sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — Någon anledning att under sådana omständigheter bibehålla sär regle- ringen för homosexuella sambor föreligger inte. I stället bör en lag stift- ningsmetod väljas som så långt som möjligt medför lik ställdhet mellan sambor av samma och av motsatt kön. Först och främst anser kommittén att heterosexuella och homo- sexuella samboförhållanden skall regleras i en och samma sambolag. Detta kräver en ny definition av vad som avses med sambor i sambo- lagen. En sådan definition har föreslagits i avsnitt 4.3.4.1. Enligt denna definition avses med sambor två personer som stadigvarande bor tillsam- mans i ett parförhållande där de har gemensamt hushåll. Genom för sla- get blir sambolagen direkt tillämplig även på sambor av samma kön. Vidare bör varje reglering som avser sambor och som inte rör vårdnad och assisterad befruktning omfatta sambor av samma och av motsatt kön. Genom den föreslagna definitionen av begreppet sambor kommer detta också att bli fallet. har man i lagstiftningen rörande samboförhållanden uttryckt den avsedda samlevnaden på olika sätt. När man använt uttrycket sambo har man i förarbetena ofta angett att det är samboförhållanden enligt sambolagen som avses, ibland med tillägget att det krävs att parterna är ogifta. I andra fall har man valt att ange att parterna skall likställas med makar om de sammanbor eller sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden. Enligt nuvarande ordning avses emel lertid med begreppet sambor endast sambor av motsatt kön och uttrycket äkten skapsliknande förhållanden används för att beteckna sambo för hållanden mellan en man och en kvinna. För att den nya innebörden av sambobegreppet skall framgå i nu gäl- lande lagar och bestämmelser bör en hänvisning i varje lag och bestäm- melse göras till sambolagens definition. I framtida lagstiftning bör dock uttrycket sambor anses tillräckligt för att omfatta båda grupperna av sambor. Överväganden och förslag beträffande... Genom kommitténs förslag kommer det av varje författning att framgå om lagen är tillämplig för sambor (dvs. två personer av motsatt eller av samma kön) eller om den endast är tillämplig på sambor av mot- satt resp. sambor av samma kön. Detta medför enligt kommitténs upp- fattning en tydligare och mer konsekvent lagstiftning. Om lagstiftning i enlighet med kommitténs förslag kommer till stånd förutsätts det att ändringar kommer att göras i de olika myn digheternas föreskrifter så att sambobegreppet även i föreskrifterna kommer att omfatta sambor av samma och av motsatt kön. 6.3.4Information om lagens existens och innehåll Bedömning: Särskilda informationsinsatser bör göras för sambor av samma kön. Redan i prop. 1986/87:124 påpekade departementschefen vikten av information om homosexuella och homosexualitet. I propositionen föreslogs att skulle ges i uppdrag att bl.a. se över hur den samhälleliga informationen om homosexualitet kan förbättras samt att fortlöpande följa utvecklingen och lämna förslag till åtgärder samt att statliga myndigheter i förekommande fall bör beröra homo sexuellas situation i sin informationsverksamhet. fann att kunskapen om lagen om homo- sexuella sambors existens och innehåll är bristfällig och att lagen är okänd även för många homosexuella. Samma uppfattning framfördes av RFSL vid hearing. Problemet med bristande kunskap om lagens innehåll är knappast unikt för homosexuella sambor. Som påtalats i avsnitt 4.9 föreligger detta problem även beträffande heterosexuella sambor angående inne hål- let i sambolagen. Kommittén har i avsnitt 4.9.3.4 och 4.9.3.5 föreslagit åtgärder för att informationen om innehållet i sambolagen skall nå ut till så många berörda som möjligt. Som där påpekas bör, med hänsyn till att för änd- ringarna blir särskilt stora för sambor av samma kön, särskilda informa- tionsinsatser göras för denna grupp. 