inte minst kan det tyckas uppmana till konflikt, där det skulle kunna tänkas att kom- promisser och samförstånd vore att föredra. Men det politiska spelet i den moderna demokratin är till sitt väsen stökigt och kaotiskt, och frågan är om ett system som klarar av att handskas med konflikter mellan en lång rad olika grupper och individer inte är mer realistiskt, än ett som bygger på en flyende utopi om konsensus. Vi ska återkomma till hur civilsamhället kan uppfattas i termer av makt och demokrati, men låt oss först vända oss till frågan om var- DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN för det ibland tycks som om civilsamhällediskursen, och inte minst tanken om en juridifierad politik, ej hör hemma inom ramen för svensk politisk kultur. Som jag tidigare noterade slås man av att idén om det civila samhället i stor utsträckning är en importprodukt, speciellt från den angloamerikanska och tyska världen. Är detta en tillfällighet, eller finns det, som analysen av det amerikanska juridico-politiska systemet antyder, drag i de svenska, angloameri- kanska och tyska politiska traditionerna som gör dem mer eller mindre öppna för de idéer som torgförs i det civila samhällets namn? Det civila samhället och svensk politisk kultur88 De amerikanska friheterna och dygdens republik I kan den utpräglade emfasen på maktdelning och frihet härledas ur politiska argument som först användes i samband med maktkamperna mellan kung och aristokrati samt mellan stat och kyrka.89 Dessa argument fick avgörande konsekvenser för hur kon- stitutionen kom att utformas och därmed för hur de framtida rela- tionerna mellan stat, samhälle och individ kom att gestalta sig. Sålunda hade den engelska koloniseringen av sina rötter i en revolt mot den engelska kronans försök att undertrycka religiösa minoriteter och fritänkare. Från kväkare till Utahs mormoner har den amerikanska historien kännetecknats av en kamp för religiös frihet som först riktades mot den engelska staten och statskyrkan och sedan stadfästes i en politisk ordning, vilken begränsade statens makt över de religiösa institutionerna. Lika viktig var den parallella striden inom den ekonomisk-politiska sfären, en konflikt symboliskt fångad i den mytologiserade skatte- revolten, The . Denna fejd mellan kung och aristokrati hade en längre historia i som delvis sammanföll med liberalismens tidiga utveckling; i Lockes och Montesqieus anda kom också den amerikanska stats- ordningen att genomsyras av maktdelningsprincipen och en vilja att noggrant beskära statens makt i allmänhet. Denna klassiskt liberala idéströmning, vilken utgick från teorier om individens och ägandets primat, sammanflätades med den andra politiska huvudtraditionen, dvs. Den senare utgick visserligen likt den förra ifrån egendomsägandet, men betonade det medborgerliga och det sociala; egendomsägandet uppfattades som karaktärsdanande snarare än som ett ekonomiskt mål och den överordnande tankefiguren var den socialt konstituerade individen som verkade för andra i den så kallade dygdens republik. revolution var i detta perspektiv endast det senaste kapitlet i en lång och högst respektabel strävan efter att decentralisera makten, skydda familjen och den lokala gemenskapen från statligt intrång, försvara de lokalt förankrade religiösa dygderna mot de världsliga statsmakternas korrumperade reformer – teman som lätt känns igen från tidigare epoker i amerikansk historia. Denna tradition handlar framför allt om delstaternas och de lokala gemenskapernas rätt till frihet i förhållande till . Den amerikanska myten om rugged individualism till trots har indivi- dualismen i inte i första rummet handlat om oberoende i för- hållande till andra människor utan i stället om förhållandet till regeringsmakten. Betoningen på den privata sfärens okränkbarhet har sålunda mynnat ut i en omfattande frihet för individen i för- hållande till staten i termer av individuella negativa fri- och rättig- heter. har den även lett till individernas beroende av andra kollektiva former: familj, lokala mer eller mindre institutionaliserade gemenskaper i privat eller offentlig regi, delstatliga organ, etc. I kan man leda dagens federala och pluralistiska system dominerat av subsidiaritetsprincipen tillbaka till . I den efterföljande fredsöverrenskommelsen fastställdes det att Det Heliga framöver skulle präglas av svag central- makt, federalism, utbrett lokalt självbestämmande och religiös splittring. På grund av att nationalstaten – efter fransk och engelsk modell – kommit att bli den idealtyp som styrt historieskrivningen har det Tysk-Romerska Rikets negativa sidor ofta framhävts. Hellre än att studera på dess egna villkor har historiker envisats med att låta sig styras av den