sou · GNB365 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommissioner för mänskliga rättigheter arbetar i första hand med skydd av personer mot alla former av diskriminering och skydd av civila och politiska rättigheter. De kan också ha till uppgift att främja och skydda ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. En av de vanligaste uppgifterna för en kommission är att ta emot och undersöka klagomål från enskilda om påstådda övergrepp mot mänskliga rättigheter begångna i strid med existerande nationell lag. En annan viktig funktion hos många kommissioner är att systematiskt granska regeringens politik avseende mänskliga rättigheter i avsikt att spåra brister och föreslå förbättringar. Kommissioner kan också ha till uppgift att övervaka hur staten ef- terlever sin egen lagstiftning och internationella normer om mänskliga rättigheter samt att komma med förslag till förändringar. Slutligen är kommissioner ofta anförtrodda det viktiga ansvaret att höja samhällets medvetenhet om mänskliga rättigheter. Specialiserade institutioner för mänskliga rättigheter arbetar med en eller flera utsatta grupper. Det kan vara etniska och religiösa minorite- ter, flyktingar, barn, kvinnor eller handikappade. har de specialiserade institutionerna uppgifter liknande dem som de mindre specifika kommissionerna har. Ombudsmän är nu etablerade i ett stort antal länder. Den primära funk- tionen hos denna typ av institution är att övervaka rättvisan och laglig- heten i den offentliga administrationen. Ombudsmannen har till uppgift att ta till vara rättigheterna för personer som anser att de blivit orättfär- digt behandlade av offentliga organ. Ombudsmannen tar emot klagomål från allmänheten och undersöker dessa. Vid undersökningen har om- budsmannen i allmänhet rätt att ta del av handlingar hos alla berörda myndigheter. I många avseenden är ombudsmännen alltså ganska lika kommis- sionerna. Båda är behöriga att ta emot och undersöka klagomål. Men det finns en skillnad. Kommissionerna sysslar med handlingar begångna både av privata organ och individer och av regeringen, medan den viktigaste uppgiften för en ombudsman i allmänhet enbart är klagomål som riktas mot det allmänna. Skillnaden mellan ombudsmän och kommissioner blir dock allt otydligare eftersom ombudsmännen börjar engagera sig i fler och fler aktiviteter för att på olika sätt främja och skydda mänskliga rättigheter. 3.2.4FN-kommittén för barnets rättigheter I artikel 4 ges anvisningar om vilka åtgärder som ett land skall vidta för att genomföra konventionens krav. Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, admi- nistrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i denna konvention. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter skall konventionsstaterna vidta sådana åtgärder med utnyttjande till det yttersta av sina tillgängliga resurser och, där så behövs, inom ramen för internationellt samarbete. Efterlevnaden av övervakas av en särskild kommitté, rättigheter, som består av olika experter. De stater som har ratificerat konventionen skall rapportera till kommittén om vilka åtgärder som har vidtagits för att genomföra konventionens bestämmelser. En första rapport skall avges efter det att konventionen trädde i kraft för den berörda staten. Därefter skall rap- porter lämnas . anger riktlinjer för ländernas rapportering där det an- ges hur rapporterna skall utformas och vilka frågor som anses vara sär- skilt angelägna att få besvarade. När en rapport har kommit in skickas den till och andra relevanta FN-organ. Den görs också tillgänglig för så kallade "competent bodies", dvs. frivilliga organisationer på såväl internationell som nationell nivå. Därefter möts kommittén i en förberedande session där all relevant information om det aktuella landet granskas och analyseras. Nästa steg är att bjuda in representanter för landets regering till en diskussion om rapporten och genomförandet av i det aktuella landet. Slutligen summerar FN-kom- mittén sina slutsatser i ett uttalande, "concluding observations". har i sitt arbete med att övervaka genomförandet av kommit fram till att det behövs en nationell bevak- ningsfunktion som synliggör barnet i den politiska beslutsprocessen2. Finns ingen sådan tenderar barnets rättigheter att komma i skymundan. 