268 Överväganden och förslag beträffande... Bedömning: Även sambor av samma kön bör omfattas av det generella förmånstagarförordnandet i TGL-S. Tjänstegrupplivförsäkringen (TGL) är en efterlevandeförmån som till- kommit efter avtal mellan arbetsmarknadens parter. TGL avser främst att täcka de omedelbara omställningskostnaderna vid vissa förtida döds- fall. Dödsfallet skall normalt ha inträffat . Inom den privata sektorn finns TGL för arbetare och TGL för tjänstemän. Det finns dessutom en statlig grupplivförsäkring för alla statsanställda, TGL-S. För kommunalanställda finns motsvarande grupp liv- skydd, TGL-KL. Beträffande TGL för arbetare tillfaller enligt försäkringsvillkorens generella förmånstagarförordnande grundbeloppet make, registrerad partner, ogift sammanboende och/eller barn. Med sammanboende avses sambo av samma eller motsatt kön. Vad gäller TGL för tjänstemän måste den som vill att TGL skall tillfalla sambo skriva ett särskilt förmånstagarförordnande. Ett sådant förmånstagarförordnande kan avse vilken fysisk person som helst. Förmånstagare till TGL-S är i nu nämnd ordning make som får hela beloppet, sambo som får halva beloppet om arbetstagaren efterlämnade arvsberättigat barn och i annat fall hela beloppet, arvsberättigade barn som får halva beloppet om arbetstagaren efterlämnade sambo med förmånstagarrätt och i annat fall hela beloppet. Med sambo avses en ogift man och en ogift kvinna som under äktenskapsliknande förhållanden bor tillsammans med en ogift arbetstagare eller före detta arbetstagare av motsatt kön. Från TGL-S kan något belopp således inte utfalla till en sambo av samma kön. I och för sig finns det möjlighet att förordna om en annan förmånstagare. För att ett grundbelopp skall utfalla krävs dock att arbetstagaren efterlämnar make, registrerad partner, sambo av motsatt kön eller barn. Den som saknar sådana efterlevande kan inte skapa ett grundbelopp för en sambo av samma kön genom att skriva ett förmånstagarförordnande. Samma grupp förmånstagare som angetts beträffande TGL-S är för- månstagare till TGL-KL. gäller emellertid att med sambo avses den person som arbetstagaren stadigvarande sammanlevde med under äktenskapsliknande förhållanden eller under förhållan den som liknar registrerat partnerskap då dödsfallet inträffade. manlevnaden skall ha omfattat en minsta tidsperiod och såväl Överväganden och förslag beträffande... arbetstagaren som sambon skall vara ogift och inte registrerad partner samt ha fyllt . Det är således arbetsmarknadens parter som beslutar om tjänste- grupplivför säkringarnas innehåll. Staten kan inte styra över de gene rella förmånstagarförordnanden som beslutats i dessa. gäller lagen (1999:133) om förbud mot dis kri- minering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Denna lag avser endast relationen arbetstagare/arbetssökande och arbetsgivare. I lagen anges att en arbetsgivare inte får missgynna en arbetssökande eller arbetstagare, varken genom direkt eller indirekt diskriminering. Enligt 5 § gäller förbudet mot diskriminering i 3 och 4 §§ bl.a. när arbets- givaren tillämpar löne- eller andra anställningsvillkor. Även om innehållet i de generella förmånstagarförordnandena ligger utanför statens område förutsätter kommittén, särskilt mot bak grund av innehållet i den nya lagen, att berörda avtalsparter kommer att följa kommitténs förslag om ett enhetligt sambobegrepp. Som en konse kvens av detta bör även sambor av samma kön omfattas av det gene rella förmånstagarförordnandet i TGL-S. Enligt uppgift från Sta tens arbetsgivarverk pågår förhandlingar härom. Det har i tidigare lagstiftningsärenden ifrågasatts om inte även andra grupper av sammanboende än gifta och personer som lever tillsammans i samboförhållanden är i behov av en reglering till följd av sam levnaden. De grupper det är fråga om kan bestå av släktingar, vänner, studie kam- rater eller arbetskamrater som delar bostad och hushåll. Det kan också vara fråga om flera personer än två som lever i storfa miljer. Skälen till sammanboendet kan vara känslomässiga, praktiska, ekonomiska, sociala m.fl. Enligt direktiven skall kommittén belysa vilka grupper som