sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Tabell 15, $QGHO PHG lOGUHRPVRUJ L ROLND LQNRPVWLQWHUYDOO äldre i säbo med 60 001–90 000 5 001–7 500 90 001–120 000 501–10 000 I inkomst har medräknats taxerade förvärvsinkomster och kapitalinkomster Källa HINK 1996, bearbetad för Utan bostadsstödet (BTP) skulle pensionärerna med låg pension inte klara ekonomin. Socialbidrag, handikappersättning m.m. är för flertalet pensionärer av begränsad betydelse. Detta innebär dock inte att den äldre har disponibla inkomster överstigande socialbidragsnorm. I en studie för , Äldreuppdraget, har SCB bearbetat data från Hinkundersökningen . Beräkningen har skett så att från disponibel inkomst har dragits den bostadskostnad den enskilde upp- givit. Därefter har jämförelse gjorts med socialbidragsnormen. In- komsterna liksom är nivå. Socialbidragsnormen är således för ensamstående och för sammanboende, vilket överstiger dagens nivå för försörjningsstöd. 35Datamaterial hos Stiftelsen Äldrecentrum 36PM SCB , Avgifter inom kommuner och landsting $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW 119 är således inte ²rensad² från kostnadsposter som möbler, husgeråd, TV, radio m.m. Via det som i officiell statistik benämns disponibel inkomst fångas alla inkomster in inkl ej skattepliktiga som bostadsbidrag, socialbidrag och andra transfereringar, liksom skatt och andra så kallade negativa transfereringar. I studien ingår enbart personer som är ålderspensionärer. När data bearbetats om andel pensionärer under norm har åldersgruppen uteslutits eftersom de under del av året kan ha haft yrkesinkomst. Nedre åldersgräns är således . För makar/sammanboende ska båda vara lägst för att ingå i studien. I ordinärt boende hade cirka 140 000 hushåll, av alla hushåll, mindre än då gällande socialbidragsnorm när bostadskostnaden var betald. Flertalet hushåll som låg under norm var enpersonshushåll, andelen var högst i åldersgruppen och uppåt. Tabell 16 $QWDO RFK DQGHO KXVKnOO XQGHU QRUP HIWHU nOGHU RFK KXV Andel av samtliga hushåll (%) 66–74 år 75–84 år Källa: SCB, HINK 1996 Andelen enpersonshushåll under norm var , och i ålders- gruppen och uppåt hade närmare en tredjedel av de ensamstående mindre än kvar. Även i den yngsta pensionärsgruppen, 66–, kom av de ensamstående under norm när hyran/bo- stadskostnaden var betald. 120 $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW Tabell 17 $QWDO KXVKnOO XQGHU QRUP HIWHU KXU P\FNHW KXVKnOOHW OLJJHU XQGHU QRUP UlNQDW andel av alla under norm (%) Källa: SCB, HINK 1996 Vart fjärde hushåll låg endast någon eller under norm. Ett betydande antal låg dock långt års socialbidragsnorm. Vart tredje hushåll låg mer än under norm när bostadskostna- den var betald.37 Det finns tydliga skillnader i levnadsvillkor mellan pensionärer med låga resp medel- eller höga inkomster. I den ovan refererade bearbet- ningen SCB gjort av data från ULF-undersökningarna framkommer att det finns stora skillnader i hälsa och övriga levnadsvillkor mellan pen- sionärer med låg resp hög inkomst. Studien omfattar som nämnts data för åldersgruppen 65–för . Var tionde pensionär i med inkomster saknade enligt denna undersökning TV, hälften saknade dag- lig tidning. För pensionärer med inkomst är andelarna en resp . Var femte pensionär i landet med inkomster hade tillgång till bil mot fyra femtedelar av de med inkomster . Tre fjärdedelar av de med inkomster hade varken varit på semesterresa/motsvarande eller hade tillgång till fritidshus, mot knappt var femte av pensionärerna i landet med inkomster . Pensionärerna med låg inkomst deltar i mindre utsträckning i akti- viteter såsom studiecirklar, pensionärsorganisationer m.m., går mer säl- lan på bio, konserter och teater och betydligt mer sällan på restaurang. Även vad gäller sociala kontakter är de en mer utsatt grupp än pensio- 37 , Äldreuppdraget 98:4, Pensionärshushåll under norm $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW 121 närerna med medel- eller hög inkomst. Så redovisas t.ex. att