klassiska frågan: Varför var inte som eller ?90 Det står dock klart att man inte kan förstå dagens betoning av subsidiaritets- och federa- tionsprinciperna i utan ett längre historiskt perspektiv. Efter enande 1871 försökte och hans natio- nalliberala bundsförvanter att nationalisera i religiöst såväl som i ekonomiskt hänseende. Men trots hårda politik överlevde de tyska katolikerna kulturkampen med sina rättigheter DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN Tysk inrikespolitik har även i fortsättningen bestämts av denna spänning mellan centralmakten och de lokala, delstatliga, kyrkliga och privata intressena. Myten om den tyska underdånig- heten – och det feodala system som faktiskt härskade på lands- bygden – har dolt den pluralism och lokala frihetstradition som kännetecknar den politiska kulturen i , framför allt i städerna. Det kan vara på sin plats att påminna om att är den enda historiska period under vilka organiserades som en enhetlig, centralistisk stat à la (eller ). Denna tradition har i ännu mindre utsträckning än den ameri- kanska att göra med individens rätt till frihet. I stället står familjen och kyrkan i förgrunden. I motsats till den svenska välfärdsstaten har det sociala kontraktet i dominerats av civilsamhällets korporativa medlemmar: familjen som legal och ekonomisk enhet; frivilliga organisationer (inklusive kyrkor); privata försäkringsbolag; företagen som utbildningsorgan (det berömda tyska lärlingssyste- met). Individerna uppfattas alltså som medlemmar i existerande kollektiva enheter av olika slag. Statens relation till dem är indirekt, förmedlad via mellanliggande, ofta privata institutioner. Välfärden antas ombesörjas av dessa det civila samhällets organ; endast i sista hand – om allt annat misslyckats – kan individerna närma sig staten, ofta med en tiggarskål i handen. Svenska bönder, svenska kungar Om dessa maktkamper mellan stat, kyrka och gentlemän sålunda har varit centrala för de frihetliga tendenserna i tysk och amerikansk politisk kultur, kom adeln och borgerligheten aldrig att dominera på samma sätt i . I stället kom alliansen mellan bondeklassen och kungamakten att spela en helt central roll i den svenska politiska kulturens historia. Det så kallade enväldet i var ytterst grun- dat på böndernas misstro till och fruktan för den gemensamma fienden: adeln.91 Resultatet av denna historiska kompromiss var att svensk politisk kultur tidigt kom att utmärkas av en utomordentligt stark centralmakt understödd av en effektiv men i sig maktlös ämbetsmannaadel, samt av en bondeklass som undslapp livegenskap och därmed kunde bibehålla sin rätt till politiskt deltagandet på såväl lokal- som riksnivå. Det kungliga enväldet var med andra ord paradoxalt nog rotat i vad vi, med viss överdrift, kan kalla en proto- demokratisk politisk ordning.92 En avgörande konsekvens av enväldet var att den svenska rättig- hetstraditionen förblev svagt utvecklad. I den anglosaxiska världen, där gentlemannen fungerat som idealtyp, har målet varit att upphöja folket till gentlemannens nivå genom att ge alla de rättigheter som varit reserverade för fåtalet; sålunda har vad som kallas de mänskliga rättigheterna sina rötter i gentlemannens privilegier.93 I gick i stället demokratiseringen ut på att jämställa adeln med folket i stort genom att avskaffa alla privilegier och speciella rättigheter; Jantes lag, snarare än civilitet och värdighet, kom att gälla som värdemåttstock.94 Följdriktigt är det också så att just rättighetstänkandet är dåligt underbyggt i svensk tradition; vi skriver visserligen under FN:s olika deklarationer, men på något sätt rör de ändå inte oss. Det är ett förhållande som provocerat fram en ny, grävande journalism djupt misstänksam mot den statliga byråkratin och som satt fingret just på denna svaga punkt i den svenska rättsstaten.95 Om den svenska adeln – civilitets- och maktdelningsprincipens klassiska bärare – sålunda ter sig tämligen påver, var den andra potentiella maktmotpolens öde om möjligt än mer dystert. Kronans snabba och ytterst framgångsrika erövring av kyrkan (med reformation som nödtorftigt skyddstäcke) innebar att den efter i stort förvandlades till ett statens instru- ment. Om kyrkan i de katolska länderna (och till viss del även i ) fortsatt fungera som en makt som i alla fall delvis och kunde spelas ut mot staten, var en dylik maktkamp inte aktuell i . Ej heller existerade den religiösa och världsliga splittring som i gav stort utrymme för kyrkliga ledare att spela en betydande politisk roll och värna om lokala rättigheter och kyrkans relativa autonomi inom det civila samhället.96 Den svenska politiska kulturen kom sålunda att kännetecknas av maktkoncentration och likriktning, likaväl som av