sou · GNB3112 · 2000-01-01 00:00:00 — Från socialistiskt håll har häv- dats att också det övriga samhället bör demokratiseras, framför allt att det privata näringslivet utgör en odemokratisk maktkoncentra- tion som strider mot grundläggande demokratiska principer. Från borgerligt håll har ett motstånd mot politiseringen och den växan- de offentliga sektorn utgjort ett genomgående tema i den politiska retoriken. och var till exempel invol- verade i en klassisk polemik på detta tema. Wigforss hävdade att det var ologiskt att acceptera den allmänna rösträtten och parla- mentarismen, och att motsätta sig demokrati i andra delar av samhället; demokratin kan till exempel inte göra halt vid fabriksportarna. förnekade att det fanns ett sådant samband, demokrati hade inget i ekonomin att göra. Resonemanget kan utvecklas. I efterföljd är det van- ligt att göra dygd av idén om att demokratin (politiken) bör be- gränsas. Men även om behovet av maktdelning och pluralism är en central beståndsdel i så väl demokratisk teori som i en levande praktisk demokrati, kan en allmängiltig strävan att demokratisera samhällslivet och människors inbördes relationer vara en rimlig politisk utgångspunkt för olika politiska aktörer. Och för den offentliga politiken. Demokratins idéer kan göra sig gällande i hela samhället. Det går inte att dra några vattentäta skott mellan olika sektorer i samhället. Stora ojämlikheter i inkomster och förmögen- heter påverkar inte bara vår ekonomiska situation utan även möj- ligheterna att påverka det politiska skeendet. Det finns också skäl att påminna om att det i Regeringsformens första kapitel och andra paragraf heter: Det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET Här framskymtar alltså ett viktigt och i dagens demokratidebatt undanskymt perspektiv. Utan tydliga värdedeklarationer och ett krasst men nödvändigt maktperspektiv blir debatten ofta idylli- serande och välmenande, och befriad från tydliggjorda intresse- konflikter och värdemotsättningar. De invändningar som brukar resas mot denna formulering i Regeringsformen beskriver den som ett uttryck för en vilja att politisera samhället och att införliva det fria näringslivet och det civila samhället i statens beslutsstrukturer. Behovet av fristående maktstrukturer – företag, organisationer, medier, etc – utanför det offentligas ram är onekligen en viktig ingrediens i ett demokratiskt samhälle. Men avsikten bakom regeringsformens formulering är väl knappast att hela samhället ska socialiseras eller att alla beslut framgent ska fattas av samma enhet. Ingen politisk kraft företräder heller ett sådant synsätt . Men det vore olyckligt att begränsa demokratins idéer till en del av samhället (politiken). Det vore att acceptera de former av underordning och odemokratiska strukturer som fortfarande lever kvar. Arbetet för att demokratisera samhället är en fortlöpande uppgift, alltid aktuell, aldrig till fullo uppnådd. Detta är politikens kärna, dess yttersta mening och uppgift. Demokratins idéer har alltså en vidare giltighet. Vi ska inte bygga skyddsvallar mot demo- kratiseringen av samhället, utan mot koncentration av makt som hindrar människors fria utveckling. I omtalade bok vägen. Om för- nyelsen av socialdemokratin13 talas om Demokratiserande demo- krati. Giddens ger en rad exempel som kan främja offentligheter, främja medborgerligt deltagande och vitalisera det civila samhället. Mycket av Giddens diskussion är brittisk, men är i hög grad all- mängiltig. Resonemanget har också en bärighet vad beträffar den ekono- miska makten och det privata näringslivet. Alla inser att utan att befrämja livskraftiga privata företag faller de flesta välfärdsambi- tioner på hälleberget. Men står en stark privat makt- 13 , 1999. koncentration alldeles uppenbart i konflikt med demokratins ideal. Längs vilka linjer kan dessa två krav tillgodoses bättre än ? har i bland annat Pluralism och Jämlikhet. En teori om rättvis fördelning14 utvecklat en teori