sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — 15Hur uppfattas bestämmelserna i smittskyddslagen? I utvärderingen av smittskyddslagen är en viktig fråga hur smittskydds- lagens bestämmelser påverkar de människor som berörs av bestämmel- serna. I syfte att belysa hur smittskyddslagens bestämmelser om bl.a. smittspårning, undersökningsskyldighet och förhållningsregler uppfat- tas ställdes frågor om detta i de beteendevetenskapliga studier kommit- tén har beställt. I det följande redovisas sammanfattningsvis vad som framkommit i studierna om de intervjuades uppfattning om smitt- skyddslagens bestämmelser. Studierna har närmare redogjorts för i kap. 14 och finns intagna som bilagor till betänkandet. Med osmittade avses liksom i kap. 14.6 personer som inte bär på hivinfektion. 15.2Inställning till smittskyddslagen i allmänhet 15.2.1Studier rörande smittade personer I "" framkom att majoriteten, 106 av 122 tillfrågade patien- ter, ansåg att smittskyddslagens bestämmelser behövdes för kontrollen av tuberkulos. Endast åtta patienter ansåg att samarbetet och kontak- terna med behandlande personal påverkades negativt av smittskydds- lagen. Även i "Klamydiastudien" ansåg majoriteten, , av de tillfrå- gade att det var bra att klamydia reglerades i smittskyddslagen. När det gäller hivpositivas inställning till smittskyddslagens bestäm- melser framkom i "Danderydsstudien" att 26 av de 91 tillfrågade pati- enterna ansåg att regleringen påverkade deras livssituation, inklusive det sexuella beteendet. Merparten av dessa ansåg att lagen har en nega- tiv påverkan. Endast få av de tillfrågade, 6 av 70 svarande patienter, an- såg dock att relationen till läkaren påverkades av smittskyddslagens bestämmelser rörande förhållningsregler. I studien var det främst de homosexuella/bisexuella männen som var kritiska till smittskyddsla- 264 +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" gens reglering av hivinfektion. Detta kan jämföras med resultaten i "Venhälsestudien" där av de tillfrågade ansåg att smittskyddsla- gen inte påverkade deras sexuella beteende och att lagen inte på- verkade deras livssituation i övrigt. Av kommentarerna från dessa pati- enter framgår att man bl.a. anser att beteendet styrs av den egna moral- uppfattningen och inte av lagens bestämmelser. Kommentarerna från dem som varit negativt inställda i "Venhälsestudien" och "Danderyds- studien" har främst rört kritik mot den s.k. informationsplikten och den behandlande läkarens skyldighet att kontrollera och anmäla missförhål- landen till smittskyddsläkaren, samt patientens rädsla för att själv kom- ma ifråga för smittskyddslagens tvångsåtgärder. 15.2.2Studier rörande osmittade personer som varit riskutsatta Av "" framgår att kännedomen om den svenska smittskyddslagstiftningen och de föreskrifter som gäller för hivpositiva personer genomgående var hög bland de tillfrågade perso- nerna. I syfte att belysa uppfattningen om smittskyddslagens inverkan på beteendet fick de tillfrågade personerna ta ställning till några kon- kreta påståenden om lagens effekter. I påståendet att "smittskyddslagens bestämmelser gör att jag undvi- ker att utsätta mig för risken att bli hivpositiv" instämde helt eller delvis av de homosexuella männen, av de heterosexuella männen och av kvinnorna. I påståendet "P.g.a. smittskyddslagen är risken liten att bli smittad av någon som känner till sin hivinfektion" instämde helt eller delvis av de homosexuella männen, av de heterosexuella männen och av kvinnorna. Övriga svar fördelade sig relativt jämnt mellan "Delvis avstånd", "Helt avstånd" och "Ej ta ställning". Vidare instämde av de homosexuella männen, av de heterosexuella männen och av kvinnorna helt eller delvis i att "smittskyddslagens bestämmelser gör att jag skulle låta bli att hivtesta mig om jag verkligen trodde att jag var hivsmittad". Emellertid tog av samtliga tillfrågade män helt avstånd från detta påstående och av de homosexuella männen uppgav att smittskyddslagen inte hindrar dem från att ta reda på om de är smittade om de verkligen tror sig kunna vara det. Av dem som instämt i påståendet har många i kom- mentarer givit uttryck för att de uppfattar bestämmelserna som hotfulla eller svåra att följa. Emellertid bör här uppmärksammas att samtliga män som deltog i studien faktiskt hivtestade sig i samband med besva- rande av enkäten. +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" 265 Däremot var det en större andel som trodde att smittskyddslagens