sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — har landstingsindelningen ändrats på så sätt att och läns landsting sammanlagts till läns landsting och , och sam- manlagts till Västra . har och trätt in i de nya landstingen, vilka också utgör regioner; och . I smittskyddslagen föreskrivs inte några särskilda behörighetskrav för smittskyddsläkaren. Enligt förarbetena följer av namnet att det skall va- ra fråga om en läkare. Vidare förutsätts att endast sådan läkare utses 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 275 som har tillräckliga kunskaper om infektionssjukdomar, i klinisk bakte- riologi eller i klinisk virologi. Endast en smittskyddsläkare kan utses i ett landsting. Skälet härtill är enligt propositionen att mycket av de vinster som uppnås genom att beslutsfattandet och ansvaret för det övergripande smittskyddsarbetet samlas hos smittskyddsläkaren annars skulle kunna gå förlorat. Det finns emellertid inte något hinder mot att smittskyddsläkaren delegerar uppgifter som åvilar honom till läkare och annan personal som organisatoriskt knyts till honom. Den myndig- hetsutövning som ankommer på smittskyddsläkaren enligt smittskydds- lagen får emellertid endast utövas av smittskyddsläkaren personligen eller av hans ersättare när han själv är förhindrad. Något hinder mot att smittskyddsläkaren förenar sin smittskydds- läkartjänst med arbete vid t.ex. en infektionsklinik finns inte. I proposi- tionen noterades att olägenheter kunde uppstå till följd härav men till- räckliga skäl ansågs inte finnas för att i smittskyddslagen ställa upp hinder mot en sådan ordning. Departementschefen förutsatte att smitt- skyddsläkartjänsten i de flesta landsting skulle innebära en heltids- tjänst. Av Statskontorets utvärdering framgår dock att flera smitt- skyddsläkare även är verksamma som läkare inom den ordinarie vården. Hälften av smittskyddsläkarna arbetade deltid som smitt- skyddsläkare, varav en , sex och fem . Vad avser VPLWWVN\GGVHQKHWHQV SODFHULQJ i landstingsorganisationen framgår av utvärderingen att smittskyddsarbetet i fem fall var knutet till en infektionsklinik, i två fall till ett bakteriologiskt laboratorium och i ett fall till en hygienavdelning. I ett av dessa fall, , var smittskyddsarbetet knutet till samtliga tre alternativ. 18 enheter uppgavs vara organiserade på annat sätt. Det kunde här t.ex. vara fråga om att smittskyddsenheten utgjorde en egen basenhet, att den ingick som ett stabsorgan eller att den var samlokaliserad med sjukhushygien. $QWDOHW WMlQVWHU i smittskyddsläkarorganisationen uppgick omräknat i heltidstjänster till sammanlagt 93 tjänster, vilka upprätthölls av 116 anställda. 24 av de anställda var smittskyddsläkare. Den övriga organi- sationen skilde sig stort mellan de olika smittskyddsläkarna. Vid sju av smittskyddsenheterna, däribland enheterna i de tre storstadsområdena, fanns biträdande smittskyddsläkare. Heltidstjänster som biträdande smittskyddsläkare förekom endast vid storstadsområdenas enheter. Smittskyddsläkare, som saknade biträdande smittskyddsläkare, hade er- sättare vid frånvaro men ersättaren hade inte något anställningsförhål- lande vid smittskyddsenheten. Vidare fanns totalt 40 sjuksköterskor samt 28 anställda med administrativa uppgifter. Bland dessa var det vanligt med tjänstgöring på deltid vid smittskyddsenheten. Vid vissa enheter, främst i storstadsområdena, förekom även andra yrkeskatego- rier, se nedan. 