sou · GNB38 · 2000-01-01 00:00:00 — ILO-undersökningen omfattar visserligen inte , men det finns ingen anledning att tro att situationen skulle vara så mycket annorlunda här än i andra västeuropeiska länder. BYGG EN INTEGRERAD VÄLFÄRDSSTAT Etnisk diskriminering kränker inte bara de individer som den drabbar. Genom att hindra olikheterna att mötas i ett kreativt sam- spel hindrar den även en allsidig samhällsutveckling. Individen kan inte av egen kraft bekämpa etnisk diskriminering. Här krävs åtgärder från samhällets sida, dels i form av lagar och dels i form av opinionsarbete. Att bekämpa och förebygga etnisk diskriminering, rasism, främlingsfientlighet och intolerans är en del av den svenska integrationspolitiken. Som ett led i detta arbete har regeringen bland annat lagt en proposition om en ny lag mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Förslaget innebär en betydande skärpning av den gällande lagen och förbjuder såväl direkt som indirekt diskriminering. Förslaget ålägger också arbetsgivarna ett ansvar att bedriva aktivt arbete i syfte att öka den etniska mångfalden i arbetslivet. Ett annat område som förutsätter samhällsinsatser är segrega- tionen i boendet som blir alltmer påtagligt i delar av storstadsom- rådena. Boendesegregationen handlar inte bara om de boendes etniska sammansättning, utan har också en tydlig social och eko- nomisk dimension. De segregerade bostadsområdena känne- tecknas av en mångsidig utsatthet. Det handlar bland annat om hög arbetslöshet bland de boende, dåliga hälsotal, skolbetyg som ligger under riksgenomsnittet och bristfällig kommersiell och offentlig service i området. För att bryta segregationen inleds nu ett långsiktigt utveck- lingsarbete i dessa områden i samverkan mellan staten och de berörda kommunerna. satsar rege- ringen för att utveckla storstädernas utsatta bostadsområden. Satsningen kommer bland annat att inriktas på att skapa fler arbetstillfällen, skapa bra skolor, öppna språkför- skolor för barn som inte får plats inom barnomsorgen och öka både den kommersiella och den offentliga servicen i dessa om- råden. En annan viktig aspekt är att ta vara på de boendes er- farenheter och engagera dem i utvecklingsarbetet. Integration handlar ytterst om delaktighet och deltagande. Ytterligare ett område som kräver opinionsarbete och stimulans- insatser från samhällets sida är de invandrade samhällsmedborgar- nas bristande delaktighet och representation i det politiska livet. Trots att vi är ett samhälle av etnisk och kulturell mångfald, ser man inte mycket av denna mångfald i de politiska försam- lingarna och i våra folkrörelser. Att förebygga denna brist, som ett mycket allvarligt demokratiskt underskott, förutsätter kraftfulla långsiktiga åtgärder och ett medvetet arbete. Ett samhälle som kännetecknas av lika möjligheter för alla och gemenskap över etniska gränser, kan inte skapas enbart av politiska medel och åtgärder. Medborgarnas attityder och handlingar i var- dagssituationer är minst lika viktiga. Integration handlar i hög grad om individens och samhällets förmåga att anpassa sig till den förändring som ägt rum i samhället och skapa en ny samhällsgemenskap som präglas av etnisk och kulturell mångfald och vilar på en demokratisk grund. Vad konstituerar en minoritet? Den av Regeringen tillsatta anger att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som en nationell minoritet: àGrupp med uttalad samhörighet, som till antalet i förhållande till resten av befolkningen inte har en dominerande ställning àReligiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart àHistoriska eller långvariga band med àSjälvidentifikation: den enskilda såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet (SOU 1997:193, s. 10) När det i detta sammanhang talas om en nationell minoritet betyder nationell ungefär detsamma som en grupp i samhället som har en etnisk eller kulturell särprägel som är central för gruppens och gruppmedlemmarnas identitetsupplevelse. Det finns dock