som i korthet går ut på att upprätta olika slags barriärer som hindrar att makt eller ojämlikheter i en sfär spiller över i en annan sfär i samhället. Detta är en framkomlig linje. Men den är otillräcklig, ett försök att bygga sandbarriärer i vattenbrynet. Det bör också handla om en inre demokratisering av respektive sfär i samhället, bland annat i den ekonomiska sfären. Minskade ekonomiska klyftor mellan olika grupper är ett uttryck för en sådan strävan. Relationen mellan de anställda och företagsled- ningen i företag och organisationer en annan. Kapitalets makt över samhället och företagssamheten behöver vidare ställas under en mer vidsynt debatt än vad dagens samhällsklimat tillåter. Före- tagens växande makt och den maktförskjutning som globalise- ringen föranlett gör åter denna frågeställning aktuell. Men ännu kastar löntagarfondsstriden, den förmenta uppgörelsen med 68- vänstern och den nu svunna socialdemokratiska hegemonin sin förlamande skugga över denna centrala demo- kratifråga. Demokratin har ett överordnat värde. Vi ska inte införliva före- tagen i . Men den vidare uppgiften att demokrati- sera också den ekonomiska sfären, längs flera olika vägar, kan inte opereras bort från den politiska diskussionen. Välfärdsstaten och det civila samhället Det civila samhället ges ofta en kommunitär och tillbakablickande infärgning. Det är vanligt att hävda att det moderna projektet och speciellt välfärdsstaten har förstört många av de traditionella be- roenden och gemenskaper som spontant har växt fram i det civila samhället. Detta är en tolkning av politiken och demokratin som är antiindividuell, åtminstone underförstått, och som lyfter fram 14 Daidalos 1992. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET familjen som det civila samhällets alfa och omega. Ett exempel bland många är och det gemensamma bästa,15 om än en smula teoretiskt och abstrakt formulerat. Bara titeln antyder att det knappast är individens frihet som är utgångs- punkten utan ett betydligt grumligare tankegods. Historikern har i olika sammanhang framhållit att den svenska välfärdspolitiken är en säregen blandning av indivi- dualism och kollektivism. Systemet med välfärdstjänster inom den offentliga sektorn har frigjort och avlastat familjerna och indivi- derna och har som en följd av detta blivit mindre beroende av familj, släkt och andra grupper i det civila samhället.16 Den kommunitära kritiken finner denna frigörelse oönskad. Frågan är vad den ska ersättas av. Mer av familjebaserade bero- enden? Eller, som vill i en av Demokratiutred- ningens skrifter, av stärkta individuella rättigheter som kanaliseras via självständiga domstolar av amerikanskt snitt?17 På marginalen kan det kanske ligga något i båda dessa perspek- tiv. Men utgångspunkten borde emellertid vara att välfärdsstatens framgångar inte kan och inte skall göras ogjorda. Det går förvisso inte att bara bevara det nu rådande systemet, men framtiden bör utgå från den frigörelse som välfärdsstaten inneburit från olika ojämlikhetsskapande mekanismer knutna till familjen och indivi- dernas sociala bakgrund. Välfärdstjänster utförda i offentliga sek- torn har onekligen frigjort individerna från ett visst mått av be- roende till familjen, företag och organisationer. Detta är till exem- pel en väsentlig del av förklaringen till den jämställdhet mellan män och kvinnor vi har uppnått. Vi blir aldrig helt fria från familje- banden i social mening, och det är inte heller avsikten. Men i eko- nomisk mening finns en större frihetsgrad och förutsätt- 15Demokratiutredningens skrift nr 25 (SOU 1999:74). 16Se exempelvis : Egenmaktens betingelser i , i Valfrihet och jämlikhet i vården, red: och , SNS 1996. 