sou · GNB3129d2 · 2000-01-01 00:00:00 — finner stor tillfredsställelse i att arbeta i täljsten, hon arbetar helst i litet format. Då man inte ser är det svårt att få en bild av något som är stort, även om det är taktilt. Hon har arbetat en hel del i lera, men även skapat små tavlor i olika material. Dessa arbetade hon främst med under sin anorexiperiod. Så länge jag höll på med mitt arbete med dessa detaljrika tavlor kunde jag inte äta, vilket var väldigt bra, tillägger hon ironiskt. Relieftavlornas motiv är främst djur och växter. Det material hon har använt sig av är papper och plast, inte tyg för det tycker hon inte om. Hon använder däremot gärna kontaktpapper av olika slag, eftersom de är lätta att hantera. Tavlorna är uppbyggda så att hon först färdigställer hela djuret och därefter lägger hon på växtlighet som ligger framför djuret. Djurens utseende har hon blivit bekant med genom olika typer av modeller och då främst små leksaksdjur som hon samlat . För att lära sig att göra bilder av djur har av pappersmallar skapat modeller som föreställer djuren. Hon använder sedan pappersmallen då hon klipper ut djuret i det material som hon bestämmer sig för att använda i relieftavlan. Ofta tillverkar hon djuren i kontaktvelour. Efter det att hon har fäst djurets kropp, huvud och ben på tavlan, läg- ger hon till detaljer som ögon, öron och tassar. Om hon gör en tiger är det viktigt att den är randig, eftersom det bland annat är ränderna som kännetecknar en tiger. arbetar dock i första hand med skulpturer, hon tillverkar främst djur och endast i undantagsfall människor. Hennes favoritdjur är fiskar och hundar. Hennes intresse för fiskar är delvis beroende av att det finns så många olika sorter. Då hon skapar fiskar använder hon främst fantasien. Då hon gör hundar använder hon sina egna hundar men även andras som modeller. Redan under utbildningen använde sig av sin fantasi, eftersom hon inte ville känna på modellerna kunde hon heller aldrig arbeta med representationer av människor utifrån levande modeller. Då skapar en bild av något så är det inte enbart den yttre formen eller skalet hon arbetar fram, hon vill att man skall kunna känna alla detaljer. Hon vill att skillnaden mellan en sittande och stå- ende hund skall framgå liksom att man skall kunna uppfatta hundens käkar. Beträffande djurbilderna som hon framställer i relieftavlorna är det viktigt att formen på de olika detaljerna är korrekta, som till exempel svansen. Man skall både kunna se och känna vad det före- ställer, hävdar . Hon har aldrig arbetat efter uppstoppade djur, antingen är det levande djur eller små leksaksdjur som är av god kvalitet. Under utbildningen var dock tvungen att arbeta i större format, men det är inget hon skulle välja att göra . Efter den avslutade konstnärliga utbildningen fick hon ett lands- tingsuppdrag som varade , kombinerat med ett startbidrag. Då det första landstingsuppdraget var avslutat fick hon ytterligare ett landstingsuppdrag. Hon har haft ett fåtal utställningar varav den senaste var 1991. var mycket sjuk i anorexi och hade hon ingen möjlighet att arbeta. ägnar sig främst åt att skriva och hon är inte säker på när eller om hon kommer att återuppta sitt bildskapande igen. Att hon inte har kunnat leva på sitt bildskapande tror hon inte är beroende av att hon har en synskada, utan att det är främst ett kvinnligt problem. Ytterst få kvinnor klarar sig på sin konst, anser . Något som har bekräftats i ett antal rapporter rörande konstnärers ekonomiska och sociala situation.31 Konstnärer med funktionshinder, funktions hindrade konstnärer Det finns ett antal nationella och internationella sammanslutningar av konstnärer med olika funktionshinder.32 Förhållandet är komplext mellan dessa organisationer och professionella konstnärer med funk- Sammanslutningar har varierande syfte och uppbyggnad. Många professionella konstnärer med funktionshinder har valt att inte organisera sig i någon av dessa sammanslutningar. Anledningen varierar