andra slags minoriteter än etniska – t.ex. sexuella eller gruppen av fysiskt handikappade osv. Dessa är inga etniska mino- riteter och även om sådana minoriteters ställning i samhället och i demokratiprocessen är viktig att beakta skall jag här koncentrera mig på etniska minoriteter. Vad kan då definiera en minoritet som etnisk? För minoritets- forskarna är människors självdefinition ett viktigt, men inte till- räckligt kriterium för att en grupp verkligen skall kunna definieras som en etnisk eller nationell grupp. Den finske sociologins , professor , nämner fyra kriterier som brukar tas som utgångspunkt för att definiera en grupp som etnisk. självkategorisering (självdefinition) härkomst kulturella karakteristika – såsom språk, religion, särskilda sed- vänjor och sociala symbolsystem existensen av en egen social organisation – som verkar a) inåt av medlemmarna i gruppen, och som b) kan företräda gruppen utåt i förhållande till det omgivande majoritetssamhället. I den aktuella svenska debatten har begreppet integration blivit något av ett honnörsord – vi har t.ex. en integrationsminister i den , till skillnad från vad man har i andra länder som vi normalt brukar jämföra oss med. Men den svenska poli- tiken gentemot invandrare och etniska minoriteter i landet kan knappast – i varje fall inte – betecknas som en integra- tionspolitik. I själva verket har det nog mest handlat om att med olika medel försöka få de främmande (jag använder medvetet just det ordet) i landet så assimilerade som möjligt i den svenska kulturen. Begreppens laddning är olika, men deras innebörd flyter ofta samman. Därför är det påkallat att klarlägga terminologin – jag vill göra det genom att ge begreppen följande definitioner: Assimilation: Med detta begrepp betecknas att individer upptas i en existerande social gemenskap genom att i socialt signifikanta av- seenden bli likadana som de andra i gemenskapen. Två olika pro- cesser som kan föra till detta kan särskiljas: a) automatisk assimilation – som betecknar att individen successivt och utan påtagliga sociala friktioner, ja närmast obemärkt sugs upp i (osmotiskt som det heter med ett begrepp ur fysiken) och blir likadan som det omgivande samhällets övriga medlemmar. b) manipulerad assimilation – som betecknar att individen genom olika former för medveten påverkan från sociala makthavares sida, t.ex. genom fostran och skolning eller genom andra handgripliga åtgärder, ibland t.o.m. våld eller hot om detta, fås att uppföra sig så som är normerat av samhällets makthavare. När det gäller invandrare och etniska minoritetsgrupper i sam- hället innebär det att när en individ assimileras sådana kulturella och/eller andra särdrag som skulle kunna särskilja henne från de övriga samhällsmedlemmarna inte blir socialt manifesterade – an- tingen genom att individen själv bortser från dem eller genom att de utplånas. Integration: Med detta begrepp betecknas den process genom vilken en person kommer att ingå i en sammanhängande social helhet som en med övriga delaktiga likvärdig part, som personens egen (t.ex. personliga eller kulturella) integritet bevaras. Begreppet stammar från latinets negerande prefix in och verbet , som betyder (be-)röra, så som t.ex. i uttrycket Noli me tangera, som betyder rör mig inte. Underförstått: för att inte kränka eller förstöra. Att integrera vill alltså säga att bevara intakt, i sin ursprungliga form, som en oförstörd helhet. Integrationsprocessen skiljer sig från assimilation genom sin tvåsidighet. Dels rymmer den en sida som vetter mot den sociala strukturen. Begreppet avser att den sociala strukturen skall bevaras som en oförstörd helhet också när nya element, eller individer, upptas i den. Dels rymmer begreppet en sida som vetter mot individen. Den latinska språkstammen bildar utgångspunkt också för begreppet integritet. Integritet kan dels beteckna något som en person kan ha som en egenskap: Då betecknar det ungefär en obruten styrka att stå emot ovidkommande påverkan – således