2 Hodgkin, R., , ., Implementation Handbook for the Convention on the Rights of the Child. , 1998. s. 71. En av de frågor som ställer till regeringarna i anslutning till artikel 4 är därför om det finns nationella institutioner som övervakar respekten för barnets rättigheter. Kommittén har också i flera av sina slutsatser rekommenderat länder att inrätta sådana nationella in- stitutioner, en barnombudsman (ombudsperson) eller en enhet med sär- skilt ansvar för barnets rättigheter inom ramen för en kommission för mänskliga rättigheter. I uttalanden om vilka uppgifter en barnombudsman bör ha är det två begrepp som ständigt återkommer, "promotion" och "monitoring". En barnombudsman skall med andra ord främja barns in- tressen och driva på utvecklingen men också bevaka efterlevnaden av . Mer konkret än så är inte , utom i några uttalanden där kommittén uppmuntrat inrättandet av en ombuds- man som också har behörighet att handlägga enskilda ärenden. uttalade till exempel i kommentaren till : – – – also encourages the State Party to consider the of an independent mechanism, such as an Ombudsperson or a human rights commission, to monitor the realization of the rights of the child and to deal with individual complaints relating thereto. Den enda kommentar gjort vad gäller ombudsmännens ställning är att man betonat vikten av oberoende i förhållande till rege- ringen. I kommentaren till uttalade kommittén: – – – that the office of Commissioner for Children be strengthened and that further consideration be given to measures which would give the office increased independence and make it accountable di- rectly to Parliament. Vid behandlingen av senaste rapport till ställde sig kommittén frågande till vilken roll och självständighet som den svenska har3. Kommittén välkomnade därför till- sättandet av denna utredning. 3 Concluding Observations of of the Child: . CRC/C/15/Add.101. I en publikation från internationella center i för barns utveckling4 anges viktiga kriterier hos ombudsmän och kommissioner för barn. -vara självständiga, -kunna göra barnens röster hörda, -vara tillgängliga för barn, -enbart fokusera på barn samt -ha särskilda lagstadgade maktmedel. Ombudsmän och kommissioner måste alltså vara självständiga och får enligt inte vara föremål för manipulation från regeringens eller politiska partiers sida. Inte heller skall regeringstjänstemän kunna blanda sig i ombudsmännens arbete. Ombudsmän och kommissioner måste ha rätt att komma med negativ kritik utan att straffas vid konflikter avseende regeringens barnpolitik. Ett sätt att trygga självständigheten är att ge ombudsmännen och kommissionerna frihet att själva bestämma innehållet i sitt arbete. Den flexibilitet detta innebär garanterar att frågor av största betydelse för barn, snarare än för regeringar, dominerar ombudsmännens arbete. Det europeiska nätverket för barnombudsmän (Network of Ombudsmen for Children, ) bildades . Nätverket sam- lar nationella institutioner som bildats i europeiska länder för att främja barnets mänskliga rättigheter. arbetar bland annat med att ta fram riktlinjer för hur natio- nella institutioner som arbetar med att främja och skydda barnets rättig- heter bör vara uppbyggda och hur de bör arbeta för att tjäna sitt syfte. I ett utkast till riktlinjer anges i tre punkter vad som bör känneteckna en självständig nationell rättigheter. 1.Mandatet och maktmedlen skall tas in i en lag. Reglerna skall vara kopplade till . 