sou · GNB377 · 2000-01-01 00:00:00 — Trots detta är det en- dast i som kvinnors icke-konventionella verksamhet är större än männens vad avser att ha skrivit på namnlista och deltagit i bojkott. I återfinns fler kvinnor som skrivit på namnlistor 1980, likaså i . Övriga aktiviteter uppvisar manlig över- vikt, även om skillnaden mellan könen är mindre i än de båda övriga länderna. Det manifesta politiska deltagandet i utmärker sig knap- past genom att vara mer jämställt än i och . Tvärtom, skillnaderna är överlag små i alla tre länderna. De har minskat och differenserna som finns visar i huvudsak att män i de flesta avseenden är mer aktiva än kvinnor. Om några natio- nella variationer kan skönjas är det att det politiska deltagandet i och även i är något mer jämställt än i Tysk- land. Men som sagt, skillnaderna mellan länderna är inte stora. KVINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER Psykologisk beredskap – latent politiskt engagemang Medborgarskapsbegreppet innebär emellertid inte att alla medbor- gare förväntas vara aktiva , utan snarare att de bör besitta ett visst mått av handlingsberedskap (m.fl. 1989:88). Att begränsa en analys av det politiska medborgarskapet endast till fak- tiska, manifesta handlingar ger knappast någon ledning till varför människor deltar, eller inte deltar. Individen kan tänkas välja att inte engagera sig trots att hon är kapabel, därför att hon är nöjd med si- tuationen. Eller kan hon avstå från att aktivera sig därför att hon på något sätt uppfattar sig förhindrad. Inte minst kan just hinder tän- kas vara en relevant förklaring till icke-deltagande när fokus ligger på kvinnors deltagande, eftersom forskning pekat på att det ofta är förenat med svårigheter för kvinnor att komma in i manliga struk- turer. Också det motsatta är möjligt – att människor aktiverar sig av helt andra skäl än för att försöka påverka den politik som förs. Det kan vara exempelvis sociala skäl bakom ett politiskt deltagande. Detta leder till att det är nödvändigt att inkludera individernas subjektiva beredskap för politiska handlingar, eller det latenta enga- gemanget (till skillnad från det manifesta), i en analys av könsskill- nader i politiskt deltagande (Verba, Nie och 1978:46 ff.; et. 1989; 88, 100; , m.fl. 1989). Eftersom vi i allmänhet antar att den psykologiska beredskapen för politiskt engagemang föregår den faktiska handlingen, och idealt ska vara en förutsättning för den, kan det till och med vara rimligt att hävda att analyser av den psykologiska beredskapen för politiskt handlande är de mest centrala för förståelsen av mekanismerna bakom handlingen och därmed av det politiska medborgarskapet. Vad som skall förstås med latent politiskt deltagande är inte entydigt. I tabell 5 presenteras tre indikatorer. Den första är huru- vida man känner sig som anhängare till något parti, eller vad som brukar kallas partiidentifikation. Den andra indikatorn är huruvida man regelbundet läser om politik i tidningar. Denna sista indikator kan i och för sig ses som en faktisk handling snarare än en indikator på beredskap. kan läsning om politik tolkas som en aspekt av intresse, och också ge en viss indikator på kunskapsnivå. Den tredje indikatorn är i vad mån man uppfattar sig som intresserad av politik. Denna fråga har tyvärr inte ställts regelbundet i Storbritan- nien. Den uppgift som förekommer rör undersökningen som genomfördes och 1992 och avser britternas intresse för valkampanjen. Källa: Valundersökningar från respektive land och år. Se not 5. Andelen väljare som uppfattar sig som partiidentifierade har minskat i de flesta länder, så även i de länder som undersöks här. Däremot har skillnaden mellan andelen partiidentifierade män och kvinnor ökat något i alla tre länderna mellan 1960- och 1990- talet. Att läsa nyheter om politik uppvisar större skillnader mellan kö- nen än de flesta olika indikatorer på politiskt engagemang som re- dovisats i kapitlet, även om skillnaden minskat