naturligtvis men ett av skälen torde vara att man i första hand identifierar sig med sitt yrke och i andra hand med sitt funktionshin- der. De Mun- och () är inter- nationellt organiserad och inbegriper konstnärer med mycket varie- rande bakgrunder. Många av medlemmarna har gedigna konstnärliga utbildningar medan andra är självlärda. De flesta människor möter endast mun- och fotmålande konstnärer genom de julkortspaket som har skickats ut till de svenska hushållen . Ofta inne- håller korten jul- och vintermotiv, vilka är återgivna i en stil som lig- ger nära det vi brukar beteckna som hötorgskonst. Då jag besökte organisationen i deras galleri i , i , blev jag mycket överraskad. I utställningshallen hängde målningar utförda av mun- och fotmålare representerade från hela världen. Såväl motiv som stil varierade kraftigt i det måleri som visades. En av dessa konst- närer som fanns representerade var . (Fig. 6) är CP-skadad och antogs på målar- linje 1972, men tvingades sluta då skolan inte ansåg sig ha råd att betala en assistent. Han blev senare antagen till Kung- liga , där fick han möjlighet att fullfölja den femåriga utbildningen.33 Förutom MFK finns organisationerna och Natio- nal . , en internationell organisa- tion vars medlemmar har olika typer av funktionshinder och varav endast ett fåtal har en konstnärlig utbildning. Den engelska organisa- tionen består liksom främst av vad man kan beteckna som amatörer. De båda organisationerna ska- par en plattform för människor med funktionshinder där det ges möjlighet till kreativt bildskapande, de verkar dessutom som betydel- sefulla påtryckningsorgan i den allmänna kulturdebatten rörande till- gänglighet till kulturutbud. Jag frågade hur hon förhåller sig till , men hon kände inte till organisationen. På frågan om hon skulle kunna tänka sig att ansluta sig till eller någon liknande organisation svarade nej. Eftersom hon tror att risken är stor att hon inte blir bedömd som konstnär, utan särbehandlad på grund av sitt funktionshinder. Om det skulle arrangeras en utställning med enbart professionella konstnärer med funktionshinder, skulle hon inte heller ställa ut. Hon är övertygad om att bedömningen i sådana , Strand och hav, ur Att förvalta sitt pund. En bok om 7 mun- och fotmålande konstnärer sammanhang baserar sig på att man är duktig trots sitt funktions- hinder. Om hon skulle sälja på en utställning föreställer hon sig att de sedan säger att: tänk det är en blind konstnär som har gjort det här. Det är säkert fakta i det jag säger och resten är fördomar, men jag skulle ha svårt att veta vilket som var vilket. Då tycker inte jag att jag skulle ha uppträtt riktigt professionellt. I de allra flesta fall behandlas frågor som berör människor med funk- tionshinder separat, vilket även är fallet med denna text. Detta är inte något unikt för analysen av gruppen funktionshindrade, det finns en tendens i vårt samhälle att dela in såväl frågeställningar som männis- kor i olika kategorier. I mitt dagliga yrkesliv samt som bildforskare har jag sysslat med bildåtergivning för synskadade, både teoretiskt och praktiskt.34 Genom detta intresse har jag kommit att ägna mig åt frågor som berör relationen mellan kultur och funktionshinder. Jag har deltagit på ett relativt stort antal nationella och internationella konferenser som behandlat tillgänglighetsfrågor och museer. Dess- utom har jag anlitats som föreläsare och jag har även arrangerat kon- ferenser i ämnet. Varken som åhörare, talare eller arrangör har jag erfarit att det har varit möjligt att diskutera tillgänglighet ur ett vidare perspektiv, dvs. att man är beredd att inkludera alla grupper i samhäl- let då man penetrerar ämnet. Det krävs en medvetenhet om de kogni- tiva och perceptuella processer som är involverade i tolkningar av såväl föremål som av ord och bild. Utifrån en kunskap om dessa pro- cesser liksom grundläggande kunskap i ljussättning och typografisk utformning skulle en större grupp av människor genom enkla medel få