kan ha behov av ökad rättslig trygghet. Enbart den omständigheten att två eller flera personer delar bostad kan enligt kommitténs uppfattning knappast vara tillräckligt för ska- pandet av en rättslig reglering på grund av sammanboendet. För att ett behov av en reglering överhuvudtaget kan anses föreligga bör sam man- boendet ha gett upphov till någon form av hushållsgemenskap. Här med avses vanligtvis en förhållandevis varaktig gemenskap mellan två eller flera personer som delar bostad och har ett visst mått av ekonomisk gemenskap och samarbete i vardagliga göromål (jfr SOU 1993:98 s. 65). Den ekonomiska gemenskap som föreligger mellan personer som sammanbor kan vara skiftande. Vad gäller sambor har man i lagstift- ningen utgått från att det föreligger en ekonomisk sammanflätning som motiverar att det hem som de byggt upp gemensamt delas lika mellan dem när deras samboförhållande upplöses. I andra typer av sam man- boenden är det inte lika självklart att det uppstår någon ekonomisk gemenskap mellan de sammanboende. De faktorer som kan vara avgö- rande för graden av ekonomisk gemenskap är troligen främst sammanboendet är tänkt att vara och hur länge det faktiskt varat, relationen mellan de sammanboende och deras ekonomiska situa- tion. Vid övervägandena inför behandlade Familjelagssak- kunniga frågan för vilka sammanboende regler skulle ges (SOU 1981:85 s. 134 ff.). Efter en översiktlig genomgång av olika sam boendeformer fann Familjelagssakkunniga att sammanboende förekom i en mångfald av situationer. Redan av detta skäl ansågs det tveksamt med en enhetlig reglering. Familjelagssakkunniga ansåg vidare att den ekonomiska sammanflätning som föreligger för makar och för med dem jämförbara samboende inte föreligger i samma omfattning för andra. Det kunde därmed befaras att det för många parter i dessa senare samboendefall skulle te sig helt främmande med en lagbestämd form av ekonomisk utjämning. Det bedömdes mot den bakgrunden som olämpligt att ge regler som var tillämpliga på en vidare krets av samboende. Familjelagssakkunniga övervägde om det inte vore möjligt att i stället skapa en sådan ordning att andra samboende än de som sammanlever på grund av traditionell parbildning om de så önskade skul le kunna komma in under samma regelsystem som andra samboende. Detta skulle i så fall kunna ske genom avtal eller registrering. Lösningen avvisades emellertid främst av två skäl. För det första ansågs det inte föreligga något större praktiskt behov av en sådan reglering. Två vuxna syskon eller två släktingar ur skilda generationer torde, även om hem och hushåll är gemensamt, normalt hålla reda på vad var och en förvärvat och fortlöpande avväga varderas insatser för gemenska pen. Skulle de välja att flytta från varandra torde det i allmänhet inte finnas skäl att ingripa med några skyddsregler för en ekonomiskt svagare part. Om en av dem skulle avlida framhölls det att den andra ofta var arvsberättigad och att testamenten till förmån för varandra var vanligare i dessa relationer än i andra. I fall där det rör sig om två personer som inte är nära släkt ansågs det än mer sannolikt att deras ekonomiska mellanhavanden skulle kunna av utan särskild lagstiftning. För det andra ansågs det finnas en risk för att möjligheten att avtala sig till en reglering skulle kunna missbrukas. I stället för att utgöra en ekonomisk utjämning skulle regleringen i verkligheten kunna utnyttjas till att överföra egendom i skatte undandragande syfte eller till skada för någon utomstående såsom den enas borgenärer. 