betydligt under pe- rioden. Ungefär motsvarande mönster återfinns beträffande subjek- tivt politiskt intresse. Män uppfattar sig vara mer politiskt intresse- rade och läser mer om politik i tidningen, än vad kvinnor gör. Detta är ett mönster som går igen i alla tre länderna. I World Value Stu- dies ställdes en fråga om intresset för politik. Resultatet av den lik- som av en fråga om hur ofta man samtalar om politiska spörsmål redovisas i tabell 6 nedan. KVINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER Politiskt intresse samt diskuterar ofta politik (World Value Study 1980–1981 samt 1990–1991) Diskuterar politik** *Avser svaren mycket och ganksa intresserad på fråga med fem svarsalternativ. **Avser svaret regelbundet med ytterligare alternativ ibland, aldrig, vet inte. Källa: World Value Studies, se not 4. Analysen omfattar ju här en betydligt än då val- undersökningarna används. Mönstret är dock i huvudsak i linje med vad som visades i tabell 5. Vad gäller politiskt intresse är skillnaden mellan kvinnor och män betydligt större i , än i och . Samma mönster återkommer när det gäller att dis- kutera politik. Medan det inte är någon större skillnad mellan könen i och , är det 12 procentenheters skillnad i . fanns en förhållandevis tydlig skillnad både i och . Sammantaget pekar resultaten här på att i och Storbritan- nien har skillnaderna mellan kvinnors och mäns latenta politiska deltagande minskat betydligt och var förhål- landevis små. I , däremot, har inte skillnaderna minskat i samma utsträckning och skillnaden mellan kvinnors och mäns laten- ta politiska deltagande är jämförelsevis tydlig. Inledningsvis nämndes att de flesta förklaringar till att skillna- derna mellan kvinnors och mäns politiska deltagande, det manifesta eller det latenta, tar fasta på kvinnors förändrade livssituation. För- ändringar i utbildningsnivå, förvärvsarbete liksom förändringar av kvinnorollen antas tillsammans innebära en minskad könsskillnad i vad som brukar kallas politiska resurser, och därmed i det politiska deltagandet. Vidare antas dessa förändringar i första hand ha präglat de yngre generationernas kvinnor. I tabell 7 redovisas andelen poli- tiskt intresserade i olika åldersgrupper. Om hypotesen om att de yngre generationernas kvinnor är mer jämställda som politiska med- borgare än de tidigare, borde detta mönster återspeglas i det poli- tiska intresset. Andel politiskt intresserade i olika åldersgrupper Källa: World value Studies, se not 3. Om man utgår ifrån uppfattningen att yngre generationers kvinnor och män är mer jämställda som politiska medborgare är mönstret inte så entydigt som man skulle kunna förvänta sig. Endast i Tysk- land är skillnaden mellan kvinnors och mäns politiska intresse störst bland de äldsta och minst bland de yngsta, både 1981 och 1991. I är vid båda undersökningstillfällena könsskillnaden minst bland de äldsta. var den minst bland de medelålders, medan det förväntade mönstret med minst könskillnad bland de yngsta finns 1991. När det gäller fanns störst skillnad mellan kvinnors och mäns politiska intresse bland de medelålders 1981 och bland de äldsta 1991. Minst könsskillnad 1981 fanns bland de yngsta, men 1991 bland de medelålders. Man kan alltså inte tala om någon entydig generationseffekt i alla tre länderna. Endast uppvisar en sådan. Om man betänker när personerna i de respektive åldersgrupperna är födda och att det i stort sett är mellan de båda under- sökningarna finns ett annat mönster. Den yngsta åldersgruppens fö- delsedata () sträcker sig . Vid under- sökningen 1991 tillhörde många av dem som 1981 klassificerades i den yngsta åldersgruppen i stället den medelålders gruppen, födda . Detta innebär att vad som kan skönjas i tabell 7 för och är en generation hos vilken det politiska medborgarskapet är mer jämställt. Det är män och kvinnor som föddes under de första decennierna efter . Den åldersgrupp som 1981 uppvisade minst könsskillnad i , och måttlig könsskillnad