att hon i den meningen förblir oförstörd och hel. Men integritet är också något som en person kan ha rätt till: rätten att få förbli okränkt, oförstörd – även när hon ingår som en del i den sociala gemenskapen. En integrationspolitik som tar sig själv på allvar består således i två sammanhängande uppdrag, nämligen: àatt i eller av samhället skapa en sammanhängande; integrerad social helhet, under det att man àrespekterar och bevarar de involverade personernas och etniska gruppernas integritet. som hemland för etniska minoriteter Mot bakrund av detta kan man fråga sig: Är det något speciellt med sett ur minoritetssynpunkt? I har vi varken haft någon nämnvärd politisk eller vetenskaplig uppmärksamhet på minoritetsfrågor. Detta är när allt kommer omkring kanske inte så underligt: är en av världens äldsta nationalstater och har sociokulturellt sett varit en av de mest homogena. Först de senaste årtiondenas invandring och flyktingtillflyttning har ändrat detta. Mycket få länder kan i själva verket mäta sig med vad gäller graden av historiskt given etnisk homogenitet. Tre kriterier brukar användas för att avgöra graden av detta: a)Språkets utbredning. är ett av de få länder som har ett för alla medborgare gemensamt språk, som detta språk, svenskan, är exklusivt för just , dvs. det är inte ett allmänt talat språk i något annat land. b)Religionens omfattning. I flertalet länder finns relativt stora grupper människor som bekänner sig till olika religioner. är ett av de få länder som traditionellt haft en enda för i stort sett alla medborgare gemensam religion – ja, fortfarande blir de flesta svenskar som föds automatiskt medlemmar i statskyrkan. c)Den nationella historiens längd. Många nu existerande länder, också i , är relativt nya nationella enheter. uppstod som länder under förra århundradet, och blev självständiga stater först under detta århundrade, osv. Få länder har en så lång nationell historia som . Kulturantropologerna räknar med att det finns ett par tusen olika nationaliteter – i betydelsen etniska enheter – i världen; finns knappt ett par hundra statsrättsligt erkända nationalstater; bara en handfull av dem uppfyller samtliga de tre här uppställda kriterierna för etnisk homogenitet. I själva verket kan endast en liten handfull etniska/nationella enheter mönstra en språklig särskild- het, en religiös enhetlighet och en månghundraårig följd av för denna befolkning gemensam nationell historia – men just hör till de mycket få medlemmarna i denna, sociologiskt sett, exklusiva klubb av nationer som genom historien erbjudit en extra- ordinärt homogen kulturell ram för politiska beslut och samhälls- ingripanden. Detta har varit en av förutsättningarna för ett för täm- ligen särpräglat sätt att tillrättalägga människors sociala liv med utgångspunkt i någon allmän princip – t.ex. framsprungen ur någon av , som legat till grund för politiska beslut och svensk förvaltningspraxis, har man imple- menterat olika åtgärdsprogram som skall gälla generellt för alla medborgare och för hela landet. Detta har blivit särskilt markant i samband med det s.k. välfärdsstatsbygget under mitten av detta århundrade men har i själva verket långa anor. En av utgångspunkterna för att detta låtit sig göras är just (föreställningen om) att folket är ett och homogent. Att det finns ett klart och oomtvistat vi. Åtminstone sedan rikskanslern målmedvetet gick in för att skapa ett enhetligt och effektivt förvaltningssystem på central, regional och lokal nivå... (vilket) tog gestalt i den förvaltningsstadga som ingick regerings- form och framtonar som unik i dåtidens (National- encyklopedin, B.14, s. 544) har detta varit grundläggande för svensk förvaltningstradition. Vid sidan av allt annat denna politik har medfört, har den långa deduktiva svenska förvaltningstraditionen – med dess utgångs- punkt i en postulerad homogenitet och ambition att åstadkomma likhet – främjat framväxten av en skärpt uppmärksamhet gentemot och känslighet för sociala olikheter. Därför