1986/87:1 (Äktenskapsbalk m.m.) 1986/87:1 uttalades att en lagreglering beträffande samboende endast skulle avse ogifta samboende som sammanlever under äkten- skapsliknande förhållanden. Det ansågs inte föreligga något större praktiskt behov av att reglera den ekonomiska gemenskap som kan upp- komma mellan två personer som delar hem och hushåll utan att ha den särskilda gemenskap som kännetecknar äktenskap eller äkten skapslik- nande samlevnad. föreslog i betänkandet Partnerskap (SOU 1993:98) en lag om registrerat partnerskap samt en lag om sambor av samma kön. I sina överväganden av andra gruppers behov av lag stift- ning ansåg sig kommittén inte kunna urskilja något behov av en part ner- skapslagstiftning för andra än homosexuella par. Visserligen ansåg kom- mittén att det kunde finnas behov av skyddslagstiftning för per soner som lever i hushållsgemenskap men inte omfattas av lagen om sambors gemensamma hem. En skyddslagstiftning ansågs emellertid inte fylla sin funktion om den bygger på frivillig registrering eller anmälan. De som skulle välja att registrera sin hushållsgemenskap skulle inte nödvändigtvis vara de som bäst behöver skyddsregler. En partner- skapslagstiftning som inte bygger på registrering förklarades dock falla utanför uppdrag. Flera remissinstanser ansåg att på allt för svaga grunder avfärdat behovet av en på hushållsgemenskap grundad lagstiftning och ansåg att detta borde bli föremål för en närmare utred- ning. Det har i en handfull motioner första hälft framhållits att de personer som lever i hushållsgemenskaper utan att ha ingått äkten- skap har behov av att träffa frivilliga juridiska avtal angående sin sam- levnad (se bl.a. mot. 1991/92:L408 och 1992/93:L414 av (), 1993/94:L207 av () samt 1993/94:L208 av och ()). I dessa motioner har det bl.a. påpekats att den grad av juridisk trygghet som samhället erbjuder hushållsgemenskaper är alltför b egränsad i jämförelse med äktenskapets rättsverkningar. För personer som lever till sammans på annat sätt än i ett traditionellt parförhållande finns det enligt motionärerna behov av kompensation exempelvis i form av möjlighet att ingå frivilliga avtal på samlevnadsområdet. I motion 1993/94:L208 tog motionärerna principiellt avstånd från den nuvarande sambolagstiftningen och motsatte sig en särskild lagstift- ning för homosexuella par. De ansåg att samhället endast bör erbjuda äktenskapet som juridisk figur för långvarig samlevnad mellan man och kvinna. För alla övriga grupperingar eller kombinationer borde lagstiftaren i stället underlätta ingåendet av frivilliga avtal utan special- lagstiftning. 7.2.5Betänkandet 1993/94:LU28 (Registrerat part- nerskap m.m.) I ärendet rörande lagstiftning om registrerat partnerskap behandlade frågan om ett förbättrat rättsligt skydd för personer som delar hushållsgemenskap på andra grunder än äktenskapets. Lag utskottet anförde att det inte gjorts någon kartläggning av sammanboende som inte omfattas av den äktenskapsrättsliga lagstiftningen eller av någon av de två sambolagarna (bet. 1993/94:LU28 s. 49 f.) dvs. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem och lagen (1987:813) om homosexuella sambor. Det konstaterades dock att det finns vissa statistiska uppgifter om antalet personer som lever i någon slags hushållsgemenskap utan att de ingår i någon av de grupper som omfattas av den nämnda lagstiftningen. Av SCB:s rapport i serien Levnadsför hållanden för år en 1988 och 1989 kunde utläsas att andelen personer som bor med annan eller andra än personer ur sin ursprungsfamilj, make/maka, sambo eller barn, uppgick till , dvs. 56 000 personer av befolkningen. I denna grupp sades ingå personer som statistiskt hänförts dit för att de av rent praktiska skäl har valt eller tvingats att välja en sådan boendeform. Det kan vara fråga om studerande, inackorderade m.fl. Det ansågs omöjligt att utifrån dessa statistiska uppgifter uppskatta hur många det är vars sammanboende bygger på en så utvecklad gemenskap att de skulle ha behov av en utbyggd juridisk trygghet för sin relation. Enligt utskottet rörde det sig uppenbarligen om ett förhållandevis begränsat antal människor. Det ansågs dock angeläget att klarlägga vilket behov som kan finnas inom dessa grupper. Det ansågs därför finnas anledning att se över vissa bestämmelser, framför allt på det sociala trygghetsområdet, för människor som delar hushålls gemenskap på andra grunder än äktenskapets. Enligt utskottet borde en parlamentarisk utredning tillsättas för att utreda vad som bör göras för att öka tryggheten för nämnda grupper. Uppdraget, som borde omfatta alla typer av gemenskaper där parterna inte har möjlighet att ingå äktenskap, skulle enligt utskottet syfta till att belysa vilka grupper som kan ha behov av ökad rättslig trygghet samt närmare klarlägga vilka dessa behov är. Utredningen borde också lägga fram de lagförslag som utredningen fann påkallade. Vad utskottet sålunda anförde gav som sin mening tillkänna (rskr. 1993/94:414). 