i var de som var unga under KVINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER De allra yngsta 1991 var i stort sett lika jäm- ställda i , men inte i . Alltså finns för del en generationseffekt i termer av utveckling mot att yngre gene- rationer är mer jämställda. Den yngsta generationen i däremot, uppvisar större könsskillnad i politiskt intresse än vad äld- re åldersgrupper gör, framför allt beroende på att de unga brittiska kvinnorna är betydligt mindre politiskt intresserade än de medel- ålders. inte fullt så unikt Den övergripande frågan i detta kapitel har varit i vad mån utövan- det av det politiska medborgarskapet, förstått som manifest och la- tent politiskt deltagande, är mer jämställt i än i och . Så skulle kunna förväntas vara fallet, givet den långt- gående jämställdheten i många andra avseenden. Svaret på denna fråga är inte entydigt. Genomgången har visat att i alla tre länderna finns en tydlig trend mot minskande könsskillna- der. Framför allt rörande manifest deltagande är skillnaderna mellan kvinnor och män överlag små. De skillnader som finns är dock fort- farande i riktning av att män är mer aktiva. Tesen om att kvinnor engagerar sig i andra typer av organisationer än män ges visst, om än svagt, stöd. Jämförelsen av de tre länderna visar att och framstår som tämligen lika vad gäller jämställdhet i ut- övandet av det politiska medborgarskapet. Däremot skiljer ut sig som något mindre jämställt. I kapitlets inledning poängterades att det är väsentligt att också se till det latenta politiska deltagandet – den psykologiska bered- skapen – för att nå slutsatser om det politiska medborgarskapet. Kapitlet har visat att det latenta deltagandet uppvisar större köns- skillnader än den manifesta. Vad gäller sådant som politiskt intresse och att diskutera politik finns könsskillnader kvar i början av 1990- talet. I och har de dock minskat tydligt under , medan mindre förändring skett i . De tyska kvinnornas latenta politiska deltagande ligger betydligt lägre än männens. Dock finns ett tydligare mönster av mindre skill- nader bland de yngsta i än i och . Analyser av pekar inte på att något avgörande skett med könsskillnaderna i politiskt deltagande . I konstateras att Inom ramen för den stora demokratin deltar kvinnor oftare än män i olika typer av manifestationer. Vissa dimensioner präglas dock allt- jämt av ett manligt överläge. Till dem hör främst partiaktivitet och kontakter. (m.fl. 1998:79). Författarna konstaterar dock att den allmänna tendensen avseende skillnaderna mellan könen är att de minskar, alltså samma tendens som har visats här. Att de jäm- förelser av svenska förhållanden med och som presenterats här inte inkluderar kan därför antas vara av mindre betydelse för analysens huvudslutsats. Om hänsyn tas till generation i stället för åldersgrupp återfinns dock ett visst generationsmönster även i . framstår alltså, trots den jämställdhet som finns vad gäller närvaro i det som brukar kallas det offentliga rummet, inte som unikt vad gäller utövandet av det politiska medborgarskapet. , som i andra avseenden ter sig betydligt mindre jämställt, uppvisar i det stora hela ungefär samma mönster som . däremot visar sig som ett land där den traditio- nella bilden av kvinnor som mindre delaktiga än män fortfarande äger giltighet. Den analys som presenterats här är naturligtvis inte uttömmande. Många frågor återstår att finna sina svar, innan det är möjligt att slutgiltigt fastslå hur variationer mellan olika typer av välfärdsstater återverkar på könsaspekten i det politiska medborgarskapet. Men en slutsats som kan dras är att det inte finns något entydigt samband mellan exempelvis kvinnlig förvärvsfrekvens eller parlamentarisk representation av kvinnor, och kvinnors utövande av det politiska medborgarskapet. 1Maria är filosofie doktor, verksam som lärare och forskare vid , . Kapitlet ingår som en del i forskningsprojektet och kvinnornas politiska medborgar- skap finansierat av . 