sou · GNB388d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Under de många förhören uppgav att för henne gjort uttalanden av innebörden att han skulle ha begått mordet på . Han hade dock aldrig berättat om några närmare detaljer. Beträffande mordkvällen hade han inte sagt annat än att han var i stan den aktuella kvällen och att han somnade på tåget hem och åkte förbi . Han hade vidare upp- givit att han inte skulle kunna dömas, eftersom man aldrig skulle kunna hitta vapnet. Uppgifterna hade lämnats på tu man hand. hade aldrig sett något skjutvapen hos , men däremot en kniv. uppgav vidare att varit mycket fäst vid den s.k. bombmannen. Han hade även för henne berättat, att han hjälpt denne att ställa ut en väska i , vilket hade resulterat i en explosion. Hon fick vidare frågor om . Bakgrunden var att det i utredningen och även i förhören med framkommit uppgifter om att ibland talade om sig själv i tredje person, under namnet . Innebörden tycks härvid ha varit att kunde hänvisa till att det var , som gjort saker inte ville kännas vid, t.ex. i samband med att han blivit arg. Det förekom likaledes uppgifter om att ibland kallade sig själv mördaren . bekräftade detta språkbruk. Hon sade också att var något av en och , dvs. att han kunde vara som olika personer. åberopades i resningsansökan (T), till styrkande av att uppgivit att han begått mordet. Rättsläkaren berättade för PU om en fånge som sökt upp honom och uppgivit att han visste vem som mördat : hade erkänt brottet inför sagesman. Personen identifierades sedermera som . hördes av PU . Han hade – , såvitt framgick av uppgifter från – vistats på samma anstalt som . när de var ensamma och narkotikapåverkad sade denne till , att han mördat . frågade varför han berättade detta. sade att han måste lätta sitt samvete. undrade också varför inte frågat honom om mordet på , eftersom alla andra gjorde det. När berättade att han begått mordet hade han skrattat något och dragit på mungiporna. var vid tillfället narkotika- påverkad. När förhörsledaren senare ringde till för att delge denne förhöret, tog tillbaka det han sagt. Han hade tyvärr ljugit. Varför han gjort så kunde han inte förklara. Förhörsledaren ställde sig tveksam till nya inställning, vilket denne uppgav sig förstå. sade att han inte ville ha något mer med det hela att göra, utan glömma det. åberopades i resningsansökan (U) till styrkande av att uppgivit att han begått mordet. synes först ha hört av sig till en kvällstidning, varefter han kom att höras av PU . hade 1993 suttit häktad. På häktet satt även , som kände igen. , när och var ensamma på rastgården, hade frågat hur det kändes att vara misstänkt för statsministermordet. hade svarat jag kan säga rakt till dig, att jag dödade och inte bara till dig, utan till hela jävla världen för i alla fall dom jävla åklagarna kan inte ta upp fallet mot mig. hade blivit litet ställd av detta svar och inte ställt några följdfrågor. Han hade också blivit litet rädd för , som sagt detta med stor inlevelse och som hade uppfattat det, sanningsenligt. De kom inte att tala mer om mordet. En kontroll bekräftade att och suttit på det aktuella häktet. åberopades i resningsansökan (V), till styrkande av att uppgivit att han begått mordet. Utredningen i denna del omfattade förhör med ytterligare sex personer. De hade olika slags kunskap om person. tillföra utredningen något som är av intresse att redovisa. Inget av dessa vittnen åberopades i resningsansökan. 