17Lars Trägårdh: Bemäktiga individerna. Om domstolarna, lagen och de individuella rättigheterna i . skrift nr 20, (SOU 1998:103). ningar för ett större mått av jämlikhet mellan grupper och indivi- der. Konservativa kritiker finner denna frigörelse och detta obe- roende skadligt och farligt. Välfärdsstaten har gjort det möjligt för medborgarna att i högre grad själva välja vilka sammanhang de ska ingå i. Det är en grundbult för den jämlikhet och den sociala rör- lighet som välfärdsstaten medverkat till att göra möjlig. Det civila samhället blir då i högre grad en arena för självför- verkligande, och mindre ett tvång, en tradition som tvingas på oss. Vi är inte längre så beroende av att familjen betalar för utbildning, boende och trygghet. Välfärdsstaten skapar förutsättningar för medborgarna att på eget bevåg välja väg i livet. Och vilka gemen- skaper i det civila samhället de vill ingå i. Det skapar möjlighet att överskrida klassgränser och andra barriärer. Här finns återigen kontrasterande perspektiv på det civila sam- hället. Å ena sidan det traditionella borgerliga civila samhället, med familjen och släkten som starka nätverk vilka spelar en viktig roll även i ekonomiskt hänseende. Historiskt sett vet vi också att före- tagen hade ett ansvar för social omvårdnad av olika slag. Mot detta kan man ställa en välfärdspolitik som gjort detta till frågor för den offentliga sektorn. Det är inte önskvärt att återskapa ett slags civilt samhälle som redan skattat åt förgängelsen. Det handlar snarare om att befrämja en annan vision om det civila samhället som en demokratisk arena och där individens eget vägval står i centrum. Det är här någonstans det blir möjligt att minska demo- kratins svarta hål och den växande klyftan mellan dom där upp och dom där nere. Här är det individens frihet som står i centrum. Men också jäm- likhetsskäl talar för det. Välfärdspolitiken har minskat skillnaderna mellan hög och låg. Lika chanser ger alla bättre förutsättningar att färdas väl genom livet oavsett familjens ekonomiska standard och sociala situation. Det gör det möjligt för individerna att välja sina egna livsprojekt. Men ett samhälle som godtar stora ekonomiska klyftor accepte- rar i praktiken att många inte kan realisera sina livsprojekt, inte kan förverkliga sina livsmål. Ekonomiska och sociala klyftor försvagar demokratin. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET På hemmaplan förstärker marknaden de skillnader mellan kapacitet och resurser som olika ekonomiska aktörer tillför den, på ett sätt som äventyrar den politiska jämlikhet som krävs av en demokrati.18 Att vända tillbaka till de slags ekonomiska beroenden som präg- lade det tidiga befrämjar knappast de demokratiska ideal jag lyft fram här. är det viktigt att vara medveten om att det inte finns några enkla lösningar när det gäller dessa kompli- cerade sammanhang. Människan är både egoistisk och altruistisk, vill både förbättra för sig själv och de sina, men vill också att andra ska ha de bra, ogillar en utveckling som slår ut andra medborgare. All politik balanserar mellan dessa två kraftfält. Men ett samhälle som bara befrämjar den ena aspekten skapar djupa klyftor i samhället och hotar demokratins stabilitet. Politikens och demokratins uppgift är som alltid att få dessa två krafter att samverka. Demokratitesta politiska beslut! Regeringsformens formulering om att Det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla om- råden borde bilda utgångspunkt för en fördjupad diskussion om det civila samhället och den svenska demokratin. Formuleringen kan tolkas på ett vittsyftande sätt. Demokratin främjas genom den offentlighet det allmänna representerar och genom de värden och förhållningssätt som präglar olika sektorer inom den offentliga sektorn. Men relationen mellan det offentliga och det civila samhället borde lyftas fram betydligt mer, eftersom det som framhållits har en så stor betydelse – också för demokra- tins legitimitet och effektivitet. Ett förslag att fundera över är att alla politiska beslut ska demo- kratitestas av ett speciellt oberoende offentlig demokratiinstitution knutet till . Avsikten ska vara att före varje viktigare beslut presentera utlåtanden och bedömningar om beslutets kon- sekvenser för det