2Avser Bundesrat samt . 3Se vidare Lovenduski och (red.) 1993 för diskussioner om utveck- lingen i nationella parlamentet. För , se också Wängnerud 1998. 4Det finns också en tredje World Value Study genomförd . Den är emellertid ännu inte tillgänglig för sekundäranalys. World Value Study 1980–1981 och 1990–1991 är förmedlad genom SSD (svensk samhällsvetenskaplig datatjänst). Antalet intervjuade (viktat) är för 1981 1 022 personer , 1990 1 047, 1981 5 260, KVINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER 1990 3 075, 1980 2 536, 1990 2 805 personer. 5Valundersökningarna från är tillgängliga hos SSD (svensk samhälls- vetenskaplig datatjänst). Valundersökningen 1968 omfattade 2 943 personer och valundersökningen 1994 2 657 personer. De brittiska valundersökningarna har gjorts tillgängliga av Archive vid . Undersök- ningen 1963 omfattade 2 009 personer, 1964 1 789 och undersökningen 1992 De tyska undersökningarna har gjorts tillgängliga via SSD och omfattade 1969 1 945 personer och 1992 11 143 personer. 6Se även 1995:148. Borchorst, A. (1994) Welfare State Regimes, Womens Interests and the EC i , D.(red.) Gendering Welfare States. Bussemaker, J. och van Kersbergen, K. (1994) Gender and Welfare States: Some Theoretical Reflections i , D. (red.) Gen- dering Welfare States. , A., Converse, P.E., , W.E. and Stokes, D.E. (1960) The American Voter. (1987) Sex Differences in Political Participation. Pro- cesses of Change in Fourteen Nations. Duverger, M. (1955) The Political Role of Women. (1990) The Three Worlds of Welfare Capi- talism. Haavio-Mannila, E., Dahlerup, D. m.fl. (1983) Det uferdige demo- kratiet. Kvinner i nordisk politik. Utgiven av nordiska minister- rådet (1996) Det handlar om prioriteringar. Kvinnors villkor och intressen i lokal politik. , H.M. (1987) and Women . Essays in State Feminism. , . W. m.fl. (1990) Continuities in Political Action. Kolinsky , E. (1993) Party Change and Womens representation in Unified i Lovenduski, J. och , P. (red.) Gender and Party Politics. Lovenduski, J. (1986) Women and European Politics. Lovenduski, J. och , P. (red.) Gender and Party Politics. , Ute (1992) Wählen Frauen ? Zur Soxiologie eines frauenspezifischen politischen Verhaltens in der Bundesrepublik . (1991) Gender Differences in Political Participation in : Traditional, Radical and Revisionist i Govern- ment and Opposition vol 26:1 s. KVINNORS POLITISKA MEDBORGARSKAP I TRE VÄLFÄRDSSTATER , M. och Wängnerud, L. (1995) Kvinnor som väljare och valda. Pateman, C. (1989) The Disorder of Women: Democracy, Feminism and Political Theory. , , , A. och , G. (1989) Medborgar- nas makt. , V. (1987) Women & Politics. (1996) Gender, Equality and Welfare States. (ed.) (1994) Gendering Welfare States. : : Om kvinnor och män i EG 1992:58 Schlozman, K.L., Burns, N. och Verba, S. (1994) Gender and the Pathways to Participation: The Role of resources i vol. Togeby, L. (1994) Fra tilskuere til deltagere. Verba, S., Nie, N.H. och , J. (1978) Participation and Political Equality: A Seven Nation Comparison. (1998) Linking Parties with People? Party membership in –1994. Studies in Politics 46 Wängnerud, L. (1996) Kvinnorepresentation. Makt och möjligheter i riksdag. Den svenska modellen som demokrati Skall man diskutera den svenska demokratins framtid, bör man nog ha en god bild av den utveckling vi har bakom oss. Det historiska arvet väger, och bör också väga tungt i bedömningen av vad som är önskvärt och möjligt att göra åt de tillkortakommanden vi kan iden- tifiera . I den här uppsatsen diskuteras den svenska demokratins utvecklingshistoria under det senaste halvseklet. Det sker med den speciella tematisering som en nära anknytning till den omfattande diskussionen om den svenska modellen ger. De frågor som jag söker besvara är främst följande: Hur skall vi beskriva och förstå den svenska modellens framväxt? Hur skall modellen tolkas i demokra- titermer? Är den svenska modellen död eller lever den