7.3Särskilt om kretsen av bostadsbidrags- berättigade Enligt gällande regler kan endast makar, partner och sambor av motsatt och av samma kön ansöka om bostadsbidrag gemensamt. Bostads utskot- tet och har förordat att kretsen av bidragsberättigade skall utvidgas så att personer som bor tillsammans, oavsett samlevnadsform, skall ansöka om bostadsbidrag gemensamt. Det har dock understrukits att avsikten är att andra sammanboenden i bostadsbidragshänseende skall jämställas med sammanboende män och kvin nor enligt de regler som gäller . 7.3.1Bostadsutskottets och behandling av frågan om bostadsbidragsberättigade Kretsen av bostadsbidragsberättigade har av bostadsutskottet och behandlats vid olika tillfällen (se bl.a. bet. 1990/91:BoU16, 1991/92:BoU25, 1992/93:BoU21 och 1995/96:BoU11). De motioner som föranledde frågans behandling skall ses mot bak- grund av att inte bara ungdomar utan barn och hushåll med barn var berättigade till bostadsbidrag . Även hushåll utan barn där någon familjemedlem var eller äldre hade möjlighet att beviljas bostadsbidrag. Härtill kommer att sam bor av samma kön först likställdes med sambor av motsatt kön vad gällde möjligheten att ansöka om bostadsbidrag gemen samt. Frågan om kretsen av bostadsbidragsberättigade aktualiserades främst på grund av motioner till vari det föreslogs en ändring av lagen om bostadsbidrag så att även sambor av samma kön, liksom sambor av motsatt kön, jämställdes med makar - och senare även med registrerade partner - i bostadsbidragslagen. anförde i bet. 1990/91:BoU16 att det var rimligt att en eventuell vidgning av kretsen av bidragsberättigade till att avse perso- ner av samma kön gjordes oberoende av samlevnadsform. alltså inte berett att förorda en vidgning av kretsen av bidrags berättigade så att endast sambor av samma kön kom att omfattas av de ändrade reglerna. 1992/93:BoU21 vidhöll utskottet sin principiella uppfattning; en eventuell vidgning av kretsen av bidragstagare borde ske så att den kom att avse personer av samma kön utan beak tande av samlevnadsform. Enligt utskottets uppfattning borde som sin mening ge regeringen till känna att regeringen skulle före lägga ett förslag om vidgning av bidragskretsen. biföll vad utskottet hemställt (rskr. 1992/93:365). Med anledning av utskottets och ställningstaganden togs frågan om en utvidgning av kretsen bidragsberättigade upp i prop. 1995/96:186. Regeringen anförde följande (s.47). Det vore inte rimligt att medge gemensam bostadsbidragsansökan av hyresvärd och inneboende, som inte har någon hushållsrelation utöver hyresför hållandet, även om de är av samma kön. Inte heller för syskon eller för äldrar och barn över gällande åldersgräns som bor tillsammans bör bostads bidrag kunna utges. Den möjligheten finns inte i dagens system när det gäller syskon eller föräldrar och äldre barn av motsatt kön. Något skäl att öppna den möjligheten för dessa grupper när de är av samma kön finns inte. Inte heller bör bidrag normalt kunna ges till två goda vänner som delar bostad, men som i övrigt inte har någon ekonomisk gemenskap. En sådan bidragsgivning svarar inte mot bostadsbidragens familjepolitiska inriktning och bör därför inte ske. Det framhölls i propositionen att för samboende av samma kön som registrerat partnerskap hade möjligheten att söka bostadsbidrag öppnats och att regeringen för tillfället inte var beredd att föreslå någon ytter li- gare vidgning av kretsen bostadsbidragsberättigade av samma kön. 1995/96:BoU11 förklarade utskottet att en utökning av