av pensionärerna med låg inkomst i storstadsregionerna var socialt isolerade mot av pensionärerna med hög in- komst.38 Pensionärerna med låga inkomster är i högre utsträckning äldre, en- samboende kvinnor med sämre hälsa. Såväl ålder, social bakgrund, hälsa som ekonomi bidrar till skillnaderna. Av intresse för vår utred- ning är att den bild som fångas in av de äldre med knapp ekonomi speglar levnadssituationen för många av de som har äldreomsorg. Flera studier tyder på att den grupp som avstår från sjukvård av ekonomiska skäl är relativt liten, och att det är ovanligare i de äldsta åldersgrupperna att avstå. Sannolikt är det så att man inte kan avstå, det tillåter inte hälsan. Däremot finns det uppgifter som kan tyda på att man avstår från läkemedel som är av mer förebyggande och långsiktig karaktär när ekonomin är knapp och man ännu inte kommit upp i hög- kostnadsskyddet för läkemedel. ULF-data tyder dock på att pensionärerna med låg inkomst trots sämre hälsa besöker läkare mer sällan än pensionärerna med medel- eller hög inkomst, och att det är betydligt vanligare bland pensionärerna med låg inkomst att avstå från tandläkarbesök. De undersökningar som redovisades ovan i avsnittet avstår äldre från hjälp pekar på att det finns ett visst antal personer som avstår från att söka äldreomsorg på grund av knapp ekonomi och avgiftens storlek. Kvinnorna är överrepresenterade i gruppen som avstår från att efter- fråga hjälp. De äldre bor, att döma av tillgängliga data, relativt väl, få är trång- bodda. Pensionärer med högre inkomster bor i något högre utsträckning i småhus och har något högre bostadskostnader. Däremot synes inte tillgången till kapital och kapitalinkomster ha någon betydelse för bo- Ekonomin synes inte heller påverka valet av bostad om man flyttar till , ålderdomshem eller annan särskild boendeform. 38Studie av situationen för ålderspensionärer med låga inkomster, 1997:9 39Specialbearbetning av ULF-data 1990-95, bearbetat av 122 $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW 4.9Kvinnor påverkas mest av avgifterna Kvinnorna dominerar i äldreomsorgen. Det är kvinnor som vårdar och det är kvinnor som vårdas. Avgifterna blir därmed inte könsneutrala. Kvinnorna lever längre än männen, men har en sämre hälsa än männen. Andelen män i åldern 75–som har om- fattande besvär i samband med långvarig sjukdom var enligt ULF-un- dersökningarna 1992–1995 och för kvinnor . An- delen män med rörelsehinder var i denna åldersgrupp och av kvinnorna 42 procent.40 Vidare överlever kvinnorna ofta sina män, var- för kvinnorna dominerar bland de ensamboende äldre. Det är därför naturligt att väsentligt fler kvinnor än män har äldre- omsorg. Två tredjedelar av personerna i särskilt boende är kvinnor. Andelen är densamma för personer med hemtjänst i ordinärt boende. Även när man räknar på andelen som har hjälp av alla kvinnor resp män visar det sig att det är vanligare att kvinnor bor i särskilt boende eller har hemhjälp. I tabellen nedan redovisas andelarna för personer . Som framgår av tabellen har av kvinnorna i åldern 80–någon form av äldreomsorg, i ordinärt eller särskilt boende, mot av männen i samma åldersgrupp. Tabell 18 $QGHO NYLQQRU UHVS PlQ PHG lOGUHRPVRUJ andel med hemhjälp L andel av alla i VlUVNLOW ERHQGH 80–89 år 80–89 år Källa: , Socialtjänststatistik 1998:7 Kvinnorna har lägre inkomster än männen, och påverkas därmed mer av var nivån på förbehållsbeloppet ligger. Ensamstående kvinnor med hemtjänst hade en genomsnittlig disponibel inkomst efter hem- tjänstavgift samt avgifter för sjukvård, tandvård, hjälpmedel mm om , medan ensamstående män i snitt hade kvar cirka 95 000 kr.41 Den disponibla inkomsten ska täcka hyran/bostadskost- naden och alla andra personliga utgifter. av kvinnorna hade en inkomst understigande mot 40SCB Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv 1975–1995, levnadsförhållanden rapport 91 41SCB, Avgifter inom kommuner och landsting, PM $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW 123 De problem