276 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ Antalet anställda vid de olika smittskyddsenheternas varierade mel- lan två och tjugotvå anställda. Störst personalresurser hade smitt- skyddsenheterna i storstadsregionerna. Smittskyddsläkaren i läns landsting hade tjugotvå anställda, däribland en smittskydds- läkare, tre biträdande smittskyddsläkare, sex sjuksköterskor, en socio- nom, en psykolog och en jurist. Vid smittskyddsenheten i /fanns en smittskyddsläkare, två deltidstjänstgö- rande smittskyddsläkare, fyra sjuksköterskor (som tillsammans upprätt- höll 2,8 tjänster), en anställd med administrativa uppgifter och en kon- sulent. Smittskyddsenheten i bestod av en smittskyddsläkare, två biträdande smittskyddsläkare, två sjuksköters- kor, en socionom och en anställd med administrativa uppgifter. Övriga smittskyddsenheter hade mellan två och fem anställda. Variationer i de olika smittskyddsenheternas resurser beror bl.a. på att det föreligger skillnader när det gäller invånarantal i de olika lands- tingen. För närmare uppgifter om landstingens resursanvändning hänvi- sas till kap. 18 där smittskyddsorganisationens kostnader behandlas. Vidare fanns s.k. NRQWDNWOlNDUH i varje kommun i tio landsting och vid varje vårdcentral i fem landsting. I sex landsting uppgavs att "annan organisation" fanns, t.ex. kontaktläkare vid varje primärvårdsområde. I sex landsting saknades kontaktläkare med smittskyddsansvar. Dessa s.k. kontaktläkare har till uppgift att lokalt biträda smittskyddsläkaren i hans arbete. 16.2.3Närmare om smittskyddsläkarens uppgifter Smittskyddsläkaren har enligt smittskyddslagen ett flertal uppgifter av både allmän art och av myndighetskaraktär. De allmänna och grundläg- gande uppgifterna behandlas i 7 § smittskyddslagen. De myndighetsut- övande uppgifterna består bl.a. i att pröva och ändra meddelade förhåll- ningsregler och besluta om vissa tvångsåtgärder. Dessa uppgifter har närmare berörts i kap. 6, 7 och 8. I det följande redogörs därför främst för smittskyddsläkarens allmänna uppgifter enligt 7 § smittskyddslagen och för dennes samverkan och samarbete med andra aktörer på smitt- Smittskyddsläkaren har enligt 7 § smittskyddslagen att SODQHUD RUJDQLVHUD RFK OHGD VPLWWVN\GGHW. drar som nämnts upp riktlinjerna för och anslår medel till smittskyddsverksamheten. Den uppgift som ankommer på smittskyddsläkaren är att mer i detalj planera och organisera verksamheten liksom att ha den direkta ledningen över smittskyddsarbetet. I förarbetena anges härvid bl.a. att smittskydds- läkaren vid en epidemisk spridning av smitta har att ta ledningen över SOU 1999:51 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 277 det samlade smittskyddsarbetet. Någon direktivrätt mot t.ex. miljö- och hälsoskyddsnämnder eller läkare har han dock inte. Smittskyddsläkaren skall vidare YHUND I|U VDPRUGQLQJ RFK OLNIRUPLJKHW DY VPLWWVN\GGHW. Detta innefattar främst att samordna olika aktörers verksamhet på smittskyddsområdet och att verka för gemensamma bedömningsgrun- der och ett enhetligt handlande. Härutöver skall han YHUND I|U DWW I|UH E\JJDQGH nWJlUGHU YLGWDV. Ett exempel på förebyggande åtgärder är arbetet kring vaccinationer. Andra exempel är upplysning och informa- tion till allmänheten. Informationen kan ges på olika sätt. I många landsting framträder smittskyddsläkaren i tv och radio. Det förekom- mer också att smittskyddsläkaren producerar informationsbroschyrer, skriver artiklar för publicering i lokala tidningar och ger ut tidskrifter. Till föreb yggande åtgärder hör också upprättandet av epidemiplaner. Det förebyggande arbetet kan även utföras i samarbete med andra. Exempel härpå är till exempel särskilda handlingsplaner för preventivt hivarbete. I ett flertal län finns också s.k. STD-grupper. Alla landets smittskyddsenheter deltar vidare i "STRAMA-grupper" som har till syfte att hindra spridning av antibiotikaresistenta bakterier. En ytterligare uppgift för smittskyddsläkaren är att IRUWO|SDQGH I|OMD VPLWWVN\GGVOlJHW L ODQGVWLQJHW. Övervakning av de anmälningspliktiga sjukdomarna i smittskyddslagen bygger på de anmälningar av inträf- fade sjukdomsfall som behandlande läkare gör. Smittskyddsläkarens informationsbehov tillgodoses i stor utsträckning genom dessa anmäl- ningar. Nästan alla smittskyddsläkare får emellertid, enligt Statskonto- ret, rapporter om smittsamma sjukdomar även på annat sätt t.ex. genom muntliga meddelanden från personal inom hälso- och sjukvården, labo- ratorierapporter, mediainformation och uppgifter från enskilda. Det förekommer även att skolor, daghem och frivilligorganisationer infor- merar smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkaren har också möjlighet att i enskilda fall med stöd av bestämmelsen i 8 § smittskyddslagen få upp- lysningar från kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet samt från läkare och andra som är verksamma inom hälso- och sjukvården om han behöver det för att fullgöra sina uppgifter enligt smittskyddslagen. I smittskyddsläkarens arbete ingår även att i övrigt övervaka smittskyddsläget t.ex. beträffande influensa, antibiotikaresistenta bakterier, vaccinationstäckning i skolan och immunitetsläget avseende difteri, stelkramp och polio. Smittskyddsläkaren skall också KMlOSD NRPPXQDOD QlPQGHU VRP IXOOJ|U XSSJLIWHU LQRP PLOM| RFK KlOVRVN\GGVRPUnGHW OlNDUH RFK DQGUD VRP lU YHUNVDPPD LQRP VPLWWVN\GGHW L GHUDV VPLWWVN\GGVDUEHWH I förarbetena framhålls att det är av stor vikt att smittskyddsläkaren, som besitter sakkunskap på området, biträder andra som är verksamma inom smittskyddet och att den som behöver hjälp i sitt smittskydds- 278 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ arbete har rätt att få sådan av smittskyddsläkaren. KlOVR RFK VMXNYnUGVSHUVRQDO VDPW KlOVRVN\GGVSHUVRQDO L VPLWWVN\GGV IUnJRU är en annan uppgift för smittskyddsläkaren. Undervisning av och information till ovannämnda yrkesutövare kan ges på olika sätt t.ex. genom telefonrådgivning, föreläsningar i olika frågor, besök i pri- märvården och anordnande av utbildningsdagar. De flesta smittskydds- läkare ger dessutom med viss regelbundenhet ut informationsblad som distribueras till vårdcentraler, infektionsmottagningar m.fl. Enligt Statskontorets rapport har samtliga smittskyddsläkare medverkat i undervisning av hälso- och sjukvårdspersonal och nästan alla i under- visning av hälsoskyddspersonal. Vidare har de, bortsett från några få smittskyddsläkare, medverkat i undervisning av annan personal, bl.a. polis, räddningstjänst, socialtjänst, kriminalvård, daghemspersonal och personal inom livsmedelshanteringen. Smittskyddsläkaren skall också OlPQD DOOPlQKHWHQ UnG RFK XSSO\V QLQJDU L VPLWWVN\GGVIUnJRU. Enligt denna bestämmelse skall smitt- skyddsläkaren lämna enskilda information i smittskyddsfrågor. är det den enskilde som tar initiativ till kontakten. Smittskyddsläkarens uppgift att ge information till en större krets faller egentligen in under bestämmelsen om förebyggande åtgärder. Slu tligen skall smittskydds- läkaren lYHQ L |YULJW YHUND I|U HWW HIIHNWLYW VPLWWVN\GG. innebär ett generellt åliggande att även på annat sätt än som ovan beskrivits verka för ett effektivt smittskydd. Ett effektivt smittskydd ställer krav på samarbete och samordning. I smittskyddslagen har därför tagits in en bestämmelse, 12 §, vari före- skrivs bl.a. att smittskyddsläkarna och de kommunala nämnderna skall samverka med varandra och med myndigheter, behandlande läkare och andra som bedriver verksamhet av betydelse för smittskyddet. När det gäller smittskyddsläkarnas kontakter med andra aktörer in- om smittskyddet var enligt Statskontoret smittskyddsläkarnas kontakt- nät omfattande. Kontakterna var generellt tätast med infektionskliniker, behandlande läkare, mikrobiologiska laboratorier, sjukhushygien och SMI. Vad närmare JlOOGH NRQWDNWHU PHG ORNDOD HOOHU UHJLRQDOD RUJDQ hade alla smittskyddsläkarenheterna utom en kontakt med infektions- klinik YDUMH YHFND. Med behandlande läkare och mikrobiologiska labo- ratorier hade 21 respektive 20 enheter kontakt . Drygt hälf- ten av enheterna (14) uppgav samma kontaktfrekvens, dvs. kontakt var- je vecka, när det gällde sjukhushygien, nio enheter när det gällde miljö- 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 279 och hälsoskyddskontor och åtta enheter såvitt gällde kontaktläkare och Med framförallt följande organ förekom kontakt YDUMH PnQDG; ung- domsmottagningar, lokala media, skyddskontor, kuratorer vid "STD-mottagningar" och distriktssköters- kor. Sporadiska kontakter, dvs. kontakter "QnJUD JnQJHU nU", gällde i första hand beredskapsplanering, lokal polismyndighet, miloläkare, civilbefälhavarens kanslier, , allmän