sou · GNB3115d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Lagen stiftades ursprungligen med anledning av konventionen om kon- tinentalsockeln, dagtecknad i . Enligt konven- tionen utövar varje stat suveräna rättigheter över den utanför territorial- gränsen liggande delen av sockeln, såvitt gäller utforskandet och tillgo- dogörandet av dess tillgångar. I lagen definieras kontinentalsockeln som havsbotten och dess un- derlag inom allmänt vattenområde samt inom det havsområde utanför territorialgräns som regeringen bestämmer i enlighet med konvention (1 §). Staten har ensamrätt att utforska kontinen- talsockeln och att utvinna dess naturtillgångar (2 §). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan dock ge andra än staten tillstånd att utforska kontinentalsockeln och att utvinna naturtillgångar från denna. Möjlighet finns också för regeringen att föreskriva att vissa slag av verksamheter får bedrivas utan tillstånd (3 §). Bestämmelserna i 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § och, i vissa fall, 3 och 4 kap. miljö- balken skall tillämpas vid prövningen av tillstånd att utforska konti- nentalsockeln eller att utvinna naturtillgångar från den. I ansökan om tillstånd att genom borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna naturtillgångar från den skall en miljökonsekvens- beskrivning ingå (3 a §). Ett tillstånd skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt (4 §). Möjlighet finns att, i vissa fall, förena tillståndet med ytterligare eller ändrade villkor (4 a §). Under vissa förutsättningar kan tillståndet återkallas (5 §). Skyldighet att vidta återställningsåtgärder regleras i 5 a §. Bestämmelser om säkerhetszon för att skydda anläggning för ut- forskande av kontinentalsockeln eller utvinning av naturtillgångar finns i 6 §. Inom anläggning och säkerhetszon utanför territorialgränsen tilläm- pas svensk lag. Undantag gäller dock för bestämmelserna i minerallagen och jakt- och fiskelagstiftningen. Normalt skall inte någon till- ståndsprövning enligt ske för utforskning och utvinning inom anläggning och säkerhetszon utanför territorialgränsen om verk- samheten har tillståndsprövats av regeringen enligt kontinentalsockel- lagen (10 §). Gäller ett tillstånd enligt kontinentalsockellagen en verk- samhet som skall bedrivas utanför territorialgränsen så får regeringen, under vissa förutsättningar, som villkor för tillståndet ange att till- ståndsprövning enligt 9 kap. skall ske (10 a §). För att lägga bl.a. rörledningar på kontinentalsockeln utanför territo- rialgränsen krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Ett tillstånd skall förenas med de villkor som behövs för att dels möjliggöra bl.a. utforskning av kontinentalsockeln, dels förhindra, begränsa och kontrollera föroreningar från rörledningar och dels skydda möjligheten att använda och reparera redan befintliga rörledningar etc. (15 a §). Detta gäller dock inte vid utläggande av bl.a. rörledningar i syfte att utforska kontinentalsockeln etc. (15 b §). 6.2.6Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor Lagen innehåller bestämmelser om hantering och import av brandfarliga och explosiva varor. Syftet med lagen är att dels hindra att varorna orsakar brand eller explosion som inte är avsedd, dels att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hanteringen av sådana varor (1 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka varor som skall anses vara brandfarliga eller explosiva (2 §). Byggnader och andra anläggningar där brandfarliga eller explosiva varor hanteras samt anordningar för hantering av sådana varor, skall dels vara inrättade så att de är betryggande från brand- och explosions- synpunkt, dels vara förlagda på sådant avstånd ifrån omgivningen som behövs med hänsyn till hanteringen. Detta gäller även områden med sådana byggnader, anläggningar och anordningar (6 §). Den som hanterar brandfarliga eller explosiva varor skall vidta de åtgärder och de försiktighetsmått som behövs för att förhindra oavsiktlig brand eller explosion och för att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion (7 §). 