sou · GNB384d3 · 2000-01-01 00:00:00 — som det intuitivt förefaller som om har rätt, ligger det något paradoxalt i denna iakttagelse. Ty är det verkligen medkänsla och solidaritet som saknas? Eller rättare sagt; hur kan medkänsla saknas i ett samhälle, där självinsikten är så långt gången: självinsikt som enligt befintliga analyser utgör just en nödvändig grund för empati?32 I motsats till tidigare generationer, uppväxta under andra och mer påvra ekonomiska och kanske också mentala förhållanden, borde åtminstone de 'nya' generationerna vara oerhört socialt kompetenta, både när det gäller självinsikt och inlevelseför- måga. talas också följaktligen, i motsats till analys, om solidariska individualister: Ingen- ting tyder på att människor skulle ha blivit mindre solidariska med sina medmänniskor. och konstaterar att de nya individualisterna varken vill öka löneskillnaderna, anser att fattiga får skylla sig själva eller betraktar sina medmänniskor med mindre tillit.33 Men hur går detta ihop? Kan det vara så att denna inlevelse- förmåga, denna empati, är alltför begränsad till dem man ser och har erfarenhet av, till de 'egna', och att självinsikten framförallt radikalt förbättrats när det gäller personliga relationsproblem som upptar en så omfattande del av medelklassens vardag, ett fokus som förstärks av populärkulturens budskap? Frågan om den ökade självinsiktens relation till medkänsla och empati, och om, hur och var empatin mobiliseras, fordrar ytterligare diskussion. ... och kollektiva minnen i skogen är skriven av barnboksförfattaren och är en bok om som det var för inte så länge sedan. Den handlar om , som är farfars far till bokens be- rättare och som lever med sin pappa och sina morbröder i en liten stuga i skogen. Det är mestadels som lagar maten, trots att han bara är , och följer med pappa på jakt i skogen. I soffan ligger också en moster som blivit litet knasig. kommer en man på en häst ridande och har med sig ett papper som säger att skall gå i skolan. Pappan vill inte, men så blir det. går den långa vägen genom skogen till skolan, där fröken och de andra sex eller sju barnen finns. Vägen är lång och ibland får sova över hos fröken i skolan. En ny värld öppnar sig , med A Apa och O Orm som ledsagare in i paradiset. Men på Lucia-morgo- nen när närmar sig genom skogen står skolhuset i ljusan låga. Skolan, och fröken flyttar tillfälligt hem till , och till och med morbröderna och pappa lyssnar . Så kommer som- maren och fröken beger sig hemåt till , därifrån hon kom- mer. Sedan blir det aldrig mer någon skola för , paradisets portar slår igen. För barnbarn och barnbarnsbarn som växer upp i det välmående är skolgång för precis alla en självklarhet, vilken öppnar dörrarna till den rikedom som kunskap, att kunna läsa och skriva, att kunna förstå hur naturen hänger ihop och hur olika människor kan utforma sina samhällen och sina liv, innebär. Boken om återskapar en del av vårt kollektiva minne. Genom att i bilderbokens form fånga en glimt av villkoren så som de tedde sig för bara ger liv åt det förflutna – och skänker relief till det som är , till de framsteg som faktiskt åstadkommits. Författaren dog och hyllades i vederbörlig ordning som den stora författare han faktiskt var. Genom sina litterära verk, i synnerhet , skapade han inte enbart litterära upplevelser. Han bidrog också till samhällsminnet, till bilderna av hur det förgångna omvandlades till den mo- derna post-industriella nation som den är. Detta är en annan del av kulturens makt; att hjälpa till att bygga minnen och skapa communitites of memories, på svenska minnesgemenskaper.34 Det är, menar et al, minnesgemenskaper i betydelsen medveten- heten om ett gemensamt förflutet och inte bara en delad nutid, som skapar den hållbara samhörigheten – vad jag vill kalla känslan av att dela ett gemensamt öde.35 Här finns också skäl att anknyta till ett resonemang som fördes av den amerikanske historikern i den inflytelse- rika Den narcissistiska kulturen (1979). Där