tycks det i – antagligen mer än i de flesta andra länder – inträffa att även mikro- variationer i mänskliga förhållanden och beteendemönster får, eller tillskrivs, en social makro-betydelse. Ty med denna utgångspunkt kommer àäven små avvikelser att uppfattas som stora problem; àdet som är annorlunda att tolkas som något avvikande; àoch även det som bara är lite avvikande att kunna uppfattas som mycket påfallande. Under folkhemsbygget har olikhet också allt mer kommit att uppfattas som o-jäm-likhet, som i sin tur i det moderna satts liktydigt med orättvisa, och därför som någonting som bör åtgärdas av någon myndighet i det svenska förvaltningssystemet.1 Det är mot denna historiska och sociologiska bakgrund vi skall ställa frågan: Vilka utmaningar mot den svenska självförståelsen och det traditionella svenska förvaltningssystemet utgör ett er- kännande av att numera rymmer etniska, nationella minoriteter? Det är i detta sammanhang man skall väga in Minoritetsspråks- kommitténs förslag om att ratificera konvention för skydd av nationella minoriteter. Kommittén föreslår att fem natio- nella grupper skall tillerkännas status av att vara svensk nationell minoritet och kunna åberopa skydd och stöd av konventionen. De skall särskilt omnämnas i lagstiftningen och förslaget går också ut på att detta skall förankras i grundlagen. Dessa nationella grupper är samer, tornedalingar, finlandssvenskar, romer (zigenare) och judar. Där anförs också konkreta förslag till åtgärder för att stärka 1 Detta har jag utvecklat utförligare i min essä Hur formas individers identiteter i ett föränderligt samhälle? i (red. ): Lokala identiteter – , , ,Humanistisk-sam- hällsvetenskapliga institutionen, , 1998. de nationella minoriteternas ställning. (Cf Steg mot en minoritetspolitik Kap 6 s. 81ff, spec. 6.3 s. Om det tas på allvar betyder det inte mindre än en ett grund- läggande brott mot en lång och djupt förankrad svensk förvalt- ningstradition – en förskjutning i självförståelse från homogenitet till majoritet. Den traditionella synen på , ett land präglat av nationell homogenitet, har bildat utgångspunkt för alla förvaltningsåtgärder. Detta måste nu vika för en ännu helt ovan föreställning om som ett land bestående av en majoritet och flera och likaberättigade nationella minoriteter. Hur om- välvande detta är har nog knappast ännu gått upp för politikerna och de berörda myndigheterna. Hädanefter finns det inte bara svenskar (och utlänningar) utan svenskar av olika nation: svenska svenskar, samiska svenskar, finska svenskar, judiska svenskar, osv. Den ramkonvention som är på väg att ratificera innefattar inte enbart ett förbud mot diskriminering av de personer som tillhör en nationell minoritet utan omfattar även aktivt stöd för dessa personers strävan att behålla sin egen minori- tetskultur och identitet. (SOU 1997:193. s. 9) Enligt Artikel 5 förbinder sig att främja de förutsättningar som är nöd- vändiga för att personer som tillhör nationella minoriteter skall kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara väsentliga beståndsdelar av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. (Post-)moderniseringsprocessens inverkan Det moderna samhället – det är i det de flesta av oss vuxit upp. Det är det vi känner till. Det är där vi levt, det är där våra värderingar och förhållningssätt formats. Det är det vi håller på att lämna bak- om oss. Efter det moderna kommer det som kommer efter det moderna – det post-moderna. Postmoderniseringen är vidareutvecklingen från det moderna, det som vi känner till och håller på att lämna bakom oss, folkhemmets, den välfungerande välfärdsstatens och industrisamhällets , till det ännu konturlösa samhällstill- stånd (som aldrig blir ett egentligt tillstånd, utan alltid är en fortgående process) som kommer att av- eller snarare upplösa det för oss välkända och invanda. Och därmed medföra svåra ut- maningar för de värderingar och förhållningssätt vi bär med oss. T.ex. våra ingrodda föreställningar