som relaterats ovan att äldre får mindre kvar än socialbidragsnormen drabbar därför oftare kvinnor än män. Kvinnorna avstår i högre utsträckning från att efterfråga hjälp på grund av avgiften. I den ovan beskrivna undersökningen av SCB (HINK) har av män som anser sig ha behov av hjälp men inte efterfrågar sådan sagt att de avstår från hemtjänst av andra skäl än avgiften, mot av kvinnorna (se tabellbilagan tabell 19). Som redovisats ovan synes det vara vanligare att avstå från hjälp i de fall då kommunens bistånd enbart är ett komplement till anhörig- insatser. Även i detta fall är det oftast kvinnor som påverkas, eftersom kvinnorna dominerar bland anhörigvårdarna. framgår av den offentliga statistiken (räkenskapssamman- dragen, RS) att de totala kostnaderna för insatser för äldre och funktionshindrade var 86 mdkr, varav hemtjänst och hemsjukvård 69 mdkr, dagverksamhet 2,6 mdkr och övrig vård, behandling och service 8,8 mdkr. Vidare ingår i totalbeloppet personlig assistans (LSS) om 4 mdkr och färdtjänst om 1,5 mdkr. Dessa senare kostnader är inte inräknade nedan. Intäkterna via avgifter, ersättningar för kost samt hyror är mer svår- fångad via RS, på grund av att kommunerna tillämpar olika redovis- ningsmetoder. Intäkterna via avgifter för vård och omsorg var 3,7 mdkr. I detta belopp ingår i flertalet kommuners redovisningar även av- gifter för kost i särskilt boende med helinackordering. I de fall då bo- endekostnaden inte är skild från avgiften ingår även denna i de 3,7 mdkr. Även i andra fall kan det förekomma att hyror räknats in i det belopp kommunerna redovisat under denna post. Intäkter från de boendes hyror är redovisat till 2 mdkr. Det går dock inte att få ett grepp om de totala hyresintäkterna för särskilt boende. Utöver att det förekommer att hyran redovisas som avgift så är det vanligt, särskilt i , att den boende betalar sin hyra direkt till fastighetsägaren. De hyror som kommer med i RS torde främst vara när kommunens socialtjänst blockhyr ett hus eller en del av ett hus från fastighetsägaren, och hyr ut lägenheterna/rummen i andra hand till den boende. Övriga externa intäkter var 3,6 mdkr. I detta belopp ingår bl.a. er- sättningar för av kommunen levererad färdiglagad mat. Här kan också ingå avgifter för kost i särskilt boende med helinackordering. 2,7 mdkr är ersättning för personlig assistans. Här ingår även statliga stimulans- bidrag och liknande. 124 $YJLIWHU I|U lOGUH RFK IXQNWLRQVKLQGUDGH HQ |YHUVLNW Kommunernas avgiftsfinansieringsgrad enligt RS är således bero- ende av flera faktorer. Dels beror de på hur kommunen bokför och re- dovisar sina intäkter, dels beror de på i vilken mån hyresintäkter syns inom eller i kommunens allmännyttiga bostadsföretags och andra fastighetsägares redovisningar. Att jämföra avgiftsfinansie- ringsgraden mellan landets kommuner är inte möjligt. har genomfört en studie av åtta kom- muners redovisning. Avgifterna för vård och omsorg har stämts av mot kostnaden för att utföra vården, avgifter och ersättningar för kost stämts av mot kostnaderna att tillhandahålla maten och hyresintäkter stämts av mot kostnaderna för bostäderna. Studien visar att avgiftsfinansieringsgraden för vård och omsorg i fyra kommuner är , i två kommuner , i en kom- mun och i en kommun . 42 I studien ingår två förortskommuner, två industrikommuner, två landsortskommuner och två glesbygdskommuner. Den högsta avgiftsfinansieringen finner vi i en av de två glesbygdskommunerna. En motsvarande beräkning har gjorts i , där avgiftsfinansieringsgraden är 43. Det är inte möjligt att med ledning av räkenskapssamandraget för kommunerna (RS) göra motsvarande beräkningar på riksnivå. Vid en överslagsmässig bedömning kan dock konstateras att avgiftsfinansie- ringsgraden för själva vården och omsorgen kan ligga på . De totala intäkterna för vård och omsorg (exkl. avgifter för kost och boende) har med ledning av SCB:s beräkningar skattats till drygt 1,3 mdkr. De totala kostnaderna för vård och omsorg (exkl. kost och boende) har skattats till cirka 55 mdkr. Även vid antaganden om rela- tivt stora avvikelser från dessa belopp håller sig avgiftsfinansierings- graden inom spannet . 