bestämmelser påverkade andra människors benägenhet att testa sig. av männen och av kvinnorna instämde helt eller delvis i påståendet att "Smittskyddslagens bestämmelser gör att jag tror att and- ra skulle låta bli att testa sig om de verkligen trodde att de var hivposi- tiva". De riskutsatta personer som intervjuats i "Intervjustudien" syntes, med något undantag, ha relativt liten kännedom om smittskyddslagens bestämmelser men uttryckte huvudsakligen positiva åsikter om de åt- gärder och skyldigheter som regleras i lagen. I den av 1997 genomförda studien rörande bl.a. allmänhetens kunskaper och attityder till hiv/aids ställdes också några frågor för att belysa beteendeeffekterna av smittskyddslagens bestämmelser rörande hivinfektion, gonorré, klamydia och tuberkulos. Drygt hälften av de tillfrågade uppgav att smittskyddslagens bes- tämmelser medförde att de själva var extra noga med att skydda sig mot klamydia, gonorré och hivinfektion. Hälften av de tillfrågade trodde även att människor i allmänhet skyddade sig extra noga mot hivinfek- tion på grund av bestämmelserna i smittskyddslagen. Däremot trodde endast en fjärdedel att detta även gällde vid klamydia och gonorré. Huruvida människor i allmänhet skulle avstå från att söka läkarhjälp p.g.a. smittskyddslagens bestämmelser trodde av de tillfrågade att så var fallet när det gäller hivinfektion. trodde att så var fallet vid klamydia och trodde att så var fallet vid gonorré. Mycket få av de tillfrågade uppgav dock att de själva skulle avstå från att söka läkar- hjälp p.g.a. smittskyddslagens bestämmelser. Andelen, , som hade denna uppfattning var densamma vid alla tre sjukdomarna. av de tillfrågade uppgav vidare att man utan att vänta på kallelse från sjukvårdspersonal själv skulle uppsöka läkare om en f.d. partner med- delat att han/hon hade hivinfektion, gonorré eller klamydia. Frågan om smittskyddslagens inverkan på benägenhet att uppsöka läkare ställdes också beträffande tuberkulos. av de tillfrå- gade trodde att människor i allmänhet skulle avstå från att uppsöka lä- kare vid misstanke om tuberkulos och att de själva skulle avstå från att uppsöka läkare. 266 +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" 15.3Särskilt om testning och kontaktspårning 15.3.1Studier rörande smittade personer I såväl "Danderydsstudien", "" som "Klamydiastudien" an- såg en övervägande majoritet att den som utsatts för risk att ha smittats av hivinfektion, klamydia eller tuberkulos skall vara skyldig att låta sig undersökas av läkare. 74 patienter i "Danderydsstudien" svarade på frågan vad man skall göra med de personer som trots kallelse inte infinner sig för rådgivning och hivtest. 9 ansåg att ingen åtgärd borde vidtas, 32 tyckte att polis- hämtning skulle vidtas som sista utväg, 7 ansåg att man aldrig skulle använda polishjälp och övriga hade lämnat förslag på andra åtgärder. Dessa handlade om att vederbörande bör erbjudas "motivationssamtal" men också att "hembesök" bör ske, "övertalning", "någon typ av civil- polis" och tvångsåtgärd nämndes också. I "Klamydiastudien" svarade 192 patienter på samma fråga och 86 kunde tänka sig polishämtning som sista utväg medan 46 uteslöt detta alternativ. Däremellan förekom förslag om åtgärder, likartade dem som patienterna i "Danderydsstudien" föreslog. Av de tillfrågade i "Klamydiastudien" ansåg att det var bra att det enligt smittskyddslagen föreligger skyldighet att bedriva kontakt- spårning och studien visar en stor acceptans för kontaktspårning som metod. Endast ett fåtal patienter uppger sig ha undanhållit information om personer som de haft kontakt med. Resultaten är mer svårtolkade när det gäller "Danderydsstudien". Enligt denna studie var det av 87 svarande patienter – dvs. 33 patienter – som uppgivit sig ha varit med om kontaktspårning. Enligt studien förekom både positiva och negativa kommentarer om hur kontaktspårningen upplevdes med viss övervikt för de negativa. Kommentarerna hänför sig dock främst till den personliga upplevelsen av kontaktspårningen och belyser i mindre utsträckning uppfattningen till kontaktspårning i sig. I motsats till "Klamydiastudien" hade ett antal, 14 av 33 personer, undanhållit information om någon eller några kontakter. Även i "" är resultaten svåra att dra slutsatser från efter- som endast 55 av 122 tillfrågade har svarat på frågan om vad de ansåg om smittspårning. De som besvarade frågan var dock huvudsakligen positiva till att smittspårning ägde rum och ytterst få