tillgång till vårt gemensamma kulturarv.35 Vad innebär då det gemensamma kulturarvet? Det torde vara allas vår historia. Men när vi talar om det gemensamma inbegriper det sällan alla människor. Redan marginaliserade grupper riskerar att marginaliseras ytterligare och hamnar i skymundan eller förbises helt och hållet.36 I Kultur- arvsinstitutioner och det demokratiska arvet, i denna volym, disku- terar det mångkulturella samhället och att det medför en utvidgning av det gemensamma kulturarvet. Detta får konsekven- ser för hur museerna möter sin publik, ty man får hoppas att det mångkulturella samhället även inbegriper människor med funktionshinder. Vi bär på djupt rotade värderingar som innebär att vi slentrian- mässigt delar in människor i hierarkiska kategorier. Det är inte ovan- ligt att fördomar och vanföreställningar smyger sig in då man inte är inriktad på att diskutera en speciell problematik. Ofta gör sig män- niskor (i sin omedvetna välgörariver) till språkrör för grupper som de anser vara svagare. Dessa språkrör har en tendens att avgöra vad den grupp de förespråkar, är intresserad av och vad de har möjlighet att tillgodogöra sig. För sedan åhörde jag en föreläsare som berörde den svarta befolkningens utbildning i . Föreläsaren, en vit kvinna, har deltagit i kampen mot apartheid och fortsätter att arbeta för demokratiseringsprocessen i sitt hemland. I sin föreläsning pläderade hon för att konsthistorieundervisningen måste förändras från att vara västerländskt orienterad till att inbegripa även den afri- kanska konsthistorien. Hennes argument var att den svarta befolk- ningen inte har någon möjlighet att förstå renässanskonsten, då de inte har någon erfarenhet av och kunskap om perspektiviska återgiv- ningar som bygger på centralperspektivet. Hon begår ett fatalt miss- tag då hon inte skiljer på den egna kulturens representationsformer och förmågan att tolka och förstå de som uppträder i andra kulturer. Samma typ av förmynderi möter ofta personer med funktionshinder. Andra människor bestämmer vad de kan förstå och uppleva. Därför är det viktigt att varje enskild grupp får möjlighet att komma till tals. Genom att negligera en konstutövares funktionshinder fråntas vi som åskådare/åhörare/läsare möjligheten att få en fördjupad kunskap om en annan människas livssituation. Att försöka utröna och förstå varför människor skapar estetiska artefakter är en av drivkrafterna inom den estetiska forskningen. Lik- som hur artefakten förhåller sig till det skapande subjektet. Det är en svår balansgång mellan att respektera en människa utifrån hennes individuella kvaliteter som man lyfter fram betydelsen av ett eventuellt funktionshinder, då man analyserar och tolkar det konstnärliga verk som hon eller han har utfört. Även om man riske- rar att hamna i en objektifiering av en grupp är det viktigt att försöka finna metoder och analysverktyg för att undersöka betydelsen av ett funktionshinder hos en specifik konstnär. Det är inom olika konst- yttringar som en grupp ofta kommer till tals på ett otyglat och ocen- surerat sätt. Detta vittnar inte minst arbetarrörelsens författare, konstnärer och visskapare om, eller kvinnorörelsens olika konstnär- liga uttryck. 1Se , , Tactile Pictures. Pictorial representations for the blind 1784–1940, Diss. 1998, s. 27–30. 2Gunilla har diskuterat detta i sin forskning. Se: En studie om blinda barn i integrerad förskoleverksamhet, Rapporter/, Psyko- logiska institutionen, 1991. 3Se i Funktionshinder – Forskning – Kultur. Rapport från en tema- vecka vid (utgivning ) Högskolecentrum för Handi- kappforskning, . 4David D. , Disfigurement and Reconstruction in mess The Human Wheel, Its Spoke and Felloes, The Body and Physical Diffe- rence, ed. and . Snyder, 1997, s. 71. 7Fenomenet Freak shows eller extraordinära kroppar har behandlats av i Extraordinary Bodies: Figuring physical disability in American culture and literature, , , 1997, s. 55–80. 8Ibid., s. 78. 