sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — Med hänvisning till likabehandlingsprincipen finner kommittén att det inte finns skäl att medge förmånsrätt för lönefordringar som intjänats före kon- kursansökan i vidare mån än som framgår ovan. Vi återkommer till frågan, hu- ruvida förmånsrätten bör ha samma begränsningar i absoluta belopp och totalt antal månader som lönegarantin. På dessa punkter skulle förmånsrätt kunna ge ett bättre skydd än lönegarantin. Därmed återstår att här pröva om förmånsrätt behövs för att finansiera löne- garantin. Staten inträder nämligen i arbetstagarnas rätt mot arbetsgivaren när lönegaranti utgivits (28 § LGL). Av avsnitt 6.4 framgår att utdelningen i konkurs spelar en underordnad roll för lönegarantins finansiering. /96, när utbetalningarna var , uppgick avgifterna till och utdelningen till . Beaktar man även lönegarantifondens trendmässiga överskott, talar detta för att löneförmånsrätten kunde avskaffas till båtnad för övriga borgenärer. Härige- nom skulle också åstadkommas att förmånsrättsordningen blev praktiskt taget rensad. Emellertid kommer utdelningen på lönegarantiregressen att öka väsent- ligt, om – som kommittén föreslår – företagsinteckningsunderlaget halveras och skatteförmånsrätten avskaffas. Med dessa regler skulle utdelningen /96 238 Löneprivilegiet och lönegarantin ha blivit omkring 700- . kommer utdelningen att öka till de oprioriterade borgenärerna, så att den blir ungefär lika stor som utdelningen är till löner med förmånsrätt. Det talar för att förmånsrätten för löner kunde avskaffas. Spardirektivet i vårt andra tilläggsdirektiv nödvändiggör dock bibe- hållen förmånsrätt för löner, om kravet på utgiftsminskning inte skall leda till en försämring av löneskyddet för de anställda (se nedan kap. 8). Vi finner det också rimligt att som utgångpunkt ta det läge som rådde före lönegarantin. En förmånsrätt för två eller tre månaders innestående lön var på- kallad med hänsyn till de anställdas speciella situation. Införandet av en lönega- ranti av denna omfattning, som ett kompletterande skydd, behöver då inte med- föra att förmånsrätten helt upphävs och att kostnaden övervältras på företagen i gemen. Ett särskilt omständighet att beakta i sammanhanget är läget vid företagsre- konstruktion. Anses det så angeläget att hindra överströmning från företagsre- konstruktion till konkurs att den som går in vid företagsrekonstruktion enligt FRekL inte skall behöva nämnvärt bekymra sig om löner som intjänats före betalningsinställelsen, eftersom han inte alls behöver bekymra sig om löneskul- der när han köper inkråmet i konkurs, bör lönefordringar belöpande före betalningsinställelsen vara oprioriterade, så att den nye intressenten bara tvingas betala ackordsprocenten. Anser man däremot att den som går in skall kunna och bör betala intjänade löner, måste dessa vara förmånsberättigade, för att betal- ningen skall undgå återvinning. Det anförda leder enligt kommittén till att löner som intjänats före konkursan- sökan eller rekonstruktionsförfarandets inledande skall åtnjuta förmånsrätt i den utsträckning som ovan angivits. 6.5.6Lön för tiden mellan konkursansökan och konkursbeslut Löneskyddet skall liksom omfatta tiden mellan konkursansökan och konkursbeslut. I normalfallet följer konkursbeslutet relativt omgående på konkursansökan. En gäldenärs konkursansökan skall prövas genast. En borgenärs konkursansökan skall prövas vid en förhandling som skall hållas från det att ansökningen kom in till rätten. I vissa fall kan beslutet emellertid dröja t.ex. på grund av svårigheter att delge gäldenären. Under är arbets- tagarnas behov av löneskydd särskilt uttalat. Rätten till löneförmånsrätt och Löneprivilegiet och lönegarantin 239 lönegaranti mellan konkursansökan och konkursbeslut bör därför inte begränsas på annat sätt än genom den yttersta tids- och beloppsgränsen. 