civila samhället. Dessa kan vara ett viktigt inslag i 18 80 frågor och svar om demokrati, och , 1997. den offentliga diskussionen om olika politiska förslag. Om inte annat för att befrämja ett större mått av eftertanke och reflektion. Det kan handla om att t.ex. bedöma om beslutet befrämjar demo- kratiska strukturer i det civila samhället, medborgerligt engage- mang, individuell autonomi, jämlika relationer mellan män och kvinnor, eller att beslutet inte missgynnar medborgare med olika etnisk eller religiös bakgrund. Demokratins idéer ska vara väg- ledande. . är redaktör för tidskriften . Han är frilansskribent samt har bland annat gett ut Arbetarrörelsen och En bok om människor och möjligheter. Perspektivet som kom bort – Om kvinnorörelsen och feminismen som demokratisk kraft , närmare bestämt 1792, avslöjade den engelska feministen och upplysningsfilosofen att hon bar på häpnadsväckande radikala idéer. I Till försvar för kvinnans rättigheter, skrev hon: Det kanske kan låta skrattretande när jag kommer med ett förslag som jag ämnar utveckla ; jag är nämligen fast över- tygad om att kvinnorna borde vara företrädda i regeringen i stället för att godtyckligt bli styrda utan att få ta del i dess överläggningar. hann aldrig uppleva hur denna kontroversi- ella idé slog rot hos allt fler. efter publiceringen av detta feminismens allra första manifest dog hon (som så många andra kvinnor vid ) av blodförlust i sviterna efter en för- lossning, endast . Det är annars liberalen som brukar få äran av att ha introducerat idén om kvinnan som likvärdigt politiskt subjekt i demokratins historia. verkar i en helt annan tid, efter Wollstonecraft, och vidareutvecklar (tillsammans med sin medarbetare och senare ) hennes idéer till att nu inte bara omfatta kravet på formella rättigheter, utan också en demokratisk struktur som tar kvinnors erfarenheter och intres- sen på allvar. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Så här skriver 1869: Att kvinnan passar för politik kan det följaktligen inte råda något tvivel om. Men det kanske är troligare att man ifrågasätter om politiken passar kvinnorna. I vann kvinnorna kampen om rösträtten i början av 1920- talet. Till en början är de invalda kvinnorna mycket få. Men från och med nu finns ändå möjligheten för kvinnor att sluta sig sam- man och på så sätt utöva makt också i allmänpolitiska samman- hang. Det jag vill lyfta fram här är värdet av kvinnlig särorganisering. Jag tycker nämligen att värdet av att sluta sig samman har fallit bort . Idén om mainstreaming och integrering av ett jämställdhetsperspektiv i alla politikområden har lagt sordin på den politiska och demokratiska tradition som vi hittar inom t.ex. kvinnorörelsen och dagens mer lösliga feministiska grupperingar. Som vanligt får vi ett antingen eller, i stället för både och. Kvinnor tvingas välja mellan integrering och sär- organisering. Jag vill i förlängningen av det resonemanget slå ett slag för kvinnorörelsens betydelse för demokratin (var annars säger man sådant än i en demokratiutredning!). Och varna för att vi nu slarvar bort en tradition av kvinnlig organisering utanför de vanliga parlamentariska institutionerna. Att jämställdhetsfrågorna sugits in i statsapparaten, att vi har fått en utbredd femokrati betyder inte att det könspolitiska slaget om framtidens är vunnet. Jag vet att det är stora ord. Ändå skriver jag dem: Landet står vid i ett vägskäl av oerhörd betydelse för dess kvinnor. Hur ska omsorgen organiseras, boendet, lönerna, barnen osv? Ingen kan ge ett säkert svar. Vad vi vet är att politisk vilja och deltagande gör skillnad. För svenska kvinnor gör det t.ex. stor skillnad om de själva är med i framtidsdebatten, än om den förs av bredbandslyriska herrar som 1John , Förtrycket av kvinnorna och , Kvinnornas befrielse, Nya Doxa 1995. intresserar sig föga för hur arbetet vid datorn förutsätter att någon annan kokar välling och byter blöjor. I en vital demokrati debatterar kvinnor av olika