6.2.6Övriga delar av resningsmaterialet hördes under en tidsrymd av drygt kring julen 1990. Förhören hölls på , där var intagen. Han var bekant med . Han lämnade en hel del uppgifter om person. Av intresse är en uppgift om (jfr ovan). skall för ha berättat, att tvingat honom att ljuga om hemkomsttid på mordkvällen. Den uppgift först lämnat (dvs. att kom hem ) var den rätta. Det hade varit bråk mellan och om detta. Uppslaget innehåller inget förhör med själv eller någon annan dokumentation över hur man sökt följa upp upp- gifter. åberopades i resningsansökan (M) till styrkande av att uppgifter om när han kom hem på mordnatten är osanna. Bakgrunden till förhören var att fem ungdomar enligt vad som uppgavs i massmedia skulle ha varit ögonvittnen till mordet. Dessa vittnen var okända för polisen. Personerna i fråga identifierades och kallades omgående till förhör, som hölls redan dagarna efter publiceringen av de nämnda tidnings- uppgifterna. Förhören gick ut på att utröna huruvida de fem personerna hade bevittnat mordet och om någon av dem i så fall sett gärnings- mannen. Det entydiga resultatet av förhören är att de fem personerna, som då alla var , samtliga uppgav sig ha passerat mordplatsen i en bil som skotten föll, men att ingen av dem hade sett någon gärningsman. Däremot hade flera av dem sett en man sträcka armarna i luften och sedan falla till marken. De hade goda möjligheter att iaktta detta, eftersom de såg händelsen framifrån. De befann sig i en bil på väg norrut, vid ett trafikljus från mordplatsen. De hade först trott att det var fråga om någon berusad person, men sedan sett att blod rann ut på gatan och då förstått att något allvarligt hänt. Eftersom de haft hög ljudnivå från bilens stereoan- läggning inne i bilen hade de inte hört några skott och associerade därför inte till skottlossning. Någon i bilen hade velat stanna, medan någon annan tyckt att det såg otäckt ut. Eftersom flera andra personer redan skyndat till ansåg de sig inte kunna göra någon nytta. En taxibil hade svängt upp framför dem och blockerat körfältet; föraren i ung- domarnas bil fick lov att ta sig ut i vänsterfilen för att komma förbi. De hade alla dagen efter förstått vad de bevittnat, men gjort bedömningen, att eftersom de inte ansett sig ha iakttagit något av värde, behövde de inte höra av sig till polisen. Samtliga pressades hårt i frågan om de verkligen inte sett någon som kunde vara gärningsmannen, men svaren var entydiga, det hade ingen av dem gjort. Ungdomarna åberopades inte i resningsansökan. Det finns fyra förhör med i förundersökningsprotokollet. De hölls alla . var kamrat till . De hade umgåtts mycket . Han kände väl och be- rättade utförligt om dennes person och leverne. Av intresse var bl.a. det han uppgav om de personrån som han hade begått i samråd med . De gick till så att de tillsammans närmade sig någon narko- tikaförsäljare och lockade denne att gå lite avsides, under förevändning av att polisen fanns i närheten eller liknande. Väl avsides visade sin bajonett, varvid plockade av narkotikaförsälja- ren narkotika och pengar. Dessa rån, som de utförde mer eller mindre , ägde rum i kvarteren kring det s.k. Alltinget på . Efter rånen flydde de ofta upp för Tunnelgatstrapporna, sedan ner och till höger på fram till de trappor som leder ned mot . Väl på sökte de sig till för att ta tåget till och den av disponerade sommarkåk, som de där bodde i. hördes inte i rättegångarna. I resningsmaterialet finns två nya förhör med , hållna och . Förhören tar sikte på de flyktvägar och brukade använda, varvid upprepade de upp- gifter han tidigare hade lämnat. Han upprepade även en annan uppgift han hade lämnat tidigare, nämligen att brukade ha olika typer av våldsvapen utplacerade strategiskt, mellan och , som det heter i protokollet. kunde inte ange något specifikt sådant gömställe. ville dock särskilt tillägga, att han aldrig hade sett med något skjutvapen. Av materialet som helhet framgår att nästan helt avbröt sina kontakter med sedan denne lagt beslag på en till ställd utbetalningsavi och löst in denna genom att förfalska namnteckning. Detta var kring 1976, ungefär vid den tid då huset i blev föremål för indrivnings- åtgärder och sedermera gick ur händerna. åberopades inte i resningsansökan . Däremot förutskickade Riksåklagaren att han avsåg att kalla vid en eventuell ny rätte- gång, till styrkande av att gärningsmannens flyktväg sammanfaller med den väg som tagit då han flytt från en brotts- plats i samma område. (identisk med , jfr ovan) var en person i kretsarna kring , m fl. arbetade som journalist. I den egenskapen blev han bekant med . Han var väl bekant med , bl.a. genom att de suttit intagna på samma fång- vårdsanstalter. Det finns ett antal förhör med i förundersök- ningen. Han var åberopad som vittne i rättegångarna, där han hördes om person och leverne. I resningsmaterialet finns fyra förhör med , två och två . De första två förhören rör bl.a. vapenfrågan, medan de andra två förhören, som är mycket utförliga, spänner över snart sagt hela brottsutredningen mot . De senare innehåller en hel del information, vars halt dock synes ytterst svårbedömd. fram- förde hypotesen att visserligen begått mordet, men tagit miste på person, i det han skulle ha avsett att mörda . Bak- grunden skulle vara att hade förskingrat ett parti narkotika för och fruktade dennes hämnd, vilken han på detta sätt skulle ha sökt förekomma. I andra delar av förhören uteslöt att kunde vara mördaren, eftersom sade sig känna så väl, att han i så fall skulle ha märkt detta på dennes beteende. I de senare förhören gav en motbild till de uppgifter som lämnats av Per S. ifrågasatte att skulle ha anförtrott sig åt Per S och ansåg att flera av de uppgifter som Per S uppgivit komma från var uppenbart felaktiga, det gällde bl.a. uppgifterna om honom själv (han uppgav sig t.ex. aldrig ha suttit i fängelse tillsammans med ). lämnade uppgifter om relationen mellan och som ger samma bild som den Per S:s uppgifter och annan utredning pekar mot. Han bekräftade således deras vänskap Däremot uteslöt han att påverkan på skulle ha kunnat förmå att begå mordet . åberopades i resningsansökan till styrkande av att var lättpåverkad och stod under inflytande av , att uppgifter om vad han gjorde är osanna samt att enligt egen uppfattning hade motiv för att begå brottet. Ytterligare nio hörda personer förekommer i materialet. Vad som där framkommer är inte av intresse att redovisa här. Inget av dessa vittnes- mål åberopades i resningsansökan. Brottsmisstankarna mot har bedömts i rättegångarna 1989 och i resningsförfarandet 1997-98. Det är till ingen del vår uppgift eller strävan att tillföra några bedömningar i den delen. Däremot är det vår uppgift att, som det heter i våra direktiv, redovisa värderingar och bedömningar beträffande brottsutredningen som helhet. Uppslaget är det helt dominerande i utredningen . Det har prioriterats mycket högt under nästan hela den tid vi är satta att granska. Att redovisa bedömningar och värderingar av utrednings- arbetet utan att beakta denna del av utredningen och vad den givit för resultat är inte möjligt. Vi för i detta avsnitt därför en diskussion kring de resultat som utredningen i denna del lett till. Utgångspunkten är att resningsmaterialet sammanfattar utredningen och fram till resningsansökan. Det vi i första hand diskuterar är om utredningen kan sägas ha förts framåt sedan prövning. Utredningen avseende iakttagelser av under mordkvällen Allmänt om uppgifternas utredningsvärde Alla iakttagelser av på mordkvällen har stort utrednings- värde, bl.a. mot bakgrund av att det har konstaterats av att de uppgifter själv lämnat om sina förehavanden är oriktiga. Generellt gäller att värdet av iakttagelserna ökar ju närmare mord- platsen och ju närmare tidpunkten för mordet de gjorts. Vad gäller iakttagelser som inte gjorts på mordplatsen eller som gjorts vid annan tidpunkt har sådana som kan kopplas till makarna kända rörel- ser störst intresse. Iakttagelser som innebär att egna uppgifter inte stämmer har naturligtvis ett värde, men det minskas av att den saken redan befunnits belagd. Naturligtvis är även eventuella iakttagelser av i samband med skjutvapen av intresse. – fram till och med rättegångarna – kända uppgifter om iakttagelser av är vittnena och vid biografen , vittnet vid gatuköket på samt på mordplatsen. Bedömningen av senare rapporterade iakttagelser måste delvis göras mot bakgrund av dessa tidigare kända iakttagelser. Tillförlitligheten i en känd iakttagelse kan påverkas av en senare iakttagel- se, om