9Detta har behandlats av bl. a. , , Memoir of the Blind. The Self- Portrait and other Ruins (1990), 1993; , , Women and mythology of blindness (opubl. ), 1998; Heller, , Educating the Blind in the of Enlightenment. Growing Points of , History, 1979, 23:392–403; Mirzoeff, , Silent Poetry. Deafness, Sign and Visual Culture in modern , 1991; Mirzoeff, , Bodyscape: Art, modernity and the ideal figure, 1995; , ., Enlightenment, Romanticism and the Blind in , 1987. 10Paper presenterat på International /Sections for the Blind (IFLA/SLB), PreConference, 1999. 11Lena har diskuterat detta i Bilden av människan. Kring en bild- kultur och dess centralsymbol, Utsikt mot , 1991. 12Via internet kan man söka upp ett stort antal freak shows. 13The Body and Physical Difference. Discourses of Disability, ed. T., Snyder, , Snyder L., 1997, s. 2. 14Ibid., s. 2–3. 15Eriksson, , Smärtans gestalter och den gestaltande smärtan. En studie av handikappade konstnärers verk och hur handikapp har gestaltats inom bildkonsten, (under utgivning), Visuellt, Konst- och bildvetenskapliga institutionens skrift- serie nr 8, , 2000. 17SOU 1991:46, s. 137. 19Handikappombudsmannens rapport till regeringen , s. 120. 20Ibid., s. 85. 21Ibid., s. 86. 23Se: nia – nio vägar att utveckla bemötande av personer med funk- tionshinder, SOU 1999:21. 24Boström (1999). 25Se avsnittet om astigmatism i Trevor-Roper, , The World Through Blunted Sight (1970), 1997, s. 49–63. 26Änglar, INUTI, 1998. 27Detta återgavs av vid konferensen – Kultur – Forskning, dec. 1998, Högskolecentrum för Handikappforskning, . 28DeFini, , , , HIV/AIDS and Vision Loss – , (opubl.) Vision 99, , 12–16 . 29Finn (1998). 30Eriksson, , Smärtans gestaler och den gestaltande smärtan. En studie av handikappade konstnärers verk och hur handikapp har gestaltats inom bildkonsten, (under utgivning), Visuellt, Visuellt, Konst- och bildvetenskapliga institutio- nens skriftserie nr 8, , 2000. 31Eva visar upp samma resultat i C-uppsatsen blivit bättre En undersökande uppsats om kvinnliga konstnärer i , , , 1999. 32Om man söker på internet finner man ett stort antal sammanslutningar av varierande storlek. 33Sidenbladh, , Att förvalta sitt pund. En bok om 7 mun- och fotmålande konstnärer, s. 89–97. 34Eriksson, , Konsthistoria för synskadade, Rapport 1994:2; A Guide to the Production of Tactile Graphics on Swell Paper, 1994; Taktila Bilder, Taktilt – inte se men röra (1994), katalog nr 578, Handledning i relief- bildframställning på svällpapper,1995; On making painting tactile – an exhibi- tion project in , Art Bulletin of , 1–2 1994–1995; Från föremål till taktil bild,1997; Att känna bilder, 1997; Att glädjas åt en bok. Taktila bilderböcker, böcker att läsa med fingrarna, Funktionshinder – Forskning – Kultur. Rapport från en temavecka vid (utgivning ) Högskolecentrum för Handikappforskning, ; Jag vill ha en hund. Multimedia för barn med synskada, Bilder och inter- net – rapport från ett symposium kring konstruktion och tolkning av digitala bilder. 5–, Visuellt, Konst- och bildvetenskapliga institutionens skriftserie nr 6, , 2000. 35What some people see is what others feel, Art Bulletin of Nationlmuseum , Vol 5/1998. 36Man kan fråga sig varför t.ex. inte skolmuseer inkluderar det pedagogiska material som har använts inom specialpedagogiken. I synnerhet som mycket både pedagogiska metoder som undervisningsmaterial först har utvecklats inom specialpedagogiken. , Bo (1995) Den fördömda vänsterhanden, Likhet och särart. Handikapphistoria i , Red. , B.