framhöll han som karak- teristiskt för det narcissistiska samhälle han såg växa fram ett uttalat ointresse för historien, både den gemensamma samhällshistorien, såväl som den egna, individuella. Individerna har istället blivit helt inneslutna i sin egen nutid, och avsaknaden av ett förflutet och oförmågan att integrera goda minnen leder, enligt Lasch, till en ständig rastlöshet.36 Vår kulturs likgiltighet för det förflutna – som lätt övergår till aktiv fientlighet och avvisande – tillhandahåller det starkaste beviset för denna kulturs bankrutt37, skriver Lasch och understryker att detta förakt är ett tecken på svårigheten att gå framtiden till mötes. En liknande beskrivning flimrar förbi, om än i mycket lös form, när ungdomarna i en nyligen publicerad undersökning om såpor beskri- ver samhället som utan historia, det styrs inte av någon påverkbar makt och tycks inte vara på väg någonstans, i varje fall inte mot något bättre.38 Det är en mycket intressant tanke att betydelsen av historia och av minnen - att aktivt minnas – är ett centralt element i reproduktionen av en aktiv medborgarkultur. Demokrati föds i vardagen Många undersökningar pekar i riktning mot att demokratin föds i vardagen. Demokratins medborgare socialiseras och präglas i var- dagsmiljöer som har mycket litet eller inget alls att göra med politik; i hemmet när det fattas beslut om veckopengar och städscheman, i skolan där man möter jämnåriga från olika sociala miljöer eller hänvisas till att enbart umgås med sina likar, i föreningsliv och på arbetsplatser.39 Alla de erfarenheter som man gör, hur man blir behandlad och vilka grundläggande värderingar som därmed ut- vecklas över tiden bidrar till att forma ett mentalt förhållningssätt till sig själv och till andra som också kan översättas i medborgerlig handling. Här, i den socialisationsprocess som vissa menar avslutas genom övergången till tillvaron som vuxen40 och andra hävdar pågår mer eller mindre utpräglat över hela livsloppet41, kommer också konsten och kulturlivet in som en mycket viktig källa till värde- ringar, världsbilder och emotioner: konsten har således en makt både över tanken och över känslan. Mycket pekar i riktning mot att populärkulturens genomslags- kraft är svåröverträffad. Ett intelligent och roligt exempel som väl illustrerar detta påstående ger , där den ameri- kanske presidentens snedsprång med en flickvolontär mitt under på- gående valkampanj snabbt måste fås att falla i glömska hos de ameri- kanska väljarna genom att något större griper tag i media och all- mänhet. Staben engagerar för ändamålet de , en bland- ning av konsult och trollkonstnär, som efter litet funderande före- slår att ett krig med (!) är den bästa lösningen. Sagt och gjort, Hollywood-magnaten Motts engageras för att producera och regissera föreställningen. När CIA-chefen kommer bluffen på spåren: men det pågår ju inget krig, det finns inga trupprörelser blir svaret helt enkelt klart det gör. Det pågår ett på TV. klingar också känsloladdade sånger med hyllningar till den ameri- kanska demokratin och den i fiendeland kvarlämnade , Good old shoe ut över landet. Gamla skor ses hänga överallt, symbolen för att står enat bakom kraven på att den icke-existerande skall släppas ur albansk fångenskap; allt regisserat in i minsta detalj av den genomskicklige . Detta är en fantastiskt belysande film för den makt som populärkulturen, inklusive tv som medium, fått i ett samhälle som trängtar efter ett gemensamt öde och kollektiva känslouttryck; de skor som dinglar i träd och lyktstolpar i centrala blir det närmaste man kommer den Durkheimska kollektiva extasen. Tv-såporna utgör numera, enligt två medieforskare, den för ungdomar kanske allra viktigaste gemensamma referensramen inom alla samhällsklasser: Det tycks ständigt finnas nya infallsvinklar på såporna. De finns alltid inom räckhåll om ett samtal börjar lida brist på ämnen, och fungerar alltså som en gemensam referensram för ungdomarna. () Att känna till serier, karaktärer och