om vår och andras identitet. Genom hela vår historia fram t.o.m. det moderna samhälle som vi vuxit upp i har själva samhällsförståelsen, liksom människors sociala tänkande, varit rumsligt förankrat. Platsen har avgränsat både vårt sociala och vårt mentala rum: är både ett land, en bestämd geografisk lokalitet – ett topos – och ett socialt system som man har sitt hemvist i. Den som har det är svensk. är ett annat topos, har man sitt hemvist där är man dansk. Och så vidare. I har vårt tänkande om vem man är i hög grad formats av att dem man hade omkring sig på den plats man bodde i socialt avseende oftast var ungefär som en själv. Ofta var de också på något sätt också släkt med en, men det var också dem man arbetade ihop med, umgicks med på sin fritid, mötte i kyrkan , osv. I det som fanns för bara någon eller några generationer sedan hade i stort sett alla som bodde här vuxit upp som alla andra i bygemenskapen och brukssamhället – i stort sett alla som jobbade på gården eller bruket hade gått i samma skola, konfirmerats för samma präst, var med i samma fackförening, åt ärtor och fläsk , osv. I förhållande till denna sociala synonymitet är de som är grannar med varandra , t.ex. i ett modernt förorts- område, allt mer anonyma i förhållande till varandra: några är födda i , andra i , några kan knappt läsa, andra är högutbildade akademiker, några ber till , andra ber inte alls, några surfar på Internet, andra har inget arbete, några äter ärtor och fläsk , andra skulle aldrig i livet äta fläsk, varken eller någon annan dag, osv. Denna pluralisering gäller också familjelivsmönstren, arbetslivs- relationerna, ja hela vardagslivet. Människor samlever allt mer på tvärs av kulturellt ursprung och allt fler människor får flera och olika sociala tillhörigheter. I det gamla blev man där man var, och man var med dem man kände. Orten, byn, platsen där man bodde var ens hela livsarena. lever allt fler människor allt mer på många olika arenor. Man har familjen på ett ställe, arbetet på ett annat ställe, vännerna på ett tredje ställe, de professionella kontakterna på ett fjärde ställe, osv. Vi rör oss i och mellan olika nätverk. Det sociala livet för individen i postmodernitetens värld består till stor del i att pendla mellan olikartade tillhörigheter och få det hela att hänga ihop. Var arena har sina särskilda beteendeförvänt- ningar på individen, som i sin tur allt mer måste kunna mästra att dela allt mer av sitt liv med människor som man inte delar erfaren- het med. Att i allt högre grad behöva uppträda/framträda på allt fler olikartade sociala arenor lockar i sin tur fram och utvecklar olika sidor hos personen. Den enskilda individens personlighet blir allt mer sammansatt: Individerna får flera sociala identiteter. Den amerikanske socialpsykologen noterar att indivi- den i postmodernitetens livsbetingelser utvecklar multipla selvas, hans kollega talar om den uppväxande indivi- dens patchwork identities (lapptäckesidentiteter). Lägg märke till pluralisformerna! Tre konsekvenser kan skönjas: a) För det första: Att människor från att ha haft många olika slags beröringsytor med varandra kommer att leva med allt mer partiella solidaritetsytor i förhållande till dem man har omkring sig i sin lokala miljö. Samhörigheterna förblir inte vad de varit och i varje fall inte på samma sätt som tidigare förankrade i det lokala. Solidariteterna i samhället och människor emellan upplöses inte, men börjar allt mer att baseras på annat än rent lokal samhörighet. b) För det andra: Snarare än geografi, som i den moderna epok vi nu lämnar bakom oss, kommer i det postmoderna samhället människors biografi att utgöra det sociala kittet, vara den samman- hållande och solidaritetsskapande kraften mellan människor. c) För det tredje: Den tilltagande pluraliseringen i samhället kommer att framtvinga ett långt mer olikhetstillåtande förvalt- ningssystem. Ett begrepp som borde inta en central betydelse i diskussionen om invandrarskap och medborgsarskap är begreppet