160 Gällande lagstiftning SOU 1999:115 ställs det krav på att den som hanterar brandfarliga eller explosiva varor skall ha viss kompetens (8 §). Den som yrkesmässigt hanterar brandfarliga eller explosiva varor skall se till att det finns tillfredställande utredning om riskerna för brand eller explosion i verksamheten och om de skador som kan uppkomma. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela närmare föreskrifter om utredningsskyldigheten (9 §). Den som bl.a. importerar eller överlåter brandfarliga eller explosiva varor är skyldig att lämna viss varuinformation. Närmare föreskrifter om informationen får meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer (10 §). Det krävs tillstånd för att hantera eller importera explosiva varor och för att yrkesmässigt eller i större mängd hantera brandfarliga varor (11 §). Enligt 20 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och ex- plosiva varor krävs inte tillstånd för att hantera brandfarliga varor som transporteras i sådan rörledning för vilken koncession har meddelats enligt rörledningslagen. I vissa fall får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda hantering eller import av en brand- farlig eller explosiv vara (12 §). 6.2.7Sprängämnesinspektionens naturgasföre- skrifter, allmänna råd till föreskrifterna (SÄIFS 1996:8) har, med stöd av 41 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor, bemyndigats att meddela föreskrifter enligt 6–11 §§ lagen om brandfarliga och explosiva varor samt att besluta om förbud enligt 12 § samma lag. Inspektionen har bl.a. utfärdat naturgasföreskrifter och allmänna råd till föreskrifterna (SÄIFS 1996:8). Föreskrifterna gäller utformning, anläggande och drift av ledningssystem för naturgas i gasfas överstigande 4 bar övertryck (kapitel 1). Ledningssystemet skall bl.a. vara förlagt så att det kan övervakas och underhållas på ett från skyddssynpunkt ändamålsenligt och betryggande sätt. Systemet skall även vara försett med skyddsanordningar mot brand och explosion och i största möjliga utsträckning vara skyddat mot yttre påverkan. Innan anläggningsarbeten påbörjats skall ledningsägarens kvalitetssystem för dessa ha godkänts av (kapitel 3). Särskilda krav ställs på material för rör m.m. samt dimensionering (kapitel 4). Ledningar skall vara förlagda i marken på ett sådant sätt att de är skyddade mot skadlig påverkan från markrörelser, erosion och andra yttre påkänningar. skall i vissa fall godkänna SOU 1999:115 Gällande lagstiftning 161 det tekniska utförandet. Ledningarna skall också ha betryggande skydd mot korrosion. Skyddet skall bestå dels av katodiskt skydd, dels av ut- vändig beläggning (5.2). Området längs en gasledning delas in i zoner. Med hjälp av en zonklassningsenhet (ett och område) bestäms zontillhörigheten. Zonerna delas in i fyra olika klasser: A, B, C och D. Skyddskraven är lägst i zonklass A och högst i zonklass D. Vid indelningen i klasser beaktas dels rådande befolkningstäthet, bebyggelse och andra förhållanden inom zonen, dels vad som med tillfredsställande grad av säkerhet kan antas i fråga om områdets användning inom överskådlig tid, dvs. I z onklass A får det finnas högst tio lägenheter (med lägenhet avses såväl bostadslägenhet som lägenhet för annat ändamål t.ex. affärslokal) belägna i ett eller flera hus. I zon B får det finnas 11 till 45 lägenheter. Som zon C klassas områden där det finns minst 46 lägenheter. Även enstaka byggnader och utomhusområden, t.ex. idrottsplatser inom från ledningen, medför i vissa fall att området klassas som zon C. Detta gäller om det vid normal användning vistas minst 20 personer där. Område där flertalet byggnader har fyra eller fler våningar ovan mark klassas som zon D (5.3). I 5.4 finns regler om skyddsavstånd. Exempelvis skall avståndet från ledning i mark till