42Svenska , Äldreberedningen, Äldreomsorg i jämförelse 43Stockholms stad, Äldreomsorgsavgifter, förstudie , , Coopers&Lybrand I socialtjänstförordningen förtydligas vad som avses med tillräckliga medel för personliga behov genom att ange riktvärde för förbehålls- beloppet. Riktvädet bestäms lika med vad beslutat vara skälig levnadsnivå enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer (), dvs. av basbeloppet för ensamstå- ende (nivå) och (nivå) för makar/sammanboende tillsammans. Denna nivå förutsätts täcka alla normala personliga utgifter samt kostnader den enskilde har inom ramen för högkostnadsskydden för öppen hälso- och sjuk- vård resp läkemedel. I särskilt boende med helinackordering där avgift tas ut även för kost föreslår jag att riktvärdet för ensamboende bestäms till av basbeloppet (nivå) och för makar/sammanboende (nivå). Även avgiften för kost skall jämkas om den enskilde har mindre kvar än sitt förbehållsbelopp. För yngre funktionshindrade föreslår jag att riktvärdet bestäms till av basbeloppet för ensamstående (nivå) och för makar/sammanboende (nivå). Avgiften för äldre- och handikappomsorg omfattar vanligen ser- viceinsatser (t.ex. städning, tvätt, dagligvaruinköp och andra ären- den, snöröjning), kost i särskilt boende med helinackordering och matdistribution exkl. kostnaden för maten i övriga boendeformer, personlig omsorg, trygghetslarm, andra insatser såsom ledsagarser- vice och avlösning av anhörig, biståndsbeslutad dagverksamhet samt korttidsboende. Om den enskilde måste bekosta t.ex. städning, hand- ling eller snöskottning privat måste förbehållsbeloppet bestämmas högre. I de fall då vissa kostnadsposter i en hushållsbudget, t.ex. hushållsel i särskilt boende, täcks av avgiften kan förbehållsbeloppet sättas lägre. hälso- och sjukvård ingår som redovisas nedan i kapitel 9 i regel kostnadsfritt i äldreomsorgsavgiften. 126 )|UEHKnOOVEHORSS Kvarboende make/makas rätt tillgodoses enligt min bedömning genom den ändring av 35 § SoL som trädde i kraft . Det bör klargöras att avtal om periodiskt underhållsbidrag mellan makar inte skall påverka avgift. föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 1992:50) att kommunernas rätt att ta ut avgifter skulle begränsas genom ett stat- ligt reglerat högkostnadsskydd. Den enskilde skulle garanteras ett skä- ligt utrymme för bostadskostnader och andra levnadsomkostnader. Med skäligt utrymme avsågs en JUXQGJDUDQWL med viss procent av basbelop- pet och ett I|UEHKnOOVEHORSS som skulle utgöra av nettoin- komster överstigande grundgarantibeloppet. Förslaget om förbehållsbeloppet b yggde på en samordning med ett statligt bostadstillägg. Det då tilltänkta förslaget till bostadstillägg ge- nomfördes inte, vilket omöjliggjorde förslaget. Grundgarantin föreslogs för en ensamstående utgöra av basbeloppet (räknat basbelopp ) och för makar (). Grundgaranti skulle vara lika för alla boendeformer. I förslaget för- delas dock kostnadsposterna som grundgarantin skulle täcka olika be- roende på om den enskilde bor i ordinärt eller i särskilt boende Tabell 1 )|UGHOQLQJHQ DY ´JUXQGJDUDQWLQ´ Sn ROLND NRVWQDGVSRVHU )|UEHKnOOVEHORSS 127 I individuella kostnader ingår livsmedel, kläder och skor, fritid samt hälsa och hygien. För personer i ordinärt boende är kostnaderna beräk- nade med ledning av hushållsbudget för personer . För personer i särskilda boendeformer har kostnaderna för mat beräknats till maximalt . I hushållskostnader ingår förbrukningsvaror, möbler, husgeråd, TV och radio, dagstidning, telefon, TV-licens, hushållsel och hemförsäk- ring. I kostnaderna för sjukvård och resor har kostnaden för läkarvård och läkemedel beräknats med ledning av högkostnadsskyddet (, ), tandvård med och resor inkl. sjukresor med . I regeringens proposition om avgifter inom äldre- och handikappom- sorgen (1992/93:129) redovisas bl.a. följande Utredarens