6.5.7Uppsägningslön och lön för arbete efter konkursbeslutet Förslag: Om arbetstagaren utför arbete under uppsägningstid åt konkurs- boet skall lönen, med undantag för en övergångstid om , betalas av konkursboet. Sådan fordran omfattas varken av lönegaranti eller förmåns- rätt. Om arbetstagaren inte utför arbete omfattas lönefordran av lönegaranti men inte av förmånsrätt. Själva konkursen innebär inte att anställningsförhållandet upphör, direkt eller med uppsägningstid. Konkursförvaltaren brukar emellertid säga upp alla an- ställda strax efter konkursbeslutet. har arbetstagaren förmånsrätt och löne- garanti för uppsägningslön som längst uppgår till uppsägningstid enligt lagen om anställningsskydd, dvs. högst om anställningstiden är (enligt äldre rätt om den anställde var ). Naturligtvis måste han vara beredd att arbeta åt konkursboet . Om så sker, är lönen fortfarande en förmånsberättigad och lönegaranterad konkursfordran, såvida inte konkursboet förklarat sig inträda i anställningsavtalet och arbetstaga- ren godtagit detta; någon ensidig inträdesrätt för konkursboet kommer inte i fråga, när den anställde blivit uppsagd.7 Om konkursboet anställer den uppsag- de, blir konkursboet massaansvarigt för lönen. Utnyttjar konkursboet inte den uppsagde, måste han från uppsägningslönen avräkna vad han kunnat tjäna på annat håll. Eftersom lönegarantin har ett tak på inklusive källskatt och ar- betstagaren ofta har en fordran på två månaders intjänad lön, ryms sällan mer än 1 - 2 månaders uppsägningslön inom maximibeloppet. Följden blir att arbetsta- garen säger upp sig själv med förkortad uppsägningstid, så att han kan uppbära arbetslöshetsersättning genast när lönegarantin upphör. EU-direktivet och har inga krav på förmånsrätt eller löne- garanti avseende uppsägningslön. kräver dock skydd för av- gångsvederlag. I det följande är det lämpligt att skilja mellan uppsägningslön som belöper på tid när den anställde arbetat och på tid då inget arbete utförts. 7 Se NJA 1979 s. 253. Att konkursboet saknar ensidig inträdesrätt motiveras inte i rättsfallet, men förklaras möjligen av att det skulle vara ett otillåtet gäldenärsbyte. 240 Löneprivilegiet och lönegarantin När arbete utförs åt boet En följd av att den anställde har rätt till lönegaranti för uppsägningslön, vare sig han arbetar åt konkursboet eller inte, är att boet ofta fortsätter driften för att få visst täckningsbidrag. Konkursboet kan därvid hålla i gång företaget med löne- garantimedel, även om driften går med underskott. Detta leder till osunda kon- kurrensförhållanden, där andra företag i branschen får minskade intäkter och riskerar att bli insolventa. Tillgången till lönegaranti för fortsatt drift i konkurs – men inte vid rekon- struktion enligt FRekL – medför också att det är en stark frestelse att genomföra en företagsrekonstruktion genom konkurs. Det insolventa företaget slipper då bekymret att skaffa finansiering till lönerna från frivilliga kreditgivare. Lönega- rantin blir därmed konkursdrivande. För att komma till rätta med båda dessa olägenheter krävs att lönegaranti i princip inte utgår för tid under vilken arbete bedrivits åt konkursboet. I stället bör fordran på lön för sådan tid ge upphov till en massafordran. Om konkursboet blir tvunget att på den fria marknaden skaffa finansiering för fortsatt drift, kommer både konkursborgenärerna och förvaltaren att noga pröva om en fortsättning kan förväntas bli lönsam. Detta leder naturligtvis till att driften läggs ner i fler fall än . Kommer borgenärerna och förvaltaren fram till att en fortsatt drift bör löna sig i termer av kassaflöde eller genom att värdet på tillgångarna hålls uppe inför en utförsäljning, bör det i allmänhet gå att skaffa finansiering, eftersom den nye kreditgivaren får en massafordran som går före alla konkursfordringar. Erfarenheter från tiden före lönegarantilagen styrker detta. Kommittén föreslår därför att fordringar på uppsägningslön under tid som den anställde utfört arbete åt konkursboet, motsvarande uppsägningslönen, skall vara en massafordran. Som framgår av redogörelsen för utländsk rätt är detta den