försäk- ringskassa, miljöskydd och flyktingmottagning. Vad härefter gäller frekvensen i kontakterna med QDWLRQHOOD P\QGLJKHWHU framgår av rapporten följande. Med SMI förekom den 16 smittskyddsenheter uppgav sig ha kontakt med institutet medan övriga enheter angav att man hade kontakt med institutet . När det gäller 6RFLDOVW\UHOVHQ hade två enheter kontakt , 13 enheter kontakt och 10 enheter kontakt . Övervägande antalet enheter angav att kontakterna med , , och ägde rum . Enligt flertalet smittskyddsläkare () var den angivna kontakt- frekvensen också ett uttryck för hur angelägna kontakterna var för ar- betet. Det framhölls dock att kontaktmönstret kunde variera över tiden och att aktörer som sällan kontaktades ibland kunde utnyttjas . Med vissa aktörer som t.ex. ansågs kontakterna an- gelägna när de förekom. Detta förhållande gällde även kontakten med länsveterinären vid , med vilken samarbete kunde ske i frågor som rörde livsmedel eller smittsamma sjukdomar hos djur. En- ligt förordningen (1997:1258) med länsstyrelseinstruktion skall länssty- relsen ha länsexperter inom ett antal sakområden, bl.a. inom sakområ- det för livsmedelskontroll, djurskydd och allmänna veterinära frågor. Samråd med länsveterinären kunde enligt Statskontorets rapport ske i såväl övergripande strategiska som konkreta frågor. Samarbetet mellan smittskyddsläkaren och andra aktörer på smitt- skyddsområdet fungerade enligt Statskontorets utvärdering i allmänhet bra. Särskilt väl angavs kontakterna med behandlande läkare, infek- tionskliniker, primärvård, kommunernas miljö- och hälsoskydd och skolhälsovård fungera. Frågor handlades snabbt och praktiskt och när- heten till aktörerna och ett omfattande kontaktnät ansågs underlätta samarbetet. Vidare möjliggjorde lokalmässig närhet till infektionsklini- ker och bakteriologiska laboratorier täta kontakter och snabba ingripan- den vid hot. 280 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 16.3Särskilt om huvudmannaskapet för smittskyddsläkarorganisationen I Statskontorets uppdrag har också ingått att utvärdera smittskyddsläka- rens förhållande till bl.a. genom att belysa för- och nack- delar med att ha smittskyddsläkaren inordnad i landstingsorganisatio- nen. I enkäten till smittskyddsläkarna ingick därför frågor om för- och nackdelar med ett landstingskommunalt respektive ett statligt huvud- mannaskap för smittskyddsläkarna. Dessa frågor besvarades av 23 av smittskyddsläkarna. Samtliga svarande smittskyddsläkare uppgav för- delar med nuvarande huvudmannaskap. Drygt en tredjedel såg inte några fördelar med ett statligt huvudmannaskap. De I|UGHODU PHG QXYDUDQGH KXYXGPDQQDVNDS som angavs var sam- manfattningsvis följande. Det framhölls att det var viktigt att få verka inom samma organisation som en stor del av medaktörerna eftersom detta leder till ett smidigt och bra samarbete. Det ansågs vara en fördel att smittskyddsenheten är en del av sjukvården eftersom detta underlät- tar kommunikationen, insynen och samverkan med bl.a. behandlande läkare, kliniker och laboratorier. Eftersom många smittskyddsläkare är kliniskt verksamma uppfattades tillhörigheten som natur- lig. Det framfördes också vara viktigt att så många olika funktioner som möjligt hölls samman inom med hänsyn till att detta underlättar samordningen, t.ex. då det gäller hygienuppgifter. En annan fördel som angavs med nuvarande huvudmannaskap var närheten till den medicinska kompetensen. Närhet till ledande tjänste- män och förtroendevalda uppgavs ge goda möjligheter att få gehör för verksamheten samt medföra korta beslutsvägar och mindre byråkrati. Ytterligare en fördel med nuvarande huvudmannaskap uppgavs vara att det underlättar rekrytering av personal till smittskyddet och ger bättre möjligheter till fortbildning och utveckling. 