ideologisk färg och från olika samhällsklasser och med olika etnisk bakgrund. I en vital demokrati är jämställdhet (detta tråkiga ord) inte en fråga en- bart för staten. Därav behovet av en förstärkt oberoende, pluralis- tisk kvinnorörelse. Könet som rör till För att förstå kvinnornas djupt paradoxala relation till demokratin tänker jag ta hjälp av feministisk politisk teori. Jag hade naturligt- vis kunnat använda mig av kloka tänkare som eller , men eftersom deras visioner om framtidens demokratier inte synliggör könet som politisk kategori blir det svårt. Man tvingas gissa sig till vad de tycker om könets politiska betydelse, och gissningar är inga bra utgångspunkter för resone- mang. Och frågan lyder: Vad kan denna ideologi (för en ideologi är det) tillföra den svenska demokratidebatten? Hur kan man se på samhällelig gemenskap, individuell frihet, underordning och medborgerligt deltagande om vi utgår från att varje enskild medborgare är antingen kvinna eller man? Ja, helt klart är att allting som vi vanligtvis förknippar med demokratin blir mycket mer komplicerat. Hur blir det t.ex. med den autonoma medborgaren, den som förutsätts göra självständiga val oberoende av omgivningen? Drar vi in kvinnorna i medborgar- sfären så för vi in hela den reproduktiva (och föga autonoma) livssfär som de ständigt förknippats med i analysen – barna- födande, barn, sexualitet, omsorg, städning, hem. Plötsligt måste en demokratiteori förhålla sig till det privata, till sexualiteten och till samspelet mellan könen. Det här har den brittiske politiske teoretikern förstått. Han talar om behovet av att utveckla en livspolitik, dvs. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT omfattar inte bara den offentliga sfären (traditionellt förbehållen män), utan hela livet (något som berör både kvinnor och män).2 I boken en politique skriver den franska Europa- parlamentarikern om kvinnornas inträde på den internationella politiska arenan.3 Guigou har intervjuat kvinnliga politiker i toppositioner; dvs. de kvinnor som är med och formar den framtida Europa- politiken, formulerar sig kring den gemensamma valutan, förhåller sig till globaliseringens effekter, osv. I slutet av sin bok funderar hon över de orealistiska krav och den besvikelse som förväntningarna på något radikalt kvinnligt och annorlunda ofta för med sig för kvinnor. Medborgarna för- väntar sig att kvinnor ska agera på ett helt nytt sätt. hyllar hon en fransk politiker som som i sina offentliga framträdanden framhävde sin identitet som kvinna och som i arbetet som minister, aldrig glömde sitt kön. (min övers.). Så har det ofta varit. Kvinnliga politiker ska vara ungefär som män, men också gärna agera nytt och annorlunda. 2Se t.ex. , Feministiske perspektiver på demokrati og med- I forskarbolym II SOU 1999:77, Demokrati och medborgarskap, Forskarvolym II, och , The Transformation of Intimacy. Sexuality, and Eroticism in , 1992. 3 , Être femme en politique, Plon 1997. 4Guigou redovisar i sin bok resultaten från en Gallupundersökning där tusen personer i 22 stater tillfrågats om fler kvinnor i politiken skulle leda till bättre, eller sämre maktutövning. Av tusen fransmän svarade 59 pro- cent av de tillfrågade att det skulle bli bättre med fler kvinnor i politiken, (trodde å andra sidan att den politiska maktutövningen skulle försämras). Andra länder där en överväldigande majoritet trodde sig få en bättre politik med fler kvinnor var (), () och (). kratiskt Damn you if you do and damn you if you dont. I demokratin och politiken har kvinnor som grupp både osynlig- gjorts (könet har väl ingen betydelse!) och representerat det andra perspektiv som ligger vid sidan av huvudfåran. Det här har resulterat i en ständig ambivalens gentemot kvinnor som tar makt eller agerar i det offentliga. En ambivalens och osäkerhet om vilken roll man förväntas inta, som många kvinnor själva internaliserat. Ett mer konfliktbetonat feministiskt perspektiv gör inte kvin- norna till problemet