vanliga lösningen utomlands. Behovet av en kort övergångstid behandlas nedan. Skulle konkursboet inte förmå att betala massaskulden, kan konkursboet för- sättas i konkurs. Massalönefordringen åtnjuter i så fall lönegaranti. Ett särskilt skäl till att fordran på lön för arbete utfört åt konkursboet under uppsägningstid bör behandlas som en massafordran är läget vid rekonstruktion enligt FRekL. Ansågs fordran på lön i konkurs vara en konkursfordran fastän arbete utförts åt konkursboet, borde fordran på lön för arbete åt rekonstruk- tionsgäldenären efter betalningsinställelsen vara en rekonstruktionsfordran som – om den inte längre åtnjuter förmånsrätt – nedsattes genom ackordet. I båda fallen grundar sig fordringarna på avtal före den kritiska tidpunkten, och de kan således anses ha uppkommit (se 5 kap. 1 § KL och 3 kap 3 och 8 §§ FRekL; jfr NJA 1989 s. 185). Den anställde måste dock rimligen ha rätt till en betalning för arbete efter betalningsinställelsen som, trots 3 kap. 3 och Löneprivilegiet och lönegarantin 241 8 §§ FRekL, inte nedsätts av ackordet, oavsett om han med utnyttjande av stoppningsrätt (jfr 61 och 63 §§ köplagen, NJA 1986 s. 136 och 2 kap. 20 § FRekL) har framtvingat ett nytt avtal med ackordsgäldenären. Det räcker att motparten har utnyttjat prestationen. Den rättsliga principen – sannolikt med generell giltighet – torde kunna for- muleras så, att den som till en konkursgäldenär eller en ackordsgäldenär på kre- dit levererat en prestation, som han kunnat stoppa men som gäldenären konsu- merat i stället för att returnera, åtnjuter sakrättsligt skydd till vederlaget. När arbete inte utförs åt boet När den anställde inte arbetar åt konkursboet och inte kan få en massafordran, är han naturligtvis angelägen om att åtnjuta förmånsrätt och lönegaranti för uppsägningslönen. Denna är nämligen högre än arbetslöshetsersättning, vilken uppgår till av den arbetslöses tidigare inkomst, dock högst per dag. Dessutom riskerar arbetstagaren, även om hotet inte förefaller vara akut (se prop. 1996/97:107 s. 85 ff), att bli utförsäkrad efter det att arbetslöshetsersättning börjat tas i anspråk. Den anställdes önskan att få behålla sin lön är beak- tansvärd. Konkursen kan ju ha kommit oväntat, arbetsmarknaden på orten kan vara dålig och han kan ha svårt att skära ner på utgifterna med kort varsel. Detta talar för att han skall åtnjuta förmånsrätt och att lönegarantin skall kunna utgå och med ett betydligt högre tak än . En generös förmånsrätt och lönegaranti för uppsägningslön när inget arbete utförs skulle emellertid medföra vissa nackdelar från rekonstruktionssynpunkt. Detta gäller särskilt om lönen är förmånsberättigad. Om uppsägningslönen är förmånsberättigad, skall hela uppsägningslönen betalas vid ett ackord, vilket ger en ny finansiär ett starkt incitament att sätta företaget i konkurs, för att därefter köpa ut inkråmet och anställa de arbetstagare som behövs. Uppsägningslönerna blir då inte den nye ägarens problem. Skulle uppsägningslönen inte vara förmånsberättigad, behövde uppsägnings- lönerna bara betalas med den nedsatta andel som kvarstår efter ett ackord (normalt ). Ägaren (eller en ny intressent) skulle oftare anse att företaget kan orka med den belastningen och därför ej finna det nödvändigt att sätta före- taget i konkurs.8 Emellertid skulle antagligen de anställda, åtminstone de som 8 Vid kommitténs besök i anförde representanter för de finska konkurs- förvaltarna att det reform som haft störst betydelse för möjligheten att rekonstruera företag utom konkurs är regeln att anställda vid saneringsförfarande kan sägas upp med två månaders varsel, varefter de över huvud taget inte har någon fordran på uppsägningslön. Lönen för två månaders uppsägningstid är inte förmånsberättigad utan nedsätts således genom ackordet. 