denna kan betraktas som säker. Ett säkert utpekande av i mordplatsens närhet för mordet skulle, med be- aktande av vad som i övrigt är känt, minska sannolikheten för att den man iakttagit är en annan än den hon själv utpekat. Detta gäller naturligtvis under den förutsättningen, att iakttagelsen och rum är sådan att den kan fogas in i vad som är känt om hur mördaren kan ha rört sig före och efter mordet. Det sagda innebär att, näst iakttagelser av gärningsmannen på mordplatsen, har observationer på strax före mordet och på Tunnelgatan-Malmskillnadsgatan-David Bagares gata strax efter mordet störst värde. Trovärdighet och tillförlitlighet. Vår utgångspunkt är att vittnesuppgifter, som inkommer i en utredning av detta slag först efter brottet och lika lång eller i varje fall mycket efter det att vittnet insett den centrala betydelsen av sin iakttagelse, måste bedömas med stor försiktighet. Lika rimligt som det är att anta att uppgifter som kommer fram på brottsplatsen i anslut- ning till brottet är korrekta, lika rimligt är det att anta att motsvarande uppgifter som kommer fram är mindre tillförlitliga. Dels beror det som gått, med den påverkan det har på minnet och möjligheten att kontrollera sådant som hänt för länge sedan. Dels beror det på att den som framträder först i praktiken bär på en förklaringsbörda. Till den som anmäler sig direkt finns det ingen omedelbar anledning att ställa frågan och varför skulle vi tro på det då?, men det finns det all anledning att göra till den som dyker upp , i synnerhet om berättelsen bygger på allmänt kända fakta. Den första fråga som måste redas ut i fall av det slag som är aktuella är alltså varför uppgiftslämnaren dröjt så länge med att träda fram. Om denna fråga inte kan ges ett åtminstone någorlunda tillfreds- ställande svar, bör den inledande tveksamheten till de lämnade uppgif- terna öka ytterligare. Utredningen måste därefter inriktas på att finna kontrollpunkter i det uppgiftslämnaren sagt. Det bästa är därvid om det finns omständigheter som inte är allmänt kända, mot vilka uppgifterna och uppgiftslämnaren kan testas. I en så känd utredning som denna och efter så är dessa möjligheter små. En annan möjlighet är att söka efter kontrollerbara element i den berättelse som uppgiftslämnaren redovisat, eller att söka förmå denne att lämna upp- lysningar som låter sig kontrolleras. Är inte heller detta möjligt återstår endast en ren bedömning av uppgiftslämnarens trovärdighet. Eftersom en sådan typiskt sett är mycket svår att göra bör man undvika att an- vända en bedömning av det slaget som enda stödben. Vi vill vidare erinra om och något uppehålla oss vid de vittnen åberopade vid rättegångarna och vid domstolarnas bedöm- ning av dessa. Det föreligger nämligen vissa likheter mellan dessa vitt- nen och några av de uppgiftslämnare som förekommer i denna del av resningsmaterialet. åberopade vittnena och som bägge upp- gav att de på mordkvällen hade gjort iakttagelser som i praktiken innebar att hade alibi för mordet. uppgav sig ha sett vid . uppgav sig på väg från väg i till ha mött ungefär . Bägge väntade ett knappt halvår efter det att häktats innan de trädde fram med sina uppgifter. – Be- träffande noterade hovrätten att hans tidsangivelser var unge- färliga och att han gav intryck av att vilja anpassa sin berättelse så att den skulle stämma med andra uppgifter om skeendet. Vad som framför allt rubbade tilltron till hans berättelse var emellertid, enligt hovrätten, att han inte underrättat polisen eller försvarare tidigare, när det stått klart för honom att han kunde ge alibi. – berättelse var enligt hovrätten i många avseenden egendomlig. Det som emellertid mest rubbade tilltron till hans utsaga var att han inte tidigare trätt fram för att ge , som han kände väl, alibi, förrän denne suttit häktad . Som förklaring till detta dröjsmål hade han uppgivit att han själv haft stora problem, bestående i kontroverser med polismästaren i och en reporter vid angående ett föreläggande att förse