utan lägger i stället över dagens demokra- tiska kris på män. Om kvinnorna inger hopp om en förnyelse av dagens politiska system, så är det för att det system som vi lever med , nästan uteslutande förkroppsligat av män, är så djupt diskrediterat., skriver Guigou t.ex. Utifrån det här synsättet är det en homosocial stelbent hierarki (män leker/bastar/beslutar/ nätverkar/idrottar/dricker med män) som lett till den förtroende- kris mellan styrda och styrande som vi ser . I LO-ombuds- mannen inom arbetarrörelsens omdebatterade bok patriarken5, återfinns det här perspektivet. Samma idéer hittar vi i reaktionerna på de senaste årens kommunala poli- tiska skandaler (modell ). Kvinnor som tvekar inför, eller hoppar av, förtroendeuppdrag gör det eftersom de blir utträngda ur en informell, av män definierad, maktstruktur. Många väljare (inte bara kvinnor) hoppas att kvinnorna ska ge politiken ett nytt innehåll. Hos kvinnorna ligger löften om förnyelse, om demokratisk framåtrörelse, om dialog. Fler kvinnor vid makten – hoppas man – ska skapa möjligheter för fler med- borgare (av båda könen) att bli delaktiga. På så sätt kopplas demokrati- och jämställdhetsfrågorna sam- man. Kvinnornas intåg på den offentliga scenen, och den kamp som pågår om att omdefiniera demokratins maktpolitiska vill- kor, är del av en mycket större process som handlar om att med politikens hjälp fördela makten på fler händer. Därför är den också mycket hotande och starkt ifrågasatt. 5 , Den röda patriarken, en essä om arbetarrörelsens auktoritära tradition, 1998. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Låt mig förtydliga: Den framtida demokrati som jag och många med mig drömmer om är heterogen, mindre hierarkisk och har lämnat bakom sig dagens konfliktstyrda politiska samtal. Den levande demokratin rymmer så många företeelser som möjligt i ett samhälle. Pluralism ges i ett sånt samhälle ett egenvärde. Största möjliga tolerans och öppenhet råder inom de gränser som demokratin sätter. Varenda medborgare kan identifiera sig med åtminstone någon fråga – någon aspekt – i det offentliga och politiska sam- talet. Den politiska filosofen kallar det här för ett radikalt demokratiskt medborgarskap som inte är ett, utan flera, och hon talar om behovet av att tydliggöra intressemotsättningar, inte skyla över dem: En sund demokratisk process kräver starka kontraster mellan skilda politiska positioner, krockar och öppna intressekonfliker. Om det sak- nas, kan de alltför lätt ersättas med konfrontationer mellan ickeför- handlingsbara moraliska värden och fasta identiteter.6 (min övers.) demokratisyn står i skarp kontrast mot en mer elitär, konservativ syn. Eliten har alltid styrt, heter det, och bör göra det också . Grundproblemet i dagens svenska demokrati blir då i stället att eliterna kapitulerat. Dagens besluts- fattare är för mediokra, de håller inte måttet kompetensmässigt.7 Den står också i konflikt till de rester av 68-vänstern som ger enighet utåt ett egenvärde. Hellre blunda för realiteter eller komplexitet om dessa realiteter hotar en ideologisk princip. Man står stadigt fast vid parollen och ser upprört på medan utveck- lingen svischar förbi. Värdekonservativa politiska tänkare ogillar tanken att besluts- fattare ska representera, vad gäller erfarenheter, social bakgrund osv. Kompetensen ska styra. Den som har makt står i någon 6Chantal Mouffe, The Return of the Political, Verso 1993. , Den skyddade provinsen. En essä om demo- kratins värde och värdighet (SOU 1999:22), skrift nr 17. mening alltid över de han styr över. Därför ogillar man också tanken på varannan damernas i t.ex. . Än värre tanken på könskvotering som (till skillnad från den geografiska kvotering som vi tillämpar, i och – hallänningar röstar på hallänningar, svenskar på svenskar –) anses inkräkta på den enskildes frihet. Jämför man dessa två demokratisyner ser man tydligt att frågan om könet – om jämställdhet och feminism – river djupa revor i demokratitänkandet.