förslag om ett statligt reglerat högkostnadsskydd för kommunala tjänster inom äldre- och handikappomsorgen möts av viss tveksamhet av bl.a. och avvisas av några kommuner som me- nar att socialtjänstlagens allmänna inriktning och det kommunala om- dömet för en rättvis avgiftssättning. Åtskilliga remissinstanser har haft tungt vägande synpunkter på konstruktionen av högkostnads- skyddet och ett antal organisationer som företräder brukarna avfärdar förslaget i sin helhet. Ett skäl som föredragande statsråd anförde mot ett reglerat högkost- nadsskydd var att det fanns risk för att det skulle utvecklas olika till- lämpningar i kommunerna beträffande vilka tjänster som skulle avgifts- sättas och om vad den enskilde själv skulle bekosta inom ramen för grundgarantin. Det faktiska utrymme den enskilde skulle ha kvar skulle därför kunna bli mycket varierande mellan kommunerna. Mot denna bakgrund fann det föredragande stadsrådet att övervägande skäl talade mot att införa ett statligt reglerat högkostnadsskydd. Förbehållsbeloppets innehåll preciserades i stället dels genom att ange vissa kostnadsposter som den enskilde skall kunna klara inom ramen för förbehållsbelopp, dels genom att lyfta fram några grupper vars situation kommunerna särskilt borde ta hänsyn till. Beträffande vad som skulle kunna inrymmas i förbehållsbeloppet nämndes kostnader för tandvård, läkarvård, läkemedel, hjälpmedel, resor och övrigt som gör det möjligt att aktivt delta i samhällslivet. Vi- dare angavs att den enskilde måste förbehållas tillräckliga medel för att 128 )|UEHKnOOVEHORSS kunna bekosta t.ex. privat utförd städning, snöskottning och fotvård i det fall sådana tjänster inte inrymdes i det kommunala åtagandet. I såväl propositionen (1992/93:129) som socialutskottets betänkande (1992/93:SoU 12) framhölls att yngre personer med funktionshinder skulle förbehållas medel för kostnader för rehabilitering och boende liksom kostnader för andra former av verksamheter och aktiviteter som är rimliga och naturliga för icke funktionshindrade i motsvarande ålder. Vidare betonades vikten av att uppmärksamma situationen för make/maka till person som har dagvård, korttidsboende eller bor i sär- skilt boende. Den andra parten skall trots att maken/makan fått ett stort omvårdnadsbehov kunna bo kvar i makarnas bostad med rimliga pri- vatekonomiska villkor. Den boende i en särskild boendeform skall enligt förarbetena kunna välja att ha kvar sin gamla bostad. Av specialmotiveringen till 35 § SoL framgår att lagstiftaren med tillräckliga medel för sina personliga behov för personer i särskilt boende med helinackordering avser detsamma som stadgades i den ti- digare utformningen av denna paragraf och uttolkades i 46–49 §§ so- cialtjänstförordningen, där det angavs vad som PLQVW (specialmotive- ringens kursivering, prop. 1992/ 93:129 s 22 f) skall förbehållas den som är helinackorderad, dvs. den tidigare så kallade 30/20-regeln. 5.1.3Lagändring som trädde i kraft I regeringens proposition Nationell handlingsplan för äldrepolitiken (1997/98:113) föreslogs tillägg och förtydliganden i 35 § SoL. Änd- ringen gäller från och med årsskiftet 1998/99. Den innebär i sak inget annat än vad som tidigare angivits i förarbetena. Den klargör att kom- munerna måste ta hänsyn till make/maka/sambo till en person som har omfattande insatser i hemmet eller bor i särskilt boende. Vidare tydlig- görs att kommunerna skall ta hänsyn till boendekostnaden och alla andra normala levnadskostnader. I propositionen anges att nivån på förbehållsbeloppet måste garantera den enskilde en rimlig levnadsnivå. Regeringen tillsatte 1993 en utredning, , med upp- drag att göra en översyn av de olika avgiftssystemen inom handikapp- området (dir. 1993:127). SOU 1999:33 )|UEHKnOOVEHORSS 129 loppet för yngre funktionshindrade bör ligga klart högre än för äldre med bl.a. följande motivering: Utgångspunkten är att yngre människor har olika typer av extra kostnader som skall rymmas i den egna ekonomin. Det handlar inte enbart om