hans hund med munkorg. Denna förklaring fann hovrätten osannolik. – Hovrätten ansåg att och uppgifter var så otillförlitliga att de inte kunde ge stöd åt påstående om att han befunnit sig på hemväg via för mordet. Trots att de uppgifter som dessa vittnen lämnade inte direkt kunde vederläggas – vittnena stod fast vid sin uppfattning om vad de sett och när – ansåg sig hovrätten alltså kunna bortse från dem. Hovrätten fäste sig särskilt vid två saker. För det första att själva iakttagelserna var gamla, dvs. Sådana uppgifter skulle allmänt sett bedömas med stor försiktighet. För det andra att vittnena inte hört av sig direkt när de insett att deras iakttagelser var av betydelse; de hade bägge dröjt efter det att det blivit känt att gripits som misstänkt. Hovrätten synes ha menat att dröjs- målet i sig är suspekt och påverkar trovärdigheten i lämnade uppgifter. Det finns naturligtvis stora olikheter mellan dessa vittnesmål och de uppgifter som diskuteras. Men det finns också likheter – på centrala punkter. Det gäller i bägge fallen gamla iakttagelser (i resnings- materialet betydligt äldre än dem hovrätten yttrade sig över). Och uppgiftslämnarna har inte heller i de nu aktuella fallen angivit någon tillfredsställande förklaring till varför de inte hört av sig tidigare än de kom att göra. 36 Några av uppgiftslämnarna – och samt i viss mån – hör dessutom till en grupp av personer som, i likhet med och , typiskt sett tillmäts en något nedsatt tilltro i domstolssammanhang. Vi har ansett att det funnits skäl att påminna om dessa vittnesmål och deras bedömning när värdet av de nya utsagor som redovisats i detta avsnitt diskuteras. Det kan inte komma ifråga att väga de upp- gifter och uppgiftslämnare, som framkommer till stöd för brottsmiss- tankarna, på annat sätt än de som verkar i motsatt riktning. Till de riktlinjer för bedömningen av sent inkomna vittnesuppgifter som kan utläsas ur hovrättsdomen kan läggas de överväganden redovisade vid sin bedömning av bevisvärdet i och utsagor:37 36Det kan hävdas att incitamentet för att träda fram för att undsätta en oskyldig är starkare än att bistå polisen i att lagföra en skyldig och att det som hovrätten alltså framhöll som det viktigaste skälet mot att sätta tilltro till uppgifterna, dvs. att och inte trätt fram tidigare, inte har samma bärkraft be- träffande de uppgifter som är aktuella att bedöma. Detta kan möjligen vara fallet i kretsen av vanekriminella, men knappast för människor i allmänhet, i synnerhet inte när det gäller ett statsministermord. Att omständigheterna inte är helt jämförbara står dock klart. 37Christer K och var i Högsta domstolens beslut benämnda på samma sätt som i resningsansökan. Här liksom i de följande citaten har förekommande personer benämnts på det sätt som i övrigt sker i betänkandet. När uppgifter som åberopas i ett resningsärende har lämnats efter den händelse som bevisningen avser, är en viktig faktor vid bedömningen av deras betydelse vilken förklaring som kan finnas för dröjsmålet med uppgiftslämnandet. Både och har förklarat att de inte velat lämna uppgifter tidigare av rädsla för att de och deras anhöriga skulle råka illa ut. Även om den förklaringen i och för sig är rimlig, måste den dock te sig som mindre övertygande med tanke som gått efter mordet och förhållandena i övrigt. Åtminstone i samband med rättegången i hovrätten måste det ha funnits möjlighet för dem att utan nämnvärd risk ge sig till känna. Något tillräckligt gott skäl att vänta ända till 1997 med uppgiftslämnandet kan knappast ha funnits. De nu aktuella uppgifterna Vittnet observation av vid Dekorima först då han passerar denne, sedan då han vänder sig om och ser denne stående bakom någon som ligger på trottoaren, betyder ju att det praktiskt taget finns ett ögonvittne till mordet som känner igen och kan identifiera gärningsmannen. Att dessa uppgifter, om de skulle vara riktiga, vore helt avgörande för utredningen, är uppenbart. Ytterligare bevisning vore i princip överflödig. – övriga