byggnad – med byggnad avses alla byggnader – eller till närmaste gräns för område med förväntade grävningsaktiviteter vara . Ett sådant utomhusområde som nämnts ovan anses alltid som ett område med förväntade grävningsaktiviteter. Det finns även föreskrifter om minsta avstånd mellan stationsanläggningar t.ex. MR- stationer och byggnader, vägar m.m. Sålunda är minsta avståndet mellan exempelvis en och grupp av bostadsbyggnader . Inom tättbebyggt område medges högst det tryck som är tekniskt nödvändigt för att driva förbrukningsenheten. Gasledning i bl.a. mark skall vara förlagd med ett täckningsdjup av . Brukas marken skall gasledningen vara förlagd under det största brukningsdjupet, varvid hänsyn skall tas till täckdikning o.d. (5.5). Förläggs ledningen i skog skall en trädfri gata behållas under ledningens livslängd. Gatan skall vara så bred, , att den medger inspektion för att registrera och lokalisera läckor samt för att upptäcka om ledningsgraven eroderar (5.6). Föreskrifter finns också om korsande ledningar, parallellförläggning av gasledning och kraftledning samt korsning mellan gasledning och väg m.m. (5.7–5.10). Gasledningen skall vara utmärkt med stolpar i terrängen. Stolparna skall placeras på synligt avstånd från varandra och vara försedda med uppgifter om gasledningens brukare och telefon- nummer till bemannad station (5.11). 162 Gällande lagstiftning SOU 1999:115 Gasförande installationer ovan mark skall, med vissa undantag, vara inhägnade (6.1). Inhägnaden skall bestå av ett stängsel som är placerat från anordning innanför detta. Installationerna skall även vara skyddade mot påkörning. Obevakade installationer skall vara försedda med anordning som hindrar obehörig manövrering av funktioner i ledningssystemet (6.2). – I allmänna råd till förskrifterna anges bl.a. att frågan om skydd mot sabotage ofta dis- kuteras och att en noggrann genomgång har visat att det är omöjligt att på ett rimligt sätt skydda ledningen med tillhörande utrustning från skador genom sabotage. I kapitel 7 finns regler om kompressorstation. Vad gäller kontroll- rumsbyggnad och byggnad eller byggnadsdel som innehåller gas- installation skall den vara avskild i brandteknisk klass 60. Ett ut- rymme med gasinstallation skall dessutom vara ventilerat så att utläck- ande gas inte kan samlas där. Härutöver anges att avståndet mellan hu- vudgasledningens sträckning och kompressorbyggnad etc. skall vara och att säkerhetsavståndet mellan olika funktionsdelar som kompressorbyggnad, kontrollrum och utlopp för stationens hu- vudavblåsning skall vara . Vidare finns föreskrifter om säkerhetssystem, tömning m.m. En kompressorstation skall bl.a. vara försedd med ett system som gör det möjligt att upptäcka och lokalisera sådana fel inom stationsområdet som kan medföra fara. Föreskrifter om mät- och reglerstationer s.k. finns i kapitel 8 och innehåller regler för bl.a. byggnaden, tryckreducering, skydd mot otillåten tryckhöjning och tömning. Liksom är fallet med kompressorstationer skall byggnad eller byggnadsdel som innehåller utrustning för tryckreducering vara avskild i brandteknisk klass 60. Likaså skall utrymme med reducerutrustning vara ventilerat så att ut- läckande gas inte kan samlas där. Regler om linjeventilstationer finns i kapitel 9. Där anges bl.a att avståndet till närmaste linjeventil utmed gasledningen inte får överstiga viss längd, t.ex. i zon A och i zon D. Vidare finns föreskrifter om skyddsåtgärder vid manövrering och tömning. Kapitel 10 innehåller regler om bl.a. kontroll av ledningar. Sålunda skall ledningen, innan försöksdrift påbörjas, undergå konstruktions-, tillverknings- och installationskontroll. Dessutom finns bestämmelser om revisionskontroll och återkommande kontroll. I kapitel 11 anges krav som ställs på ledningsägaren. Ägaren skall bl.a. driva, underhålla, reparera och i förekommande fall ställa av gas- ledningen med tillhörande anordningar på ett från skyddssynpunkt än- damålsenligt