skådespelare, som ungdomarna gör, ger ingen högre status eller anseende av traditionella institutioner utanför kamratgruppen.42 I en analys av den hyllade serien thirtysomething, en serie som introducerades och kretsade kring ett antal kvinnors sätt att förhålla sig till de motstridiga kraven på moderskap och yrkeskarriär, konstaterar författaren att: Television not only is able to draw on social crises and anxieties, it has become one of the primary resources that individuals rely on to help them make sense of the world and of their activities in the world. Tv-serier och såpor är inte enbart ett sätt att bli underhållen på eller fly verkligheten. De är också viktiga hjälpmedel i att söka förstå verkligheten, sin egen och andras, att förse med gemensamt stoff till resonemang och reflexion och att visa värden och förebilder. – Min yngste bror som är tittar inte på barnprogram, utan på såpor. Såporna verkar ha ersatt barnprogrammen, och jag tror att många barn och ungdomar hämtar en stor del av sin föreställning om verkligheten därifrån.44 , som analyserat hur kvinnliga chefer porträtteras i svenska såpor – och bland annat konstaterar att framgång och god- het sällan går hand i hand – gör denna iakttagelse vilket också motiverar att innehållet skärskådas. Att såpornas behållning ligger mycket i att de speglar den nära verkligheten var också något som framkom i studien om svenska ungdomars såpartittande. Ofta talar ungdomarna om bra serier som realistiska, att de handlar om nära- liggande vardagsproblem. Att kunna känna igen sig och få delar av sin egen livssituation gestaltad och därmed förtydligad är en av de viktigaste dimensionerna av intresset för såpor.45 De fiktiva såporna har fått konkurrens av den s.k. dokusåpan, med andra ord serier som bygger på riktiga männi- skors vardagsliv, som man som tittare följer genom dokumentära inspelningar. Charter och Singelliv är exempel på sådana dokusåpor liksom statstelevisionens Karavan: – Att vi valde de rosa bussarna till vår första dokusåpa beror på att de bjuder på en automatisk framåtrörelse och att det skapas naturliga kontakter och konflikter mellan deltagarna genom att de lever och färdas så nära varandra . I dokumentärsåporna fångas ytterligare en intressant tendens inom kulturen upp, nämligen sammanbland- ningen mellan privat och offentligt. Offentligheten kretsar kring privata relationer, och det privata blir kanske i någon mening mer verkligt när det spelas upp inför offentligheten. ligger här långt efter ett land som i utvecklingen: där förekommer redan 44 verklighetssåpor.46 Ett annat inslag i tv-kulturen av stort intresse i relation till medborgarnas mentalitet är den växande flora av dokumentära prat- shower som tar upp privata relationsproblem som sex, kärlek, svart- sjuka, incest och svek med vanliga människor i huvudrollerna. , eller attraherar miljontals tv-tittare i USA47, och de svenska motsvarigheterna som , och , drar också stora skaror och skapar genom sin genomslagskraft en ny slags offentlighet, där diskussionerna inte längre kretsar kring vare sig abstrakta idéer eller principer utan kring det privata, kärlek, erotik och tvåsamhet. Tv-showerna tar steget över från fiktion till verklighet; det är verkligheten som är dramat och dramatiken utspelar sig på relations- planet: otrohet, svartsjuka, incest, udda kärleksrelationer utgör dessa pratshowers stoff liksom samlevnad och barnuppfostran. Pratshow med livet som insats är Svenska Dagbladets presentation av show: blir ibland lätt moralistisk, som i pro- grammet där hon tog upp sexuellt aktiva tonåringar. Mammorna kom in och var helt apatiska och fick som tack en präktig moral- kaka.48 Här är det vanliga människors mest privata liv som venti- leras offentligt. Showerna innehåller utöver det sensationella emellertid en sensmoral; här är inte allt acceptabelt och showerna erbjuder ett offentligt forum för att diskutera privat etik och moral, låt vara i underhållningens form. Publiken deltar aktivt och fördömer, håller