2.Det skall finnas en identifierbar ombudsman eller representant för barn antingen med en egen institution eller som en del av en institu- tion för mänskliga rättigheter. Personen i fråga skall kunna vinna re- 4 Ombudswork for Children. spekt och skänka status åt uppdraget, ha en hög offentlig profil och synliggöra barn. 3.Institutionen skall ha lämplig personal och en rambudget samt en möjlighet att söka få ytterligare medel från andra håll. arbetar också med att ta fram riktlinjer för barnombudsmännens roll i rapporteringsprocessen till för barnets rättigheter. har vid olika tillfällen gjort uttalanden som är av betydelse i detta sammanhang. utfärdade en rekommendation till medlemsstaterna om ombudsmannainsti- tutionen, enligt vilken dessa borde överväga att utse en ombudsman samt bemyndiga denne att ägna särskild uppmärksamhet åt frågor rö- rande mänskliga rättigheter. I en annan av ministerkommittén utfärdad rekommendation till medlemsstaterna om upprättande av oberoende nationella institutioner för främjande och skydd av mänskliga rättigheter uttalas bland annat att regeringarna bör överväga möjligheten att upprätta effektiva nationella institutioner för mänskliga rättigheter, särskilt i form av kommissioner, ombudsmän eller därmed jämförliga institutioner. I en antagen resolution om samarbete mellan medlemsstaternas nationella institutioner för främjande och skydd av mänskliga rättigheter samt mellan dem och beslutade ministerkommittén bland annat att inom ram anordna regelbundna möten med dessa institutioner för utbyte av synpunkter och erfarenheter. utfärdade ministerkommittén en rekom- mendation till medlemsstaterna om barns delaktighet i familje- och samhällslivet. I ett bihang till denna rekommendation specificeras de åtgärder som bör vidtagas för att i olika hänseenden främja barnens delaktighet. En av dessa åtgärder är att utse en barnombudsman eller liknande för att ytterligare trygga barnens intressen. 3.3Barnombudsmän i andra länder var det första land i världen som fick ett Barneombud. infördes loven om barneombud och instruks för barneombudet. Syftet med lagstiftningen var att främja barns intressen i samhället. tillsattes en utredning som bland annat fick i uppgift att ta ställning till om Barneombudet behövde finnas kvar. Utredningen, som överlämnade sitt betänkande , konstaterade att utveck- lingen gått framåt under de år Barneombudet funnits på det sättet att barn- och ungdomsfrågor uppmärksammas mer i samhället . Utredningen ansåg dock att det återstår mycket för Barneombudet att göra. Därför föreslogs att Barneombudet skulle finnas kvar som ett oavhängigt organ för att tillvarata barns och ungdomars intressen. Där- emot menade utredningen att Barneombudet i viss mån borde ändra in- riktningen av arbetet. Bland annat föreslog utredningen att Barneom- budet skulle begränsa mediarollen, koncentrera sitt arbete på generella frågor och ägna mindre tid åt enskilda ärenden samt öka uppmärksam- heten på barns ställning i kommunerna. Utredningen föreslog vidare att uttryckligen skulle nämnas i lagen som ett arbetsredskap för Barneombudet. Härutöver föreslogs endast smärre ändringar av lagen. Lagförslaget behandlades av , och ändringarna trädde i kraft . Barneombudets ställning och organisation Tjänsten som Barneombud utannonseras så att alla som är intresserade kan söka tjänsten. Sedan anställningsintervjuer har hållits, utses Barne- ombudet i statsrådet (ett regeringssammanträde under kungens ledning). Barneombudet förordnas för en period . Samma person kan inte vara Barneombud . I är man nu inne på sitt tredje Barneombud. Barneombudet är självständigt i förhållande till regeringen. Barne- ombudet hör dock rent administrativt under Barne- og familiedeparte- mentet. Självständigheten i förhållande till regeringen visar sig bland annat när det gäller budgeten. Barneombudet anger hur stort anslag som behövs för nästa budgetår. beslutar sedan om en klump- summa. Regeringen utfärdar inte någon motsvarighet till regleringsbrev, utan Barneombudet bestämmer själv vad pengarna skall användas till. stadgades i lagen att Barneombudet kunde utnämna ett råd- givande organ för sin verksamhet. I praxis visade det sig emellertid att det inte fanns