och betryggande sätt. Kapitlet innehåller även bestämmel- ser om luktsättning av gas och om åtgärder som skall vidtas om indel- ningen av zoner förändras. Eventuella skador på ledningssystemet skall, enligt kapitel 12, dokumenteras av ledningsägaren. Ägaren är även skyldig att informera om läckage som orsakat personskada etc. 6.2.8Sprängämnesinspektionens föreskrifter om ändring i föreskrifterna (SÄIFS 1995:3) om tillstånd till hantering av brandfarliga gaser och vätskor, allmänna råd till föreskrifterna (SÄIFS 1997:3) har med stöd av 3, 21, 29 och 41 §§ förord- ningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor bl.a. föreskrivit att tillstånd inte behövs för anläggande och drift av distributionssystem för bl.a. naturgas om: 1.drifttrycket uppgår till högst 4 bar och 2.gasen distribueras från en central enhet exempelvis en mät- och reglerstation till flera abonnenter och 3.ett distributionsföretag ansvarar för att anläggning, drift och kontroll av systemet, dvs. distributionssystemet till och med förbruknings- stället exempelvis lågan, utförs enligt regler som utarbetats i samråd med samt 4.föreståndare är utsedd på samma sätt som anges i 36 och 37 §§ för- ordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor (kapitel 1.3). Bakgrunden till bestämmelsen i kapitel 1.3 är att med bibehållen skyddsnivå begränsa kravet på tillstånd. Genom föreskrifterna effekti- samhällets kontroll av skyddet mot brand och explosion. Distri- butionsföretagen påtar sig ett egenkontrollsystem som granskas – både till struktur och resultat – av myndigheterna. Det är myndigheterna som fastställer kravnivån. 6.3Rätt att använda mark för gasledningar För att få dra fram en gasledning över annans mark krävs att lednings- ägaren har kommit överens med markägaren, eller någon form av tvångsupplåtelse. Ett avtal om nyttjanderätt till mark får träffas för högst . Inom detaljplanelagt område är dock tiden begränsad till . Kommer avtal inte till stånd kan ledningsägaren ansöka om led- ningsrätt eller expropriation. 6.3.1Ledningsrättslagen (1973:1144) Den som för ledning vill utnyttja utrymme inom fastighet kan få rätt till det, s.k. ledningsrätt (1 §). Lagen gäller vissa slag av ledningar bl.a. gasledningar som tillgodoser ett allmänt behov, gagnar näringsverk- samhet eller kommunikationsanläggning av betydelse för riket eller viss ort eller medför endast ringa intrång i jämförelse med nyttan (2 §). Med ledning avses, förutom själva ledningen, även sådana anordningar som behövs för dess funktion, exempelvis pumpstationer (3 §). Frågan om ledningsrätt prövas av lantmäterimyndigheten (39 §). Ledningsrätten omfattar, enligt vad som bestäms vid förrättningen, befogenhet att inom fastigheten vidta de åtgärder som behövs för att dra fram och använda ledningen (1 §). Ett beslut om ledningsrätt kan omprövas under vissa förutsättningar (33 §). 6.3.2Expropriationslagen (1972:719) Fastighet som inte ägs av staten får genom expropriation tas i anspråk med äganderätt, nyttjanderätt eller servitutsrätt (1 kap. 1 §). Expropria- tion får ske för att bl.a. tillgodose allmänt behov av elektrisk kraft eller annan drivkraft, vatten, värme eller likartad nyttighet etc. (2 kap 3 §). Bestämmelsen omfattar bl.a. allmänna ledningar av olika slag, såsom gasledningar. Skall ledningen ingå i ledningsnät av betydelse för riket eller för viss ort eller är intrånget av ledningen ringa i jämförelse med nyttan av den, får expropriation ske även om det inte finns något allmänt behov av ledningen (2 kap. 3 §). Fråga om tillstånd till expropriation prövas av regeringen (3 kap. 1 §) 7Huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv och rådet antog direktivet 98/30/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas (naturgasmarknadsdirektivet). Syftet med direktivet är att upprätta den inre marknaden för naturgas. I direktivet finns gemensamma regler för bl.a. överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Vidare finns där