242 Löneprivilegiet och lönegarantin blir uppsagda, vilja sätta företaget i konkurs, eftersom det är det enda sät- tet att komma i åtnjutande av lönegaranti. Av samma skäl kan den arbetsgivare som månar om sina anställda komma att välja rekonstruktion genom konkurs framför rekonstruktion utom konkurs, om rekonstruktionen skall omfatta perso- nalnedskärningar. Således medför lönegarantin vid konkurs ett incitament att välja rekonstruktion genom konkurs framför rekonstruktion utom konkurs oav- sett om lönegarantin är kopplad till löneförmånsrätt eller inte. En lösning, som både tillgodoser de anställdas önskemål om skydd för upp- sägningslön och intresset av att inte motverka rekonstruktion enligt FRekL och som inte heller missgynnar övriga borgenärer, är att uppsägningslönen görs oprioriterad men omfattas av lönegaranti vid både ackord och konkurs. Huruvida lönegarantin skall gälla för full uppsägningslön motsvarande upp- sägningslön enligt LAS eller bara för exempelvis högst , är en fråga om prioritering av statens utgifter, särskilt sedan lönegarantin är spe- cialfinansierad utan lönegarantiavgiften i praktiken blivit del av den allmänna arbetsgivaravgiften. Eftersom uppsägningslön saknar förmånsrätt påverkas ju inte de övriga borgenärerna. Kommittén föreslår att full uppsägningstid motsva- rande uppsägningstid enligt LAS kan bli täckt av lönegaranti. I allmänhet kom- mer dock maximibeloppet för utgiven lönegaranti att sätta en gräns. Det kan inte begäras att konkursförvaltaren genast efter konkursbeslutet be- stämmer om rörelsen skall fortsätta med massaansvar för konkursboet och sam- tidigt anger vilka anställda som skall behållas i den fortsatta driften. En över- gångstid under vilken alla anställda behandlas lika är därför erforderlig. bör alla anställda omfattas av lönegaranti och löneförmåns- rätt oavsett om de utför arbete eller inte, naturligtvis under förutsättning att de står till konkursförvaltarens förfogande. Så snart övergångstiden är slut inträder emellertid de regler som angetts ovan. Konkursboet har därefter massaansvar för alla arbetstagare som utför arbete åt konkursboet, oavsett om konkursboet inträder i anställningsavtalet, sluter ett nytt anställningsavtal med den anställde eller endast utnyttjar arbetstagarens prestationer under dennes uppsägningstid. Att löneskyddet bör vara utformat på samma sätt under företagsrekonstruktion som under konkurs innebär att övergångsperioden bör gälla även efter ett beslut att inleda företagsrekonstruktion. Löneprivilegiet och lönegarantin 243 Övergångstiden bör vara kort, så att både rekonstruktionsgäldenären och konkursboet snabbt tvingas ta ställning till frågan om fortsatt drift. Härtill kommer att uppsägningslön till dem som inte arbetar av skäl som anförts ovan visserligen skall vara lönegaranterad men ej förmånsberättigad. Om övergång- sperioden blir för lång motverkas syftet med denna reform. Kommittén föror- dar en övergångstid . Förslag: Löneskyddet skall ha samma omfattning vid företagsrekonstruk- tion som vid konkurs. Rekonstruktionsgäldenären kan efter beslut av rekon- struktören låna medel ur lönegarantin till löner som intjänats högst före ansökan om företagsrekonstruktion t.o.m. efter beslutet om före- tagsrekonstruktion. Lönegaranti skall vidare utgå för uppsägningslöner åt an- ställda som inte arbetar . Rekonstruktionsgäldenären skall betala eller ställa säkerhet för statens fordran på grund av regressrät- ten med ränta innan förfarandet får avslutas. Annars skall företaget sättas i kon- kurs. Vid återbetalningen kan uppsägningslönen, som är oprioriterad, ha satts ned genom ett ackord. Detta påverkar självfallet inte arbetstagarens rätt till lö- negaranti, vars syfte är att skydda arbetstagaren vid arbetsgivarens insolvens. Om rekonstruktionen övergår i konkurs skall lönegaranti som utgått på grund av företagsrekonstruktionen avräknas från arbetstagarens rätt till lönegaranti på grund av konkursen. Våra överväganden angående löneskyddet vid konkurs leder fram till att lö- neskyddet bör ha samma omfattning vid företagsrekonstruktion som vid kon- kurs; i annat fall blir reglerna konkursdrivande. Vi föreslår således att löneford- ringar som