något behov av ett sådant råd. Något verksamt råd har heller inte funnits . Utredningen föreslog därför att be- stämmelsen om rådet skulle upphävas och så skedde också. I stället har Barneombudet tillskapat en referensgrupp som stöd i sitt arbete. Barneombudet utser själv de personer som skall ingå i referens- gruppen och bestämmer hur länge de skall vara med i gruppen. Den består bland annat av ungdomar samt representanter från näringslivet och det offentliga livet. Barneombudet sammanträder med referens- gruppen . De enskilda medlemmarna i gruppen deltar också fortlöpande i aktuella diskussioner. Barneombudet anställer själv sin personal. De anställda bör ha erfa- renhet av olika ämnesområden. Hos Barneombudet finns för närvaran- de ett tiotal anställda. Ombudet bestämmer själv vem som skall vara hans ställföreträdare. Han delegerar såväl frågor som rör ombudsman- narollen som myndighetsfrågor till kanslichefen. De anställda har egna nätverk med personer inom sitt fackområde som de har kontinuerlig kontakt med. Barneombudet skall i sin verksamhet arbeta för att det tas tillbörlig hänsyn till barns behov, rättigheter och intressen på alla samhällsområ- den. Barneombudet skall vidare följa med i utvecklingen av barns upp- växtvillkor. Ombudet skall enligt lagen särskilt -på eget initiativ eller som remissinstans tillvarata barns intressen i samband med planläggning och utredningar inom alla områden, -bevaka att lagstiftning som skyddar barns intressen följs, inklusive att norsk rätt och förvaltningspraxis motsvarar de förpliktelser har enligt FN:s konvention om barnets rättigheter, -föreslå åtgärder som kan stärka barns rättssäkerhet, -främja förslag till åtgärder som kan lösa eller förebygga konflikter mellan barn och samhälle samt -bevaka att det ges tillräcklig information om barns rättigheter och om de åtgärder barn har behov av. Barneombudet kan verka på eget eller annans initiativ. Ombudet avgör själv om en fråga som uppmärksammats av en utomstående skall tas upp till behandling. Barneombudet har rätt att uttala sig om förhållanden som hänför sig till ombudets arbetsområde. Ombudet bestämmer själv vem uttalandet skall riktas till. Generella frågor och enskilda ärenden Barneombudet arbetar i huvudsak med generella frågor. För att kunna välja ut vilka frågor som ombudet skall arbeta med inhämtas information om barn och unga från flera håll, till exempel från frivilligorganisationer och medier. Den viktigaste informationen kommer dock från de norska barnen själva, och Barneombudet utgår vid sina prioriteringar från vad de tycker. Ombudet strävar efter att ha omfattande och varierande kontakter med barn. Till exempel har Barneombudet en populär telefonlinje med telefonsvarare, dit barn kan ringa och ta upp olika frågor. Barneombudet medverkar också i ett barnprogram i TV där en del av vad barn bland annat tagit upp på telefonlinjen behandlas. Vidare har Barneombudet en sida på text-TV samt internetkontakter. engagerar sig Barneombudet också i enskilda ärenden. Det gäller situationer där det kommer till ombudets kännedom att ett enskilt barn far väldigt illa. Barneombudet har ingen beslutanderätt eller över- prövningsrätt i enskilda ärenden men försöker göra barnets röst mer hörd i dessa ärenden. Först och främst tar Barneombudet del av alla handlingar i det en- skilda ärendet och kontrollerar om den norska lagen och barnkonven- tionen har följts. Detta kan ombudet göra med stöd av lagen, som ger ombudet fri tillgång till de upplysningar som behövs utan hinder av tystnadsplikt. Ombudet har också tillgång till alla offentliga och privata institutioner för barn. Därefter tar Barneombudet ofta kontakt med den som ansvarar för handläggningen av det aktuella ärendet och försöker framhålla barnperspektivet i ärendet. Har ett beslut redan fattats, kan kanske en omprövning ske. Uppnås inget tillfredsställande resultat i det enskilda fallet och har den norska lagen följts, kan det finnas anledning för Barneombudet att försöka