regler för naturgassektorns organisation och funktion och för tillträde till marknaden samt för drift av systemen. Förutom dessa be- stämmelser innehåller direktivet ett omfattande och detaljerat regelverk. Medlemsstaterna skall ha genomfört direktivet i nationell rätt. Direktivet återges i sin helhet i bilaga 2. I kapitlet ges en beskrivning av direktivet. I naturgasmarknadsdirektivets ingress anges bl.a. följande mål. Ett vik- tigt inslag i fullbordandet av den inre marknaden för energi är upprät- tandet av en konkurrensutsatt marknad för naturgas (punkt 3). Den inre marknaden för naturgas måste upprättas gradvis för att industrin på ett flexibelt och planerat sätt skall kunna anpassa sig till sin nya miljö och för att beakta att marknadsstrukturerna skiljer sig åt mellan medlems- staterna (punkt 7). Tillträdet till systemet måste vara öppet, i enlighet med detta direktiv och detta måste leda till en tillräcklig, och där så är lämpligt, jämförbar grad av öppnande av marknaderna i de olika med- lemsstaterna. får inte öppnandet av marknaderna leda till onödig obalans i företagens konkurrenssituation i olika medlemsstater (punkt 23). 166 Huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv SOU 1999:115 Kapitel 1 Räckvidd och definitioner innehåller två artiklar. anges direktivets räckvidd. Där sägs att i direktivet fastställs gemen- samma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av na- turgas. Vidare anges att direktivet fastställer regler om naturgassektorns organisation och funktion, inbegripet kondenserad naturgas (LNG), tillträde till marknaden, drift av systemen och de kriterier och förfaran- den som skall tillämpas vid beviljande av tillstånd för överföring, dist- ribution, leverans och lagring av naturgas. Artikel 2 innehåller defini- tioner. Kapitel II Allmänna regler för sektorns organisering omfattar artiklarna 3–5. artikel 3 anges att medlemsstaterna skall säkerställa att naturgas- drivs enligt principerna i direktivet för att uppnå en konkur- Vidare anges att medlemsstaterna i det allmänna ekonomiska intresset kan ålägga naturgasföretag att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Tjänsterna kan avse säkerhet – inbegripet försörjningstrygghet – regel- bundna leveranser, kvalitet och pris på leveranser samt miljöskydd. Om naturgasföretag åläggs sådana tjänster skall EG-fördragets bestämmel- ser, särskilt artikel 90 (numera artikel 86 i Amsterdamfördraget), be- aktas. Allmännyttiga tjänster skall anmälas till Europeiska kommissio- nen. (se nedan artikel 17 – om möjlighet för naturgasföretag att vägra tillträde till systemet om ett tillträde skulle hindra naturgasföretagen från att utföra de allmännyttiga tjänster som ålagts dem enligt artikel 3.2). I artikeln sägs också att en medlemsstat får besluta att inte tillämpa artikel 4 i fråga om distribution i den utsträckning som tillämpningen av bestämmelsen rättsligt eller i praktiken skulle hindra naturgasföretagen från att fullgöra de allmännyttiga tjänster som de har blivit ålagda. Förutsättningen för att en medlemsstat skall få använda denna möjlighet är att handelns utveckling inte påverkas i en sådan utsträckning att det strider mot gemenskapens intressen. Som sådana intressen räknas bl.a. konkurrens när det gäller berättigade kunder, dvs. utnyttja den fria naturgasmarknaden, och artikel 90 i EG-fördraget (numera artikel 86 i Amsterdamfördraget). Artikel 4 innehåller fyra punkter. Krävs tillstånd (t.ex. licens, tillå- telse, koncession, samtycke eller godkännande) för att bygga eller driva Huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv naturgasanläggningar så skall, enligt första punkten, medlemsstaterna eller den behöriga myndighet som de utser i enlighet med punkterna 2–4 bevilja tillstånd att bygga och/eller driva sådana anläggningar, rörled- ningar och tillhörande utrustning inom sitt territorium. På samma villkor kan tillstånd beviljas för att leverera naturgas och tillstånd för