belöper före beslutet om företagsrekonstruktion skall ha förmånsrätt och således inte omfattas av ett ackord, att lönefordringar som avser tid under vilken arbete utförs åt rekonstruktionsgäldenären skall betalas av rekonstruktionsgäldenären, samt att lönefordran för uppsägningstid under vilken arbetstagaren inte utför arbete åt företagsrekonstruktionsgäldenären skall om- fattas av lönegaranti men inte av förmånsrätt. Vad gäller förmånsberättigade lönefordringar föreslår vi att rekonstruktionsgäldenären efter beslut av rekon- struktören skall kunna låna medel ur lönegarantin för betalning av sådana löner. Invändningar skulle kunna riktas mot förslaget att införa lönegaranti vid fö- retagsrekonstruktion dels för att det ökar utgifterna på lönegarantin, dels för att lönegaranti vid rekonstruktion utom konkurs kan uppfattas som en form av 244 Löneprivilegiet och lönegarantin rådrumsstöd till företag i ekonomisk kris och därigenom snedvrida konkurrensen mellan företag som genomgår företagsrekonstruktion och övriga företag. För att motverka kostnadsökning och konkurrenspåverkan skulle lönegarantin vid rekonstruktion enligt FRekL kunna konstrueras som ett slags förskott; lyck- as rekonstruktionen, skall lönegarantin innan rekonstruktionsförfarandet hävs betalas tillbaka av rekonstruktionsgäldenären eller betryggande säkerhet ställas, vare sig det som utgivits (eller skall utges) avser lön intjänad före betalningsin- ställelsen eller uppsägningslön under tid när arbete inte utförts. Annars skall rekonstruktionsgäldenären försättas i konkurs.9 Övergår rekonstruktionen i kon- kurs, skall den lönegaranti som utgivits under rekonstruktionen avräknas vid prövningen av arbetstagarens rätt att utfå lönegaranti i konkursen. Det fingeras att konkursen öppnats när rekonstruktionsförfarandet inleddes; jämför hur tre- månadersfristen beräknats såvitt avser lön intjänad före insolvensförfarandets början. Därmed förhindras missbruk av ett företag som lever vidare, och lönega- rantiutgifterna till anställda i ett företag som går i konkurs blir aldrig större än om företaget gått i konkurs utan föregående rekonstruktionsförsök. Lönegaranti vid företagsrekonstruktion utom konkurs diskuterades redan vid lönegarantilagens införande (se prop. 1970:201 s. 23 ff och 60 ff) och senare bl.a. i PM Betalningsinställelse och rådrumsstöd m.m. (DsA 1979:7), i betänkande Lönegarantin och förmånsrättsordningen (SOU 1988:27, särskilt s. 79 ff) och av Insolvensutred- ningen (SOU 1992:113 s. 340 ff). Det är visserligen riktigt att det för den an- ställde räcker att lönegaranti står till buds vid konkurs och att lönegaranti vid rekonstruktion utom konkurs blir ett stöd till företaget snarare än de anställda. Med den ovan skisserade lösningen blir företagsstödet emellertid inte större än om företaget gått i konkurs för att sedan leva vidare i ny skepnad. Önskar man i viss utsträckning styra över insolvenbehandlingen från konkurs till ackord,10 är det nödvändigt att likviditet genom lönegaranti står till buds även vid ackordsförhandling. Kommittén föreslår därför – på ovan nämnda villkor om återbetalning och avräkning – att lönegaranti införs även vid rekonstruktion enligt FRekL för så- dana fordringar som skulle ha åtnjutit lönegaranti i konkurs. Det kan noteras att såväl EU-direktivet om lönegaranti som ILO- konventionen är tillämpliga när arbetsgivaren blivit insolvent i den meningen att ett förfarande för kollektivt tillgodoseende av fordringsägarna inletts. 