med, utser boven och hjälten och showerna avslutas ofta med en kort etisk betraktelse från programledaren kring kvällens tema: det är förkastligt att bo ihop med två kvinnor otrohet orsakar mycket smärta etc. Det är kring hur vi beter oss i privata relationer som det gemensamma ödet mestadels formeras. Det allra mest iögonenfallande exemplet på pratshowernas genom- slag utgör givetvis den färgade amerikanska tv-stjärnan , kanske världens mest förmögna kvinna, med enorma tittarskaror världen över. Det inflytande Oprah har över tv- publiken är närmast kusligt. Så utsågs hon också till mest inflytelserika person alla kategorier, hästlängder före såväl Clinton som . 33 miljoner människor i 133 länder, från till , ser hennes tv-show. Sedan starten för har den gått från tämligen slaskig sensationsprägel till new age-influerade moralpredikningar.49 Även filmen har alltid haft, som konstaterar, en stor genomslagskraft i de breda folklagren (och skall tilläggas inte minst bland ungdomar) och har filmen varit den, efter musiken, mest utbredda formen av kulturell fritidssysselsättning.50 En annan väsentlig del av det populärkulturella utbudet utgörs av det skrivna ordet, veckopressen. Veckopressen, likaväl som andra kulturformer, vänder sig inte enbart till ungdomar utan den är kanske den kulturform som är minst åldersrelaterad. Målgrupperna för olika tidningar skiljer sig givetvis åt; det förekommer såväl familjetidningar som Året Runt, Allas eller ,51 tidningar som vänder sig till yngre flickor och tonåringar som och Vecko- Revyn, damtidningar och vad som skulle kunna kallas machomagasin av typen , , . Listan kan göras lång, men veckopressen har liksom tv och film en stadig för- ankring i folkdjupen och med tanke på det ständiga växelspel mellan publik och producent som så påfallande strukturerar populärkultu- rens tillblivelse kan inte innehållet ligga alltför långt ifrån en existe- rande verklighet. Precis som när det gäller tv-såporna måste de före- ställningar och synsätt som tas upp finnas latent närvarande och de måste för att fylla funktionen att locka läsare till tidningen i hög grad representera läsarinnornas syn på sina möjligheter och de krav som ställs på dem. Därför är även veckopressen intressant att foku- sera i relation till den politiska offentligheten och medborgarrollens förändring. beräknas t.ex. haft 752 000 läsare, vilka var och en ägnade sammanlagt och åt läsning av tidningen52. , som analyserat innehållet i Året Runt , kom- menterar också den betydelse som tidningen haft för hur en stor grupp av svenska kvinnor skaffat sig självbilder.53 Den alltmer centrala relationen mellan demokratin, här i be- märkelsen utvecklandet och vidmakthållandet av en vital med- borgarkultur bestående av ett antal olika komponenter, och den folkliga kulturen förtjänar uppmärksamhet. I demokratidebatten har hitintills förhållandet mellan populärkulturens funktion och fokus och den politiska offentlighetens, inklusive medborgarrollens, om- vandling inte varit särskilt framträdande. Till undantagen hör Visions (1991), som diskuterar hur populärkulturens gestaltning, förstådd som tv-serier, företags- skrifter, tidningsannonser och textböcker, i tre etablerade demo- kratier, , och , reflekterar eller möjligen reflekteras i konfliktlösning i politiken. Kulturens roll för politiken har alltid, menar , tilldragit sig intresse, alltifrån påbud att köra ut författarna från sin tänkta republik. But, despite , todays poets – the wordsmiths and image makers of popular culture – occupy positions of great power in democratic societies, skriver Merelman och framhåller att denna populärkultur till viss del genom sitt innehåll, förhindrar att demokratin för- verkligas helt, genom att det medborgarna möter genom populär- kulturen bara är delvisioner snarare än helheter.54 Privata relationer står i fokus Frågan är om inte ett av kulturens och konstens väsentligaste funk- tioner, och detta gäller såväl mer folklig kultur som den smalare, är att