kretsen bidragsberättigade i första hand borde avse alla dem som har hus hålls- gemenskap utan beaktande av deras samlevnadsform i övrigt. Utskot tet vidhöll sin tidigare ståndpunkt att utgångspunkten borde vara att andra sammanboende i bostadsbidragshänseende skall jämställas med samboende män och kvinnor enligt de regler som gäller . Utskottet förklarade sig vara medvetet om att de lagändringar som erfor dras inte torde vara helt okomplicerade. Bland annat frågan om i vilka situationer som de aktuella personerna inte skall betraktas som samboende bedömdes föranleda svårigheter. Vägledande för denna bedöm ning borde emellertid kunna vara de skäl som kan åberopas för att en man och en kvinna som är folkbokförda på samma adress inte skall betraktas som samboende. Om en snabb förändring inte bedömdes möj lig, ansåg utskottet att det som ett första steg borde kunna övervägas att utvidga kretsen bidragsberättigade med homosexuella sambor, vilket skulle kunna ske relativt enkelt, genom att bostadsbidragslagen togs in bland de lagar som räknas upp i lagen om homosexuella sambor. Vad utskottet sålunda anförde gav som sin mening tillkänna (rskr. 1995/96:229). 7.3.2Sambor av samma kön Sedan kommittédirektiven skrevs har en reglering vad gäller bostads- bidrag till homosexuella sambor trätt i kraft (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:BoU1, rskr. I lagstiftningsärendet påtala- des att lösningen var avsedd som en övergångslösning i avvaktan på överväganden och det betonades att ut vidgningen av kretsen bidragsberättigade var ett första steg i enlighet med riks- dagens tillkännagivande. Frågan hade beretts i , varvid kontakter hade tagits med och utan att förslaget mött några invändningar. Det anfördes att det i och för sig inte var möjligt att kostnadsberäkna förslaget eftersom det sak nades aktuell statistik. Mot bakgrund av hur reglerna för bidrags grundande inkomst för ensamstående respektive samboende hushåll utfor mats bedömdes emellertid kostnadskonsekvenserna vara marginella. Några särskilda presumtionsregler för vad som gäller när två per so- ner av samma kön delar bostad har inte införts. Detta innebär att om två personer av samma kön sammanbor och är folkbokförda på samma adress betraktas de i bostadsbidragssammanhang som sambor om inte skäl talar för annat och skall därmed ansöka om bostadsbidrag gemen- samt. Det är upp till de sammanboende att visa att det inte är fråga om ett samboförhållande. 7.4Något om förutsättningarna för bostads- bidrag Redovisningen nedan är i huvudsak hämtad från Riks för säkringsverkets allmänna råd 1998:10 Bostadsbidrag till barnfamiljer och ungdomar. Bostadsbidrag lämnas till barnfamiljer och till ungdomar utan barn. Beträffande ungdomar utan barn gäller att den sökande skall ha fyllt men inte för att beviljas bidrag. I de fall där ung domshushål- let består av två makar/partner eller sambor lämnas bostadsbidrag om ingen av de sökande fyllt . Makar och partner som lever tillsammans skall ansöka om bostads- bidrag gemensamt. Den som är gift eller registrerad partner men söker bostadsbidrag som ensamstående skall styrka att han eller hon lever åtskild från sin make/maka eller partner. Om inte skäl visas för annat skall med makar och partner jämställas en man och en kvinna som utan att vara gifta med varandra lever till- sammans och har eller har haft gemensamt barn eller är folkbokförda på samma adress. Lagen (1987:813) om homosexuella sambor hänvisar till lagen (1993:737) om bostadsbidrag (BoL). Detta innebär att vad som gäller för sambor enligt BoL tillämpas även på sambor av samma kön. Av 1 § BoL framgår att för att få bostadsbi drag måste den sökande bo och vara folkbokförd i . Bostadsbidrag lämnas av allmänna medel dels i form av bidrag till kostnader för den bostad där sökanden är bosatt och folkbokförd, dels i form av särskilt bidrag för hemmavarande barn. Bostadsbidrag till ungdomar utan barn består enbart av bidrag till kostnader för den bostad där sökanden är bosatt och folkbokförd.