urgammal demokratisk tradition; den erbjöd sockenstugans breda deltagande likväl som den gav ett trångt utrymme för individuella avvikelser från den högst konkreta allmänna viljan. De senaste tvåhundra årens moderniseringsprocess har sedan skapat en mångfald nya möjligheter för byråkratisk maktfullkomlighet att kunna blomstra och sprida sig i rättvisans, solidaritetens och jämlikhetens namn. Med andra ord, friheten kom i att bli extremt positiv. Detta dubbla arv – stark stat, å ena sidan, och sockenstugans demokratiuppfattning, å den andra – axlades i moderniserad form av den svenska socialdemokratin; dess historiska styrka har legat just i dess politiskt pregnanta kluvenhet. DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN lycka att kunna göra anspråk på en tradition som byggde på en allians mellan folkrörelser underifrån och ett statsbärande parti ovanifrån: SAP som både och . Det traditionella aristokratifördömandet kunde under socialdemokraterna trans- formeras och förvandlas till den klassiska folkhemspolitiken med jämlikhet och solidaritet som de ledande tankefigurerna. Ironiskt nog förde dock denna socialistiska politik till en radikal individualisering av det svenska samhället; då alla mellanliggande institutioner – familjer, privata välgörenhetsorgan, kyrkor – associerades med privilegier, ojämlikhet, till och med förnedring, kom den socialpolitiska utvecklingen att drivas av en logik som i slutändan ledde till att svensken stod där, perfekt oberoende av sina medmänniskor, i en direkt, oförmedlad relation till den goda och opartiska staten. Detta är en process vars filosofiska anfader kan sägas vara . I Samhällsfördraget sammanfattar han sålunda kärnfullt vad vi kan kalla den svenska modellens modus operandi: (V)arje medborgare ska på en och samma gång vara perfekt oberoende av alla sina medmedborgare och till ytterlighet beroende av staten – detta resultat blir alltid uppnått på samma sätt då endast statens makt kan skänka medborgarna frihet.97 Detta är en av de formuleringar som blivit ökända bland mer liberalt orienterade läsare; ger här uttryck för sin emfas på den positiva friheten och allmännviljans primat, syn- punkter som lett till att han kommit att uppfattas som en för- grundsgestalt för både totalitarism och demokratism. Denna kritik utgår ifrån den starka makt som ger staten och allmänn- viljan; sett ur ett liberalt perspektiv, enligt vilken maktdelning och individuella och minoritetsrättigheter står i centrum, är detta en djupt illavarslande ideologi. Uppfattad inifrån den svenska tradi- tionen, vilken är att betrakta som demokratisk snarare än liberal, ser det inte alls lika illa ut. Snarare är det så att inte bara jämlikheten, utan även oberoendet ter sig som i grunden positiva konsekvenser, väl värda priset av ett mer eller mindre abstrakt beroendeförhållande till . Man kan inte underskatta attraktionsvärdet av just oberoendet i det svenska kulturella sammanhanget, även om det inte är just denna aspekt av det sociala kontraktet som vanligen betonas i det offent- Men att solidariteten och jämlikheten dominerar i debatten beror nog främst på att dessa är värderingar som man kan stoltsera med utan risk för kritik. Med lusten till oberoende för- håller det sig annorlunda, då detta är ett värde som ligger oroväckan- de nära moraliskt tveksamma drifter som själviskhet, egoism, och individualism. Därmed inte sagt att kampen och känslan för solidari- tet och jämlikhet inte kan vara innerlig och genuin; lyckligtvis står paret individuellt oberoende-solidariet i välfärdsstatens regi i ett synnerligen symbiotiskt och ömsesidigt förstärkande förhållande. Dock lär det finnas gränser för hur långt viljan till solidaritet för- klarar den väl belagda entusiasmen för professionell omsorg. I den moderna välfärdsstaten är detta radikala individuella obe- roende institutionaliserat i ett kontrakt mellan landets individer, å ena sidan, och staten, å den andra, vad jag på annan plats har kallat den svenska statsindividualismen.98 Som , en av systemets mest vältaliga försvarare uttrycker det: Få välfärdsstater är (...) lika konsekvent uppbyggda på idén om indivi- duell autonomi som . Nästan alla våra välfärdssystem är kopplade till den enskilda personen, inte till familjen eller till arbetet som är så vanligt i andra västländer. Både kampen för full sysselsättning och för hög sysselsättningsfrekvens bygger på huvudtanken att varje person ska ha makten över sitt eget liv. (...) [V]älfärdstjänster utför[da] i den offentliga sektorn i stället för inom familjen har ju inneburit en fri- görelseprocess (...) familjelivet [har] avlastats (...) Beroendet av varandra har minskat när de instrumentella tjänsterna lagts utanför familjelivet.99