1DFNGHODU PHG QXYDUDQGH KXYXGPDQQDVNDS uppgavs sammanfatt- ningsvis vara följande. Den dubbla roll som smittskyddsläkaren har i många landsting genom att vara både behandlande läkare och myndig- hetsperson framfördes vara en nackdel. Vidare framfördes att det kan vara svårt att hävda oväld och integritet i en liten organisation och att verksamheten blir beroende av politiska beslut, som kan variera med skiftande majoriteter inom . Vidare angavs att nuvarande huvudmannaskap medför stora variationer mellan smittskyddsenhe- terna i landet när det gäller resurser, arbetssätt och arbetsinnehåll. Ytterligare en nackdel angavs vara att de flesta landsting är relativt små och inte når upp till det befolkningsunderlag som erfordras för att kun- na bygga upp en allsidig och effektiv smittskyddsorganisation. 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 281 uppgavs vara svårt att skaffa och vidmakthålla kompetens, särskilt i administrativt och juridiskt hänseende. De små landstingen angavs vidare medföra svårigheter att bygga upp en smittskyddsorganisation med ständig beredskap. De I|UGHODU PHG HWW VWDWOLJW KXYXGPDQQDVNDS som angavs var sam- manfattningsvis följande. Det framhölls att den dubbla roll som vissa smittskyddsläkare har skulle försvinna och en tydligare myndighets- funktion skulle kunna skapas. Ett statligt huvudmannaskap angavs kunna ge möjlighet till större likformighet i myndighetsutövningen och öka förutsättningarna för bättre samordning. Det uppgavs att ett statligt huvudmannaskap också skulle ge möjlighet att bygga upp en allsidig och effektiv smittskyddsorganisation med enhetlig ärendehantering som är oberoende av det enskilda ekonomi. En fördel upp- gavs vara att objektiva smittskyddsintressen bättre kan tas till vara och att risken för ekonomiska påtryckningar eller repressalier i form av minskade anslag elimineras. Det framfördes också att ett statligt huvud- mannaskap är överlägset vid nationella åtgärder som t.ex. samordnande av vaccinationsstrategier. Vidare uppgavs att samverkan med icke landstingskommunala myndigheter och verksamheter skulle öka och att samarbetet med och skulle förbättras ytterligare. 1DFNGHODU PHG HWW VWDWOLJW KXYXGPDQQDVNDS uppgavs sammanfatt- ningsvis vara följande. Det angavs framför allt vara en nackdel att stå utanför landstingsorganisationen eftersom smittskyddsläkarna har ett omfattande samarbete med övriga delar av organisationen. Farhågor framfördes att risken för isolering skulle öka om det inte fanns anknyt- ning till sjukvården och att det skulle bli svårare att få till stånd nödvändigt samarbete. En nackdel som framfördes var det finns en uppenbar risk för centralstyrning och byråkrati vid ett statligt huvud- mannaskap samt att smittskyddsarbetet fjärmades från verkligheten p.g.a. svårigheter att se de lokala förutsättningarna för arbetet. Ett stat- ligt huvudmannaskap uppgavs också medföra att en skiljelinje uppstår mellan ledning och planering och det praktiska smittskyddsarbetet. Vidare befarades administrativa problem i samarbetet för att minska smittspridningen. har enligt 65 § smittskyddslagen tillsyn över smittskyd- det. Enligt Statskontorets rapport har för uppgifterna in- om smittskyddet organiserat en smittskyddssektion inom den nationella tillsynsenheten. Den nationella tillsynsenheten är skild från de regio- nala tillsynsenheterna, som är sex till antalet. 282 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ leds av en sektionschef, som är infektionsläkare och specialsakkunnig i smittskydd. Sektionen består härutöver av ytterli- gare en infektionsläkare, en jurist och en samhällsvetare. Vid behov ut- nyttjas också den nationella tillsynsenhetens jurist. tillsynsansvar omfattar all verksamhet som bedrivs av myndigheter och andra som har ålagts ett ansvar enligt smittskydds- lagen. För att kunna fullgöra sin tillsynsverksamhet har rätt att få tillgång till de handlingar och upplysningar som behövs samt att inspektera den smittskyddsverksamhet som bedrivs. De som kan bli föremål för sådan inspektion är de som har särskilda uppgifter inom smittskyddet, nämligen smittskyddsläkare, kommunala nämnder med uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet samt hälso- och sjuk- vårdspersonal. har vidare befogenhet