-E., Törn- qvist, R., : Fingraf The Body and Physical Difference. Discourcses of Disability (1997) ed. T., Snyder, , Snyder L., ; , (1999) El Greco led varken av synfel eller van- sinne, 28/4 , (1993) Memoir of the Blind. The Self-Portrait and other Ruins (1990), : , (2000) Smärtans gestalter och den gestaltande smär- tan. En studie av handikappade konstnärers verk och hur handikapp har gestaltats inom bildkonsten, (under utgivning), Visuellt, Konst- och bildvetenskapliga institutionens skriftserie nr 8, , (1998) What Some People see is what Others Feel, Art Bulletin of , vol. (1998) Tactile Pictures. Pictorial representations for the blind 1784– 1940, Diss. Acta Universistatis Gothoburgensis, Stu- dies in Art and Architecture 4 (1997) Att känna bilder, ; SIH-Läromedel (1997) Från föremål till taktil bild, ; SIH-Läromedel (1995) Handledning i reliefbildframställning på svällpapper, : Talboks- och (1995) On making painting tactile – an exhibition project in Natio- nalmuseum, Art Bulletin of , Vol. (1995) Taktila Bilder, Taktilt – inte se men röra, katalog nr 578 (1994) Konsthistoria för synskadade, Rapport 1994:2, : Tal- boks- och Finn, (1998) Lifes over the shutter of death, Week- end FT 28/11 Handikapp, välfärd, rättvisa. handikapputredning, SOU 1991:46, till regeringen (1997) Heller, , (1979) Educating the Blind in the of Enlighten- ment. Growing Points of , History Hoffsten, (1998) Blues, : DN , (1991) Bilden av människan. Kring en bildkultur och dess centralsymbol, Utsikt mot , : Bra Böcker (1999) nia – nio vägar att utveckla bemö- tande av personer med funktionshinder, SOU 1999:21, Mirzoeff, , (1995) Bodyscape: Art, modernity and the ideal figure, : Routledge (1991) Silent Poetry. Deafness, Sign and Visual Culture in modern , : (1987) Enlightenment, Romanticism and the Blind in , : Pollock, (1988) Vision and Difference: Feminity, Feminism, and Histories of Art, : : Methuen , (1991) En studie om blinda barn i integrerad förskole- verksamhet, : Univ., , , Att förvalta sitt pund. En bok om 7 mun- och fot- målande konstnärer, : Mun- och , , (1997) Extraordinary Bodies: Figuring physical disability in American culture and literatur, : Trevor-Roper, (1997) The World Through Blunted Sight (1970), Harmondsworth: Penguin (1997) Disfigurement and Reconstruction in Wheel, Its Spoke and Felloes, The Body and Physical difference, (red.) and Sha- ron L. Snyder, , , (1998), : INUTI Det musikaliska deltagandet och den musikaliska medborgaren När man ställer orden musik och demokrati bredvid varandra, inställer sig ett antal frågor och problem. 1 Musik har ett grundmurat anseende som social avskiljare, skiktare och förenare: den nutida konstmusikens inpiskade elitism; medelklass med eller utan piano; musiken som en kulturell flagga, lika användbar för nationsbyggande stater (nationalsånger, stamsånger) som för etniska grupper i det mångkulturella samhället. Inte minst tänks musik till- handahålla de flaggor som speciellt ungdomar fylkar sig bakom. Vissa särskilda musikstycken eller musikformer flaggar när det är fest, bröllop, gudstjänst, politiskt möte. Musikens flaggvärde kommer till synes i uppförandet av opera- och konserthus, och hörs i den köpcentrumsmusik som annonserar vilka slags människor man vill se bland sina kunder. Men musiken själv trotsar gärna de envetna försö- ken att tvinga in den i etniska eller nationella tolkningsramar och avgränsningar. Århundraden av kulturflöden har medfört att firade musikaliska nationalsymboler och etniska kulturarv alltför gärna visar sig komma någon helt annan stans ifrån2. Musiken rymmer inom sig både kultur och underhållning, upple- velse och nöje, obemärkt fritidssysselsättning och seriöst arbetande konst. Och börjar man närma sig musiken i sig antyds ett komplex av väsentliga men något undanglidande frågor. Hur kan man förstå vad musik säger eller kommunicerar? Man skulle kunna ta detta som en utgångspunkt för uttolkande musikanalyser av olika musikstyckens demokratiska idéinnehåll och studier av musikens roll i demokratisk eller odemokratisk fostran. Här närmar vi oss vad som avhandlades vid en större konferens i : musik och påverkan. Musiken ses stundom som lömsk magi, något som antyds DET MUSIKALISKA DELTAGANDET OCH DEN MUSIKALISKA MEDBORGAREN med formeln vin, kvinnor och sång (eller i mer nutida formulering sex, droger och rockn roll). framstår som ett tecken på hur man söker tämja denna svårfångade men lömska musik. Hur demokratisk är musiken? Vad säger musiken om demokratin? Musik