få en lagändring till stånd för att hindra att liknande situationer uppkommer . Barneombudet skall före avge en rapport till depar- tementet om sin verksamhet det föregående kalenderåret. Rapporten skall vara offentlig. tillsatte socialministern i ett Børneråd. Rådet upp- rättades först för en treårig försöksperiod men är ett permanent institut (se bekendtgørelse nr. 2 af 5. januar 1998 om et Børneråd). I har man av tradition "råd" för olika intressegrupper, till exempel Handikappråd, i stället för "ombudsmän". Institutet ombudsman används endast beträffande ombudsman. har till uppgift att arbeta för att säkra barns rättigheter samt fokusera på och informera om barns förhållande i samhället. Rådet skall lämna rådgivning till myndigheter beträffande frågor som rör barns villkor. Rådet skall vidare värdera de förhållanden barn i lever under i belysning av bestämmelserna och intentionerna i FN:s konvention om barnets rättigheter. är ett viktigt redskap för , men den styr inte rådets arbete på samma sätt som fallet är i när det gäller . är oavhängigt i förhållande till regeringen och tvärfackligt sammansatt. Medlemmarna skall tillsammans representera en bred kun- skap i frågor om barns uppväxt och utveckling, barns skol-, kultur- och fritidsliv, barns hälsa, barns rättsliga ställning och barn med särskilda behov. Rådet består av en ordförande och sex medlemmar. Socialministern utser ordföranden och två medlemmar samt två suppleanter. Fyra med- lemmar och fyra suppleanter utses efter förslag av en valförsamling, som består av organisationer inom barnområdet. De rådsmedlemmar som utses på detta sätt ses inte som representanter för någon organisa- tion utan har personliga mandat. Ordföranden och medlemmarna utses för en fyraårsperiod. Till har knutits ett fast sekretariat. finns sex anställda. Bland dem finns en sociolog, en lärare och jurister. Bør- nerådets närmare uppgifter är: -att värdera och påpeka generella förhållanden i samhällsutvecklingen som kan ha en olämplig inverkan på barns utvecklingsmöjligheter, -att följa och synliggöra utvecklingen i barns uppväxtvillkor samt påpeka förhållanden i lagstiftning och praxis, när barns behov och rättigheter inte i tillräcklig grad tillgodoses eller när de direkt åsido- sätts, -att förmedla information om barn, att ta upp aktuella frågor till debatt och att företräda barnens sak i den offentliga debatten samt -att arbeta för att ge barn bättre möjligheter att delta i debatten och påverka samhällsutvecklingen. Vidare kan ta upp generella frågor till behandling och an- moda myndigheter att redogöra för beslut och praxis på områden som ligger inom rådets behörighet. kan också självt ta initiativ och lägga fram förslag till ändringar på de områden som nämnts ovan. Ordförandens egen uppfattning om vilka frågor som är viktigast kan få stor betydelse vid rådets prioritering av olika projekt. Exempel på frågor som engagerar sig i är förbud mot barnaga, mobb- ning, situationen för barn bland etniska minoriteter, daghemsplatser till arbetslösas barn, filmcensur och barns villkor när en förälder sitter i fängelse. Slutligen skall enligt en uttrycklig regel höras i lagstift- ningsfrågor och andra frågor som berör barns uppväxtvillkor. Det blir allt vanligare att detta förekommer. Rådet har också tillska- pat arbetsgrupper som ansvarar för olika frågor. Varje arbetsgrupp be- står av två rådsmedlemmar och ett sekretariat. Arbetsgrupperna utar- betar förslag till olika projekt på sina områden och vänder sig sedan till rådet för att förankra sina idéer. håller ett möte med de organisationer och före- ningar som utgör valförsamlingen samt med myndigheter och andra inom barnområdet. Rådet upprättar också en skriftlig rapport om sin verksamhet. I viktigare frågor framställer broschyrer som delas ut på daghem, i skolor och inom socialförvaltningen. Vissa kampanjer görs tillsammans med barnorganisationerna. Rådet har gjort en handbok om mobbning som skickas ut till alla kommuner. Vidare har en sida