möjligen vidare i modifierad form? Min genomgående tes i uppsatsen är att tidigare svar på dessa frågor har underskattat betydelsen av vad vi kan kalla den svenska ämbetsmannastaten. Men först måste vi i ett särskilt avsnitt klargöra själva begreppet den svenska modellen. Ett grundläggande problem i alla diskussioner om den svenska mo- ellen är begreppets mångfald och vaghet. Om vi bortser från det vanliga språkbruk, där man fäster denna beteckning på snart sagt varje påstått svenskt särdrag med en svensk modell för, säg, krimi- nalpolitik, möbeldesign, bilsäkerhet, konsumentskydd, etc. finns ändå flera olikartade begreppsbestämningar kvar. Och var och en av dessa är i sin tur utomordentligt sammansatt. Det handlar ju om att i viktiga avseenden karakterisera en hel samhällsmodell och en hel epok! DEN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI Den svenska maktutredningen, som hade den svenska modellen som ett centralt begrepp och flertalet av dess olika komponenter som viktiga empiriska undersökningsområden, valde, i ljuset av mångfalden och vagheterna i begreppet, att anamma en speciell analysstrategi. Man konstruerade ett slags maximibegrepp för den svenska modellen där alla viktiga egenskaper som fästs vid moellen i den vittomfattande debatten kom att inkluderas. Det blev en lista med hela elva olika komponenter, där var och en har fått beecka en central egenskap hos modellen:1 Den metod för konfliktlösning på arbetsmarknaden, som känne- tecknats av uppgörelser mellan parterna utan statlig inblandning De centrala avtalsförhandlingarna, som bland annat anses ha möj- liggjort återhållsamhet och solidarisk lönepolitik Den historiska kompromissen mellan kapital och ar- bete Universalismen, eller den generella välfärdspolitiken, utan indivi- duell behovsprövning Den andra kompromissen, eller de relationer mellan kvinnor och stat som varit avgörande för välfärdsstatens utformning. Det var enligt min mening inget större fel på vare sig analysstrategin eller på själva listan – fast den allra sista komponenten snarare fram- står som en senare tillagd analytisk kategori, än ett framträdande element i den faktiskt förda allmänna debatten. bidrog utan tvekan med den dittills mest kvalificerade undersök- ningen av den svenska modellen och, särskilt, dess försvagning (se nedan). Kanske borde man inte ha givit upp så lätt vad gäller begreppsmångfalden, utan försökt komma närmare en kärna, eller, snarare, en begreppsbestämning som var mindre fler- kärnig. I alla händelser kommer jag här nedan att göra ett blygsamt försök i denna riktning genom att identifiera fyra huvudvarianter av begreppsanvändning i debatten om den svenska modellen. Således menar jag nog att man med visst våld kan fösa in alla de komplexa begreppsvarianterna i endera av två boxar varav den ena får bära påskriften den andra är märkt poli- tiska. Grunden för klassificeringen är då, att medan somliga för- fattare starkast framhåller de ekonomiska aspekterna av modellen, betonar andra de mer entydigt politiska sidorna. Ekonomiska ver- sioner av den svenska modellen lägger huvudvikten vid en värdering av ekonomiska prestationer, alltså hur bra eller dåligt vi gjort ifrån oss med avseende på främst tillväxt, sysselsättning, inkomstfördelning och inflation. Intresset för institutionella och, i snävare mening, politiska förhållanden är i detta perspektiv härlett ur intresset för ekonomiska prestationer; politiska variabler behövs för att förklara variationerna i dessa utfall, men är inte i sig av pri- märt intresse. Bland dessa ekonomiska versioner av den svenska modellen finns i sin tur två i flera avseenden dramatiskt olika varianter, låt oss kalla dem marxistiska/postmarxistiska, respektive neoklassiska/nyliberala. I det förra perspektivet, det marxisiskt/postmarxistiska, är den svenska modellen ett specifikt uttryck för klasskampen mellan kapi- talister och arbetare.2 Genom arbetarklassens ovanliga styrka i , både fackligt och