att meddela de förelägganden som behövs för att lagen eller de föreskrifter som med- delats med stöd av lagen efterlevs. Ett föreläggande får förenas med vite. får också med stöd av 69 § smittskyddslagen och 10 § smittskyddsförordningen meddela föreskrifter om frågor inom smittskyddet som inte gäller vaccination. Med stöd i denna bestäm- melse har utfärdat bl.a. "föreskrifter och allmänna råd om tillämpningen av smittskyddslagen (SOSFS 1989:18)". I uppgifter ingår också att fatta beslut i en- skilda fall rörande statens kostnadsansvar vid tillämpning av bestäm- melserna om kostnadsfria förmåner i smittskyddslagen. Enligt Statskontorets rapport utgör WLOOV\QVYHUNVDPKHWHQ en viktig del av smittskyddssektionens arbetsuppgifter. Tillsynsresor görs för att se hur smittskyddet fungerar i praktiken. kan den direkta tillsy- nen medföra att problem uppmärksammas vilket i sin tur kan leda till att en föreskrift eller allmänt råd meddelas. Föreskrifter och allmänna råd kan också utfärdas med hänsyn till behovet av sådana på grund av de uppenbara risker som föreligger i samband med vissa verksamheter eller på grund av att man vill skapa en nationell strategi eller en enhet- lig tillämpning. Anmälningar från bl.a. patienter handläggs av Social- styrelsens regionala tillsynsenheter. I ärenden som innehåller frågor om smittskydd, särskilt om de är av principiell karaktär, inhämtas dock ut- låtande från smittskyddssektionen. I anslutning till sådana ärenden förekommer det att begär in uppgifter, tar del av akter och också besöker aktuella kliniker. Smittskyddssektionen har också en H[SHUWIXQNWLRQ som innebär bl. a. att sektionen är remiss- och konsultinstans i samtliga ärenden hos som rör frågor om smittskydd och infektioner. En del av sektionens arbete innefattar också kontakter med allmänheten och med media. 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ 283 i flera nationella organ och arbetsgrupper. Andra myndigheter med vil- ka ett viktigt samarbete förekommer är , Livsmedels- verket och . Smittskyddssektionen initierar och till- sätter också ett flertal arbetsgrupper av experter inom många för smitt- skyddet viktiga områden, vars arbete resulterar i olika rapporter. Smittskyddssektionen har vidare täta VPLWWVN\GGVOlNDUNRQWDNWHU. Smittskyddsläkarna efterhör ofta uppfattning i olika frågor. Smittskyddssektionen träffar även smittskyddsläkarna vid de smittskyddsläkarkonferenser som hålls . I svaren på Statskontorets enkät till smittskyddsläkarna framfördes att Socialsty- relsen gav smittskyddsläkarna ett bra stöd, särskilt i frågor av juridisk art. Här skall anmärkas att enligt uppgift från utgör smittskyddssektionen fr.o.m. en egen enhet, smitt- skyddsenheten. Enheten leds av en enhetsschef som är medicinalråd. SMI skall enligt 8 § smittskyddsförordningen fortlöpande sammanställa anmälningar till institutet enligt 20 och 22 §§ smittskyddslagen och med lämpliga mellanrum sända ut redogörelser för dessa till berörda myndigheter, läkare och veterinärer. I övrigt har institutet inte några i smittskyddslagen eller smittskyddsförordningen reglerade uppgifter. SMI:s uppgifter inom smittskyddet anges i stället i förordningen (1996:609) med instruktion för och i de särskilda regleringsbreven. SMI är en central förvaltningsmyndighet med uppgift att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland män- niskor nationellt och internationellt, aktivt medverka till att skyddet mot sådana sjukdomar upprätthålls och förstärks samt i dessa frågor samverka med berörda myndigheter och organisationer. Institutet skall särskilt informera om det epidemiologiska läget beträffande smitt- samma sjukdomar bland människor, lämna förslag till åtgärder som kan hindra spridningen av sjukdomarna och aktivt medverka till att diag- nostiken av de epidemiska sjukdomarna blir tillförlitlig och snabb. SMI skall också bedriva forskning, metodutveckling och utbildning inom smittskyddsområdet samt som centralt expertorgan stå till förfogande för att mot avgift utföra diagnostik av unik natur.