återkommande utgifter utan även om att skapa utrymme för att spara till investeringar av olika slag. (SOU 1995:35 sid 338) Med ledning av taxesystemet i föreslog utredningen ett förbehållsbelopp om av basbelop- pet, dvs. Utredningens förslag ledde inte till någon åtgärd från regeringen. Funktionshindrade som tillhör LSS personkrets skall enligt 7 § and- ra stycket LSS tillförsäkras JRGD OHYQDGVYLOONRU. Jag har tidigare vid behandlingen av rätten till insatser föreslagit en bestämmelse om att den enskilde genom insatserna skall tillförsäk- ras goda levnadsvillkor. Därav följer att avgiften inte får sättas så att den blir för betungande. Härvid måste huvudmannen även ta hänsyn till att den enskilde har tillräckliga medel för t.ex. erforderlig tand- vård, tillgång till fritidsmöjligheter och semester. Vad som avses med goda levnadsvillkor är inte närmare preciserat i förarbetena. Allmänt anges att även den som har omfattande funk- tionshinder i största möjliga utsträckning skall kunna bo självständigt och arbeta som andra. 5.2Nuvarande tillämpning av reglerna om förbehållsbelopp har 1994 och 1996 genomfört omfattande studier av hur kommunerna hanterat avgifterna med särskild uppmärksamhet på hur kommunerna tillgodosett kravet på att den enskilde skall ha tillräckliga medel för sina personliga behov. har genomfört en detaljerad kartläggning av kommunernas taxor för vård och omsorg avseende situationen . Slutligen har i tre studier inom ramen för Äldreuppdraget belyst avgifternas effekter för pensionärshushållets ekonomi samt avgiftssystemen . Redovisningen nedan bygger på dessa kartläggningar. Först redovisas kommunernas bedömningar av vad som är tillräckliga medel, därefter vad förbehållsbeloppet skall räcka till och slutligen hur kommunerna uppmärksammar behov av att jämka avgiften. 1 prop 1992/93:159, sid 100 130 )|UEHKnOOVEHORSS 5.2.1Nivån på förbehållsbeloppet 1993–1997 I stort sett alla kommuner hade redan fastställt förbehållsbelopp i särskilt boende med helinackordering, vanligen så att de bibehållit de tidigare reglerna i socialtjänstförordningen för helinackorderingsav- gift, den så kallade 30/20 regeln. Den innebär att förbehållsbeloppet är inkomstrelaterat, och att lägsta nivå är av folkpension + pensionstillskott (var det ), och att den enskilde därut- över skall behålla av nettoinkomst över folkpension och pensionstillskott. I ordinärt boende och serviceboende hade knappt hälften av kom- munerna infört ett lägsta förbehållsbelopp, i 2/3 av fallen var den lika med socialbidragsnormen.2 År hade ungefär var femte kommun kvar 30/20 regeln i äld- reboenden av typ ålderdomshem och sjukhem. Det lägsta förbehålls- belopp en kommun då bestämt för en ensamstående var och den kommun som låg högst hade fastställt . Medianvär- det var . I ordinärt boende och serviceboende hade av kom- munerna fastställt ett förbehållsbelopp. Det lägsta beloppet var och det högsta (avser ensamboende). Medi- anvärdet var , vilket var lika med då gällande rekommenderad socialbidragsnorm.3 I PDUV hade enligt Svenska Kommunförbundets kartläggning av landets kommuner fastställt ett förbehållsbelopp i ordinärt boende och i särskilt boende med helinackorde- ring4. Vanligen har detta skett via beslut i kommunfullmäktige. I SCB:s kartläggning är andelarna något lägre. I särskilt boende med helinackordering har av kommu- nerna ett förbehållsbelopp som ökar med ökande inkomst. I ordinärt boende är detta relativt ovanligt (av kommunerna anger för- behållsbelopp i andel av inkomst). Enligt Svenska Kommunförbundets kartläggning hade av kommunerna i ordinärt och serviceboende fastställt ett be- lopp om eller mindre, vilket är lägre än 1995, då det var ovan- ligt att ha ett förbehållsbelopp understigande . 3Källa: , enkät till landets samtliga kommuner, bearbetad av BoA- utredningen 4Taxor för vård och omsorg, 5Socialstyrelsen, Äldreuppdraget 1998:4 )|UEHKnOOVEHORSS 131 cialbidragsnormen kan vara ett skäl till att förbehållsbeloppet i ordinärt boende i flera kommuner sjunkit .