erbjuda möjligheter till tillfällig distansering från de egna livet och de omedelbara livsvillkoren genom att via romanen, filmen, tv- såpan, eller musiken55 träda ut ur det egna och in i en imaginär värld där egna erfarenheter får proportioner, tilldelas en innebörd eller t.o.m. mening och sätts in i ett samman- hang som gör det möjligt att återinträda i det egna igen.56 Såpa- författaren formulerar det som att det finns ett starkt behov av terapi: Livet är meningslöst och vi människor behöver få oss itutat att det ändå har ett sammanhang. Vi behöver stöd och tröst och bra historier. och religion är lysande historier till exempel.57 Just för att kulturupplevelser hjälper till att upprätthålla möjligheten att också vara närvarande i det egna och skänker relief åt detta, är det som många pekar på viktigt att det man tar del av inte ligger allt- för långt från en själv eller den egna livssituationen, då det lätt uppfattas som ointressant och icke-relevant. Små barns kulturutbud, där distinktionerna mellan dröm och verklighet, mellan övernatur- ligt och verkligt och mellan djur och människor är upphävda, är det allra mest imaginära och i vuxnas ögon fantasi- fulla men talar – precis som Vita Lögner och Skilda Världar reflek- terar tonåringars tillvaro – till den inre verklighet som barnen upplever. Svenska ungdomar kommenterar också de tv-såpor som flertalet faktiskt tittar på med att 58det är vardagslivet fast de spär på mycke mer känslor och händelser och att det är viktigt att såporna just efterliknar verkligheten. är det viktigt att tv-såporna på åtminstone en väsentlig punkt skiljer sig från verkligheten; -är det viktigt med vackra människor i serien, lyder frågan och svaret: : Nej, man vill, man vill att det ska vara snygga människor, det vill man faktiskt. Typ som på Melrose Place. Det finns ingen som är ful där ju.59 Det som framförallt framstår som populärkulturens kännetecken, vilket redan till viss del torde ha framgått, är den allt starkare koncentrationen på relationer och relationsproblem som präglar inte enbart tv-såpor och shower, utan också veckotidningarnas reportage, filmen och litteraturen. Det är den lilla världen intim- sfären som porträtteras: såpan skildrar nästan uteslutande intim- sfären eller den lilla världen, och helst ska den också utspela sig i en igenkännbar social och fysisk miljö.60 Dessa relationer inte bara är utan diskuteras, ifrågasätts, och står i fokus för handlingen. Även i de fall där andra aspekter av tillvaron skildras, yrkeslivet först och främst, sker det ofta genom att det speglas i termer av relationer såsom i thirtysomething. Litet tillspetsat skulle man kunna säga, att individerna tecknas i första hand i sin privata roll; som potentiella svikna, övergivna eller övergivande kärlekspartners; den andra väsentliga rollen är just yrkesrollen – och det blir mer distinkt och tydlig i de populärkulturella uttryck vars målgrupper är äldre. Medan privatrollen är oerhört accentuerad i ungdomsserier som Vita Lögner och Skilda Världar där få andra identiteter på allvar tillåts konkurrera om uppmärksamheten, är identiteterna i thirtysomething mer flerdimensionella. Framförallt är det kärleks- och erotiska relationer som är föremål för intresset, och påfallande är t.ex. hur homosexualitet – både kvinnlig och manlig – blivit ett normalt och vanligt inslag både i tv och på filmduken. Däremot finns det ingen värld utanför vad man skulle kunna kalla det egna livet; offentligheten lyser med sin frånvaro inom stora delar av populärkulturen och även om ett medborgerligt engagemang inte är särskilt tacksamt att porträttera så kan man undra vad frånvaron av en medborgarroll får för konsekvenser. , själv såpaförfattare, kategoriserar såporna i två fack; maktsåpan och relationssåpan. Maktsåpan, serier jag själv på 1970-och 80-talet tittade på som , Dynastin, Modedockorna, och Rederiet, är i en viktig aspekt relationssåpans motsats. Båda är konfliktdrivna, men utmärkande för konflikter i en relationssåpa