grossister. Har medlemsstaterna ett tillståndssystem skall de, enligt andra punkten, fastställa objektiva och icke-diskriminerande kriterier som skall uppfyllas av de företag som ansöker om t illstånd för att bygga och/eller driva naturgasanläggningar eller som ansöker om tillstånd att leverera naturgas. Vidare anges att kriterier och förfaranden skall of- fentliggöras. Tredje punkten föreskriver att en sökande som fått avslag på sin an- sökan skall underrättas om dels skälen för avslaget och dels om möjlig- heten att överklaga. Dessutom skall kommissionen underrättas om ett avslag. Enligt fjärde punkten kan medlemsstaterna, under vissa förutsätt- ningar, avslå en ansökan om ytterligare tillstånd att anlägga och driva rörledningssystem för distribution inom visst område. Medlemsstaterna skall, enligt artikel 5, säkerställa att tekniska före- skrifter utarbetas och görs tillgängliga. I föreskrifterna skall anges de lägsta krav som ställs på teknisk konstruktion och drift för anslutning till systemet av LNG-anläggningar, lagringsanläggningar, andra över- förings- eller distributionssystem och direktledningar. Kommissionen skall underrättas om föreskrifterna. Kapitel III Överföring, lagring och LNG omfattar artiklarna 6–8 och reglerar vissa frågor rörande överförings-, lagrings- och/eller . I artikel 6 anges att medlemsstaterna skall säkerställa att över- förings-, lagrings- och LNG-företag agerar i enlighet med artiklarna 7 och 8. Sålunda skall företagen, enligt artikel 7, på ekonomiska villkor driva, underhålla och utveckla säkra, tillförlitliga och effektiva överförings-, lagrings- och/eller LNG-anläggningar, med vederbörlig hänsyn till miljön. Företagen åläggs även viss informationsskyldighet. Om informationen är kommersiellt känslig så skall den, enligt artikel 8, be- handlas konfidentiellt. 168 Huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv Kapitel IV Distribution och försörjning omfattar artiklarna 9–11 och reglerar vissa frågor rörande distributionsföretag. Enligt artikel 9 gäller i stort samma regler för distributionsföretagen som för de ovan nämnda överförings-, lagrings- och LNG-företagen. Enda skillnaden är att medlemsstaterna kan ålägga distributionsföretag och/eller försörjningsföretag leveransskyldighet gentemot kunder inom ett visst område och/eller i en viss kategori. Även tariffen för sådana leveranser får regleras. Det bör påpekas att samma företag kan vara ett distribu- tions-, överförings-, lagrings- och LNG-företag. Kapitel V Särredovisning samt insyn och öppenhet i bokföringen om- fattar artiklarna 12 och 13. I artikel 12 anges att medlemsstaterna eller de behöriga myndigheter de utser, däribland de tvistlösningsmyndigheter som avses i artiklarna 21.2 och 23.2, skall ha tillgång till naturgasföretagens bokföring enligt artikel 13 i den omfattning som behövs för att de skall kunna utföra sina uppgifter. Är uppgifterna kommersiellt känsliga så skall de behandlas konfidentiellt. Medlemsstaterna har dock, under vissa förutsättningar, möjlighet att medge undantag från principen om konfidentialitet. Artikel 13 ger närmare regler för bokföringen hos naturgasföretagen. Enligt första punkten skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgär- der för att säkerställa att bokföringen sker i enlighet med punkterna 2–5. I andra punkten föreskrivs att naturgasföretag, oberoende av ägartyp eller juridisk form, skall upprätta, låta revidera och offentli ggöra sina årsredovisningar enligt de bestämmelser i nationell rätt som avser års- räkenskaper i aktiebolag och som har fastställts i enlighet med rådets fjärde direktiv /660/EEG av , grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag. Företag som inte enligt lag är skyldiga att offentliggöra sin årsredovisning skall hålla en kopia av denna tillgänglig för allmänheten. Tredje punkten föreskriver att integrerade naturgasföretag skall sär- redovisa verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av naturgas.