på text-TV. skall i sitt arbete inhämta barns synpunkter. Detta sker på olika sätt. Rådet har till exempel haft nära kontakt med vissa skol- klasser. Man har också haft paneler med skolbarn som har fått svara på frågor. Vidare har rådet en telefonlinje med telefonsvarare dit barn kan ringa och berätta vad de tycker om olika frågor. Enligt företrädare för rådet har man riktat in sig på att ha kontakt med barn i åldrarna . Barn som är behöver däremot inte samma uppmärk- samhet från rådet, eftersom de dels lättare kan föra sin egen talan, dels ofta företräds av andra. skall endast arbeta med allmänna frågor och får inte ta upp enskilda ärenden till behandling. Den uppgiften har i stället Folke- tingets ombudsman. När ett ärende har gått igenom den vanliga instans- ordningen är det till honom enskilda kan vända sig med klagomål. ombudsman har dock inte så många ärenden som rör barn. För att hålla sig informerad om vilka typer av ärenden som trots allt kommer in till ombudsmannen på barnområdet planerar att sammanträffa med ombudsman en gång . När någon vänder sig till med ett enskilt ärende, ger man råd om vem den enskilde skall vända sig till (till exempel finns en telefonlinje hos föreningen som tar upp enskilda ärenden). Fördelen för med att inte ansvara för enskilda ärenden är att rådet till skillnad från ombudsman kan arbeta på ett politiskt plan, dock inte partipolitiskt. Rådet har emellertid kontaktpersoner i de olika politiska partierna. Rådets strävan är att få ett barnpolitiskt perspektiv på alla frågor. ägnar sig inte åt forskning, även om rådet rent formellt skulle ha rätt att göra det. Inte heller ankommer det på rådet att inhämta statistiska uppgifter om barn, utan denna uppgift ligger på Børneregist- ret. Härifrån kan man beställa olika uppgifter som gäller barn. Registret utvidgas efter hand. Medel till verksamhet beviljas genom lag. Rådet kan också vända sig till socialministern för att få pengar till särskilda projekt. Rådet får vidare ta emot sponsorpengar från företag och dona- tioner från enskilda. Leksakstillverkaren har till exempel varit med och sponsrat en bok som rådet gett ut. Rådet anser att det är viktigt med internationella kontakter. Rådet får ett stort antal inbjudningar till olika internationella arrangemang men har bara möjlighet att vara med på en del av dessa. Det finns också ett stort intresse från andra länders sida att komma till och besöka . Den finska skiljer sig från de andra nordiska Barnombudsmännen genom att ombudsmannen är en del av en organi- sation, . Förbundet är en frivilli- gorganisation, som arbetar på ett generellt plan för att främja barns rät- tigheter och ställning i samhället, och arbete ingår som en del i förbundets totala verksamhet. startade sitt arbete . Ombudsmannen arbetar med barns rättigheter i praxis och fungerar som ett juridiskt rådgivningskontor. Ombudsmannen ger antingen gratis rådgivning eller hänvisar till rätt instans. tjänster kan utnyttjas av både barn och unga, föräldrar och andra privatpersoner samt av myn- digheter. kan ta upp frågor på alla områden som rör barn. Bland annat arbetar ombudsmannen på följande områden: våld mot barn och unga, sexuella övergrepp, barns ställning i skolan och i institutioner samt skilsmässobarn. Vid sin behandling av enskilda ärenden undersöker Barnombuds- mannen om barnet har blivit hört i enlighet med . Vi- dare undersöks om det har tagits tillräcklig hänsyn till barnets bästa. är försiktig med att kommentera enskilda ärenden offentligt men samarbetar i övrigt med pressen för att sprida informa- tion, bland annat om . samarbetar också med de olika departementen och har vid behov kontakt med riksdagsledamöter. uppträder via enskilda ärenden som en tales- man för barn i allmänhet och försöker främja barnperspektivet i de ärenden som tas upp till behandling. Vidare arbetar för att öka kunskapen om barnets rättigheter i samhället och fokuserar på svagheter i lagstiftningen, bland annat genom informations- verksamhet.