är att de kan lösas genom kompromisser. Maktsåpor däremot är nollsummespel där den enes död är den andres bröd. Även om maktsåporna fortfarande har en marknad, är skillnaden mellan tv-serier och det slutande 1990-talets betydande; och också Hancock drar slutsatsen att även maktintrigerna tenderar att gestaltas mer och mer i de privata relationerna. Det blir ändå tydligt att i den viktiga del av populärkulturen som tv-såpor och tv-shower utgör är individen främst skildrad som emotionell varelse i relation till andra. Bilden är givetvis inte entydig; det finns mot- krafter och andra utvecklingslinjer, och inom filmen är detta tror jag allra mest accentuerat, men att tendensen går i denna riktning före- faller obestridligt; det är den terapeutiska människan som står i centrum och det finns knappast någonting riktigt verkligt eller betydelsefullt utanför eller utöver de sociala relationerna. I detta avseende har världen krympt, horisonterna blivit mindre. Förekommer det då, kan man fråga, något avläsbart budskap av etisk eller moralisk karaktär som kan vara av vikt i relation till demokratins ideal? För det blir ju uppenbart att t ex såporna fyller en funktion när det gäller självreflexion och reflexion kring till- varon, som även om avsikten inte är att socialisera, att lära, så är det ändå så som kulturen delvis kommer att fungera. I nöjet finns ett allvar, ett sökande efter sammanhang och begriplighet.61 Uppen- barligen är det man lär sig framförallt, som redan påpekats, livs- kunskap som har att göra med sociala relationer, och relations- konflikter. Tidigt, såpatittandet börjar alltså redan för många barn, stiftar man bekantskap med olika erotiska kon- stellationer, både mellan yngre och äldre individer; heterosexualitet, bisexualitet och homosexualitet existerar sida vid sida och relations- problemen ter sig relativt likartade oavsett vem det är frågan om; de är eviga i någon mån: otrohet och attraktion till andra, att åter- knyta, svartsjuka, svek, förälskelse, att skiljas åt. för en 10-åring som följer med i ett antal ungdomssåpor, torde framförallt vara knutet till de nära relationerna. Något som framhålls när det gäller såporna, är deras fokus på konflikter, att de som Hancock uttrycker det, är konfliktdrivna. , som författar manus till ungdomssåpan : – Men en enda konflikt räcker inte. Den stora konflikten måste leda till andra konflikter, sprida sig som ringar på vattnet.62 Mänskliga konflikter, och hur dessa löses – ofta då i relations- såporna genom kompromisser, är således något som man får en orientering om genom tv-såpor – och till viss del också genom prat- showerna. Konsekvensen av att konflikter sätts i fokus är kanske att det blir mindre dramatiskt och mindre traumatiskt för de yngre generationerna, att mänsklig samlevnad i stor – eller åtminstone viss utsträckning – utvecklar sig kring konflikter och kring delvis mot- stridiga intressen, och att detta är något naturligt som det går att jämka sig samman kring. Konflikt och kompromiss är således ett av de normativa inslag som förekommer inom populärkulturen och främst i såporna. Ovan nämnde jag hur homosexualiteten kommit att bli ett be- tydande tema, både i svenska såpor som Vita Lögner men också i , där Tom rolltolkning i filmen 1993 markerade det verkliga genombrottet för homo- sexuella skildringar på vita duken. Det intressanta och ur etisk synvinkel betydelsefulla, är emellertid att dessa skildringar inte sker med några större åthävor; i ungdomsseriernas värld förefaller det lika naturligt att vara gay eller lesbisk som att vara hetero, ja det är t.o.m. litet trendigt: : alla ska komma fram med att de är lesbiska eller homosexuella. : Ja, men det är inne att vara det ju.63 Tolerans och respekt för mänskliga olikheter är med andra ord ytter- ligare påfallande inslag inom populärkulturen , utan att detta görs till ett medvetet huvudbudskap; de moraliska pekpinnarna är få. Ett exempel: I Vita Lögner förekommer en kvinnlig präst, , som dessutom är lesbisk.