dubbelintegration. Begreppet används bl.a. av i hennes (, 1994), en studie av hur de judiska överlevande från den nazistiska för- intelsekampanjen på den europeiska kontinenten och som kom till efter kriget klarade sig och blev integrerade i det svenska samhället. Till saken hör att dessa överlevande som var djupt skadade av sina upplevelser, som hade mist sina nära och kära och ensamma och utlämnade blev invandrare till , där for- made vad som blev något av en shtetl – en liten judisk småstads- gemenskap. Genom ingå i denna täta gemenskap – på gott och ont – fasthöll och förankrades medlemmarna i sin egen judiska kultur. Och just därigenom – menar – bereddes också vägen för deras senare förhållandevis problemfria och lyckade integration i det svenska samhället. Få eller inga av dessa tidigare så utsatta flyktingar och invandrare, och heller stort sett inga av deras barn, förekommer i nämnvärd grad i de eländesstatistiker över kriminalitet, alkoholism, självmord, osv. som man annars brukar hänvisa till i sammanhang där man diskuterar invandrarnas ställ- ning i samhället. Tvärtom tycks medlemmarna i den här under- sökta gruppen ha funnit flera olika men på det hela taget fram- gångsrika vägar till delaktighet i det svenska samhällslivet – sam- tidigt som de, generellt sett, har bibehållit en stark förankring i sin egen (judiska) kultur. Ja detta ena tycks i själva verket ha betingat det andra – och det är just denna process, från invandrarskap till medborgarskap som betecknas dubbelintegrationsprocessen. Demokratiförutsättning: ett vitalt civilt samhälle Stat och samhälle är inte samma sak – även om det svenska språk- bruket ibland kan förleda oss att synonymisera dessa begrepp. I den moderna stats- och samhällsvetenskapliga debatten har man allt mer uppmärksammat betydelsen av att åtskilja dessa begrepp – inte minst i analyserna av demokratins förutsättningar. En av dem som givit de mest betydelsefulla bidragen till denna debatt är pro- fessor från i . En av hans centrala studier är en jämförelse av utvecklingen i Nord- respektive . Det han bl.a. når fram till är, att medan det i norr utvecklas både demokrati och välstånd blir ut- vecklingen den motsatta i det sydligaste . Där utvecklas i stället bossvälde (maffia) och ekonomisk stagnation. Hur kan detta komma sig? Svaret han ger kan sammanfattas i begreppet civilsamhälle. Det civila samhället kan definieras som människors verksamhetsutrymme så att säga mellan staten och marknaden. Med det betecknas människors frivilliga samverkan i familj, grupper och andra av dem själva etablerade nätverk för att uppnå egna syften. tes, som han på ett övertygande sätt för i bevis är, att där det finns ett vitalt civilt samhälle där utvecklas som en följd av detta både demokrati och välstånd, medan det motsatta är fallet där människors frivilliga civila samverkan i samhället hårt styrs från ovan eller rentav förhindras.2 Men där detta inte sker, där det civila samhället så att säga ges utrymme att blomstra, där inne- bär detta att ett stort socialt och kulturellt kapital ställs till demo- krati- och välståndsprocessens förfogande. Möjligen kan man säga, att en sannolikt oplanerad och oönskad effekt av det starka samhället och den deduktiva förvaltnings- apparaten/statsmakten i har tenderat att delvis djup- 2 Huvudtankama i arbeten har utförligare refererats i boken Modernisering och Välfärd – om stat, individ och civilt samhälle i Sverigeav , och mig själv (, 1994) och i flera artiklar bl.a. av och avPutnam själv i . frysa det sociala och kulturella kapitalet i . Kanske ligger det där som en latent resurs möjlig att tina upp för att vitalisera demokratin och som förutsättning för en fortsatt välståndsut- veckling? – en förutsättning för det civila samhällets vitalitet Genom att olika medborgargrupper – och kanske särskilt olika minoriteter – aktivt deltar i uppbyggandet av sina egna sociala gemenskaper (communities) bidrar de också aktivt till utfor- mandet av den svenska gemenskapen.