verkar ju vara något slag av tecken eller symbol, men vad den i så fall säger är ganska oklart. Tänk på Vitt ariskt motstånd eller An die . Om man bortser från texterna, hur kan man dechiff- rera VAM-musikens eller Beethoven-finalens respektive budskap? Långa och inte speciellt utslagsgivande debatter har förts om musi- kens mening, vari den i så fall består, och om den över huvud taget finns. Jämfört med språket förefaller musiken påtagligt icke-infor- mativ. Mycket väsen för ingenting, eller som skriver, Music has been called the most noise conveying the least informa- tion.3 beklagar nog här att vi fortfarande saknar den musika- liska ordbok där vi kan slå upp olika musikaliska element (en trud- delutt, en instrumentklang, en rytm) och få reda på i klara ord vad de betyder. Ändå säger musiken åtskilligt om demokratin och deltagandets villkor – även om den inte gör det på samma uttalade och lättfångade sätt som språket. Jag vill med denna artikel försöka fånga något av det som sägs. Inte genom uttolkningar av musikaliska budskap, utan genom att ta fasta på de musikaliska produktionsförhållandena och musiken som konst- och kommunikationsform, bland annat genom jämförelser med språket och idrotten. Jag uppfattar här demokrati som något som tillförsäkrar varje medborgare, oavsett börd och ställ- ning, samma grundläggande fri- och rättigheter, och tanken är att dels diskutera demokratin inom musiken, dels låta musiken leda oss till frågor om demokrati, medborgarskap och deltagandets villkor. Konsumtion, distribution, deltagande Fonogram (CD, vinyl, musikkassetter) är ett större medium än dags- pressen (morgon- och kvällstidningar). Kanske inte i ekonomiska termer – svensken lägger i genomsnitt ut på sitt tid- ningsläsande (vartill kommer ytterligare via skatten), medan (samt därtill ytterligare via skatten) spenderas på fono- gram (nödvändig utrustning, dvs. kassett- och cd-spelare, inte inräk- nad).4 Men det är vanligare att en svensk familj har skaffat cd-spelare än att man håller sig med dagstidning. Och medan tidningen får nöja sig med 28 minuters svensk medborgerlig uppmärksamhet per dag, ges fonogrammet . Musikens försteg framför det skrivna ordet i den svenska uppmärksamheten kan visas ännu tydligare. Att lyssna till musik från fonogram eller radio tar och av svenskens tid, medan dagspress, tidskrifter och böcker sammantaget ägnas och . Faktiskt ligger musik- lyssnandet på ungefär samma nivå som tittandet på teve och video (sammanlagt och ).5 Siffrorna talar sitt tydliga språk: att lyssna till musik är en viktig del av den svenske genomsnittsmedborgarens liv. Men vilka är det som lyssnar hur mycket till vad? omfattar utbudet omkring 10 000 olika fonogramtitlar.6 Med inspiration från idéer om smakdistinktioner som sociala avgränsningar kunde man upprätta en karta över vilka sociala grupper som lyssnar till exempelvis underhållningsmusik, seriös klassisk musik, jazz, respektive pop & rock (eller vilka svåravgränsade kategorier man nu vill arbeta med), eller vem som uppfattar musik som seriös kultur och vem som lever med musik som nöje och underhållning på fritiden.7 Jag skulle tro att varje läsare har en ganska klar bild av var landsbygd/stad, högut- bildade/lågutbildade, yngre/äldre, välsituerade/ekonomiskt svaga skulle placeras på denna musikaliska karta. Men vi behöver inte fylla i siffrorna i denna statistiska matris över den svenska musikkonsumtionen för att distributionen ska framstå som nyckelfrågan när det gäller musikalisk demokrati. Hur ska den musikaliska kulturen spridas på ett jämlikt sätt till medborgarna? Hur ska man garantera konsumenterna tillgång till mångfalden i det musikaliska varuutbudet? Statens produktionsstöd till fonogram (som stödjer mångfalden i utbudet), Rikskonserter (som för ut den levande musiken till medborgare utanför storstäderna) och (som ger alla möjlighet att ta del av den klassiska musiken) kan här ses som distributionspolitiska åtgärder i den musikaliska demokratins tjänst.