politiskt, var det möjligt att under 1930- talet få till stånd en historisk kompromiss mellan kapital och ar- bete. Denna uppgörelse innebar, i största korthet, att arbetarrörel- sen åtminstone tills vidare lät privatkapitalismen bestå och lovade arbetsfred och återhållsamma lönekrav i utbyte mot solidariska löner och en kraftigt utbyggd välfärdsstat. Den svenska modellen har i denna tolkningsram givit åtskilligt av välfärd och social trygghet, men ganska lite av socialism i betydelsen arbetarklassens makt över produktionsmedlen. Under har dessutom kapitalet i mycket stor utsträckning tagit tillbaka tidigare förlorad terräng. Monopolkapitalets fortsatta koncentration och internatio- nalisering, liksom produktivkrafternas och produktionsförhållan- denas förändring i riktning mot vad som ofta kallas postfordism, har orsakat den kraftiga pendelrörelsen under senare år.3 Den neoklassiska/nyliberala varianten förlägger också modellens uppkomst , men talar hellre om den sunda kompro- missanda som då infann sig. Den var främst ett resultat av att arbe- tarrörelsen övergav sina mer långtgående socialistiska ambitioner för mer pragmatiska mål.4 Så länge denna pragmatism dominerade var den ekonomiska utvecklingen i åtminstone lika gynnsam som i andra jämförbara länder. Men den offentliga sektorn växte all- deles för snabbt. När både internationella chocker och hemlagade misstag – till dessa hörde i hög grad den politiska radikaliseringen i allmänhet och fondsocialismen i synnerhet – drabbade oss var vi särskilt mottagliga för dessa stör- ningar. Receptet måste nu vara lägre skatter, mindre offentlig sek- DEN SVENSKA MODELLEN SOM DEMOKRATI tor, mer marknad och mer konkurrens. Vi bör (åtminstone) åter , då en tillväxtkoalition styrde, inte den fördelnings- koalition som haft makten i sedan mitten på 1970-talet.5 I kategorin politiska begreppsbestämningar finns också stor inomvariation. För somliga författare är välfärdspolitiken nyckel- området. Grundperspektivet kan karakteriseras som sociologiskt.6 Välfärdsstatens uppkomst, tillväxt och frågan om dess eventuella nedmontering står i fokus för intresset. Tillståndet för välfärdssta- tens program och institutioner ger kriterierna för om, och när, vi skall tala om modellens omvandling, eller kanske till och med död. En annan begreppsvariant kan kallas politisk-institutionell, och be- tonar i stället främst de politiska processerna och maktfördelningen i dessa. Det grundläggande synsättet kan kallas statsvetenskapligt.7 I centrum står de offentliga beslutsprocesserna, särskilt frågan om socialdemokratins starka maktställning och förekomsten, liksom effekterna, av det som kallas korporatism. Båda dessa ting har i detta tolkningsperspektiv sina rötter längre tillbaka än , även om de avgjort stärktes påtagligt av utvecklingen under detta decennium. Om och när just dessa drag i det politiska livet försvagas, hotas också själva modellens existens. Uppenbart går alla dessa fyra slag av begreppsanvändningar in i varandra. Jag har här bara velat peka på att olika prominenta tolk- ningar av den svenska modellen har olika tyngdpunkter. Var dessa tyngdpunkter läggs, speglar i sin tur viktiga variationer i både grundläggande politisk-ideologiska synsätt och samhällsvetenskap- liga discipliners perspektiv på hur världen är uppbyggd och fungerar. De olika begreppsvarianterna som översiktligt identifierats ovan innehåller i stort sett samma komponenter eller variabler – men dessa tilldelas markant olika vikt. Det leder tillsammans med det faktum att komponenterna i sig är sammansatta och inte så lätta att mäta, till olika tolkningar av modellens uppkomst, innehåll, effekter, nedgång och eventuella död. Inget illustrerar det som sagts bättre än att frågan om huruvida den svenska modellen är död eller ej är minst lika omtvistad som alla andra aspekter. Det finns ju inget överens- kommet dödsbegrepp och då hjälper det inte om vi händelsevis skulle vara helt överens om fakta.