9 Härigenom hindras att lönegaranti först utgår under en rekonstruktion enligt FRekL utan att återbetalning sker, varefter ny lönegaranti utgår i en efterföljande konkurs. har i målet E 1/95 funnit att den tidigare karensregeln i 9 a § LGL i dess lydelse före inte var förenlig med art. 10 a) i EG-direktivet. Karensreglen har numera upphävts, se prop. 1996/97:102 s. 23 f. 10 var antalet företagskonkurser 11 065, medan endast 44 förhandlingar om offentligt ackord inleddes. Löneprivilegiet och lönegarantin 245 kas emellertid inte så att det vore otillräckligt att ha lönegaranti bara vid kon- kurs. Således är lönegarantin i , , och begrän- sad till konkurs. I bl.a. , , och gäller lönega- rantin dock också vid andra insolvensförfaranden. För övrigt hänvisas till specialmotiveringen. Förslag: Maximibeloppet för lönegarantin höjs till fyra basbelopp. Maxi- mitiden för lönegarantin förlängs . Det införs ett maximi- belopp för löneförmånsrätten om tio basbelopp. Lönegarantin har ett tak på . Detta belopp rymmer långtifrån bruttolön åt en medelinkomsttagare före konkursan- sökan, viss övergångstid, uppsägningslön enligt LAS och semesterersätt- ning. från de anställdas synpunkt vore det önskvärt att taket höjdes till ca , så att det ovan avvägda skyddet kunde ges full effekt. Statsfinansiella skäl nödvändiggör emellertid en begränsning. För att kom- mittén skall kunna fullgöra sitt besparingsbeting, kan taket inte höjas till mer än ca . Taket bör åter göras värdebeständigt och uttryckas som fyra basbelopp. Enligt 5 kap. 2 § KL får i konkurs fordran på lön, arvode eller pension inte göras gällande i den mån fordringen uppenbart överstiger vad som kan anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och om- ständigheterna i övrigt. Den som är närstående till gäldenären får endast bevaka fordran som med hänsyn till vad som sagts är skälig. Trots nämnda begräns- ningar kan det tänkas att en anställd, t.ex. en anställd fondmäklare, har en be- vakningsgill konkursfordran som uppgår till belopp som långt över- stiger månadslönen för kvalificerad arbetskraft i övrigt. Frågan blir då om en sådan anställd skall åtnjuta förmånsrätt på denna nivå. För en beloppsbegränsning av förmånsrätten talar att en anställd med stora inkomster sällan behöver hela lönen för omedelbar konsumtion; ofta finns dess- utom avsevärda sparmedel. Mot talar att den anställde kan vara en nyckelperson som är viktig för arbetsgivaren utan att denne har likviditet att betala lön i för- skott. Kommittén anser att ett tak för förmånsberättigad lön bör införas på 10 bas- belopp. Enligt gällande rätt omfattar förmånsrätten och lönegarantin endast fordringar som förfallit till betalning av arbetstagarens anställningstid. Räknat bakåt från uppsägningstidens slut kommer löneskyddet 246 Löneprivilegiet och lönegarantin således inte att kunna täcka löner som belöper av före konkursansökan, om uppsägningstiden överstiger ca . Oavsett att motsvarande effekt oftast inträder också genom maximibeloppet, föreslår kom- mittén att den sammanlagda tidsgränsen utsträcks . Bedömning: Någon undre gräns för löneanspråk som skall kunna ersättas genom lönegaranti bör inte införas. har föreslagit införandet av ett tröskel- belopp i lönegarantin på per person innan ett löneanspråk skall omfattas av garantin. Förslaget.grundas på samhällets behov av kostnadsbesparingar och effektivitet. Möjligheterna att begränsa det skydd som EG:s lönegarantidirektiv föreskriver är emellertid begränsade. Medlemsstaterna får sätta en övre gräns för garantiansvaret. De kan också vidta åtgärder för att förhindra missbruk av garantisystemet. Kommittén anser inte att utkrävandet av en mindre lönefordran innebär ett sådant missbruk. Med hänsyn härtill finner kommittén inte skäl att lägga fram något förslag om ett gränsbelopp för lönegarantin. Vi föreslår inte några ändringar angående förmånsrätt och lönegaranti för pension. I den mån arbetstagaren är beroende av pension från arbetsgivaren, är han i en mer utsatt position vid konkurs än anställda i arbetsför ålder. Särskilt märks att han inte kan räkna med nya inkomster som kompenserar för inkomstbortfall efter utgången av tid motsvarande uppsägningstid enligt LAS. Eftersom dagens regler med förmånsrätt och lönegaranti för pension före- faller stränga mot pensionären, även med beaktande av rätten till folkpension, föreslås ingen hårdare inskränkning än vad som följer av tolvmånadersregeln och maximibeloppet för lönegarantin. Löneprivilegiet och lönegarantin 247