observationer har mindre värde. Det har redan av bedömts föreligga en bety- dande sannolikhet för att befann sig vid Grand kring och att denne befann sig i mordkvarteren i övrigt är ostridigt. uppgifter kan emellertid inte bedömas som tillförlitliga. Hans berättelse är i det mesta en återspegling av de mycket väl kända brottsmisstankarna mot . Vore uppgifterna riktiga, skulle ha hållit inne med sin kunskap , trots att han hade förstått vem som begått mordet. Han har inte presenterat någon rimlig förklaring till varför han i så fall inte på något sätt försökt förmedla sin kunskap till polisen i ett tidigare skede. När han hördes uppgav han sig ha kört förbi mordplatsen och hört två smällar, men sade ingenting om , som han uppgav sig inte ens veta vem det var. Hans hänvisning till att han skulle ha invigt sin advokat i vad han visste motsägs av denne. Det finns vidare ingenting i hans berättelse om mordkvällen som låter sig verifieras – det kan inte ens tillförlitligen visas att han befann sig i denna kväll. PU har i vart fall inledningsvis inte ansett att uppgifterna om hur han färdats i bilen förbi mordplatsen är förenliga med vad som i övrigt är känt beträffande där iakttagna fordon m.m. berättelse är vidare osannolik såväl i sig som i enskild- heter, t.ex. att han trodde sig ha blivit beskjuten från långt håll av Till detta kommer att har lämnat olika och delvis motstridiga uppgifter i de förhör som hållits med honom. Han är hårt kriminellt belastad och har bedömts vara i behov av sluten psykiatrisk vård. I den mån avseende skall fästas vid egna uppgifter var han enligt dessa drogpåverkad under sin svarttaxikörning på mord- kvällen. – Den tillförlitlighets- och trovärdighetsbedömning detta leder till torde vara densamma som gjordes av PU, då först inkom med sina uppgifter och hördes sent . Det hade varit fullt möjligt för Riksåklagaren att, om uppgifter hade bedömts som tillförlitliga, överklaga hovrättsdomen och inför en rättegång i HD slutföra utredningen avseende . Att så inte skedde bär syn för sägen. Beträffande kan slutligen noteras att även RÅ uttryckte tvekan. Det är ovanligt att man från åklagarsidan redovisar en hypote- tisk inställning till sanningshalten i de uppgifter som åberopas. I sin sammanfattning av resningsansökan uttalade RÅ emellertid följande om uppgifter att denne sett utanför Dekorima och sedan hört två skott: Om dessa uppgifter är riktiga och vinner tilltro, utgör de enligt min mening ensamma en avgörande pusselbit. ... (kursivering här). Detta kan tolkas så att RÅ, utan att göra en slutlig prövning för egen del, överlät avgörandet till . Sakinnehållet i de uppgifter som har redovisats av , och har likaledes ett mycket högt utredningsvärde. En säker identifikation av ovanför trapporna just efter mordet skulle innebära att tillförlitligheten i utpekande ökade markant. Även detta skulle i praktiken göra annan vittnesbevisning mer eller mindre överflödig. Det första problemet med dessa observationer är att alla inte kan vara riktiga. De skall dessutom kunna förenas med vad som tidigare ut- retts rörande vittnena och iakttagelser. HD har i sitt resningsbeslut konstaterat att och berättelser i några avseenden stämde mindre väl överens (åberopades inte av Riksåklagaren): har inte sett någon som kunde vara på . å sin sida borde ha lagt märke till bilen som stannat alldeles framför och till att denne i sin tur hejdat sig mitt på gatan. Också deras uppgifter om beklädnad på huvud och händer skiljer sig åt liksom beträffande frågan om mannen hade något i händerna. HD konstaterade även att inte heller uppgifterna från och gick ihop med åtminstone berättelse. (Riksåklagaren synes för sin del ha varit av den uppfattningen att de nya och gamla uppgifterna gick ihop, se resningsansökan s. 28 och 33.) Från utredningssynpunkt torde det vara viktigt att arbeta såväl med ett mikro- som ett makroperspektiv, dvs. att dels utreda de respek- tive vittnenas iakttagelser för sig, dels försöka ställa dem samman till en helhet.