hade enligt egen uppgift undanhållit information om någon kontakt. +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" 267 15.3.2Studier rörande osmittade personer som varit riskutsatta Som framgår av avsnitt 15.2.2 ansåg majoriteten av de tillfrågade i "" att smittskyddslagens bestämmelser inte medförde att de skulle avstå från att låta sig läkarundersökas. av såväl de homosexuella/bisexuella männen som de heterosexu- ella männen och av kvinnorna ville vidare bli kallade till provtagning om de hade uppgivits som kontakter i ett kontaktspårnings- ärende. av de homosexuella männen och av de hetero- sexuella männen ville inte bli kallade till provtagning. Majoriteten av de tillfrågade var positiva till kontaktspårning. av de homosexuella/bisexuella männen och av samtliga hetero- sexuella män och kvinnor svarade att de skulle medverka vid kontakt- spårning om de befanns vara hivpositiva. I "Intervjustudien" uppgav samtliga intervjuade att de skulle ha testat sig även om valet varit fritt och de ansåg också att alla uppgivna personer i ett kontaktspårningsärende skall låta sig undersökas. De intervjuade ställde sig positiva till kontaktspårning och samtliga uppgav att de skulle medverka vid kontaktspårning om de befanns vara hivpositiva. Två personer kunde dock tänka sig att undanhålla information i vissa situationer, t.ex. angående kontakter man skäms över eller om det är fråga om en anonym kontakt utomlands. 15.4Särskilt om skyldigheten att följa förhållningsregler I studierna har frågor som berört förhållningsregler ställts på olika sätt bl.a. avseende i vad mån man erhållit förhållningsregler, i vad mån man avser att följa förhållningsreglerna och förhållningsreglernas inverkan på relationen till läkaren. I "Klamydiastudien" uppgav att de fått råd om hur man skulle förhålla sig tills klamydiainfektionen läkt. I "Danderydsstudien" (frågan ställdes ej i "Venhälsestudien") uppgav av de svarande att de fått förhållningsregler och i "" uppgav av de till- frågade patienterna att de fått förhållningsregler. Det skall här an- märkas att av de tillfrågade patienterna i "" uppgav att de inte hade fått några förhållningsregler, övriga var inte säkra. I såväl "Klamydiastudien" som "" var majoriteten positivt inställda till att förhållningsregler meddelats. 268 +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" frågade i "Klamydiastudien" hade för avsikt att följa förhållnings- reglerna. Som framgår av avsnitt 15.2.1 var det mycket få av de tillfrågade hivpositiva patienterna i "Danderydsstudien" som ansåg att relationen till läkaren påverkades av smittskyddslagens bestämmelser rörande för- hållningsregler. I både "Venhälsestudien" och "Danderydsstudien" an- såg majoriteten att de kunde tala med sin läkare om eventuella sexuella problem. Kommentarer från dem som hade avvikande åsikter handlade bl.a. om rädsla för att läkaren skall meddela smittskyddsläkaren att patienten har problem och några beskyllde vårdpersonalen för att vara smittskyddslagens förlängda arm. När det gäller hivinfektion har uppmärksamheten främst riktats mot skyldigheten att alltid informera en tänkt sexualpartner om sin hiv- infektion. Som framgår av avsnitt 15.2.1 är det frågan om den s.k. in- formationsplikten och läkarens anmälningsskyldighet vid brott mot förhållningsregler som främst kritiserats av dem som uppgivit sig vara negativa till smittskyddslagens bestämmelser. Frågor om öppenhet om sin diagnos och i vad mån s.k. säkrare sexualtekniker används av hiv- positiva har närmare behandlats i kap. 14. Av "Danderydsstudien" och "Venhälsestudien" framgår dock att av dem som besvarat frågan om informationsplikten inte kunde tänka sig att frångå att informera om sin hivinfektion vid en sexuell förbindelse. Övriga beskrev dock olika situationer där de skulle undvika att informera om sin hiv- infektion (se närmare avsnitt 14.5.4). I avsnitt 14.5.2 framgår vidare att de tillfrågade i studierna säger sig ha mycket få "oskyddade" sexuella kontakter. I det här sammanhanget skall beaktas att majoriteten av de till- frågade i "" ansåg att en hivpositiv alltid skall informera en sexuell kontakt om sin hivsmitta, nämligen av de homosexuella/bisexuella männen, av de heterosexuella män- nen och av kvinnorna. Även i "Intervjustudien" ansåg alla utom två intervjuade att den hivpositiva har en skyldighet att informera en sexuell kontakt. Smittskyddslagen har i den allmänna debatten varit föremål för kritik, särskilt vad gäller dess tillämpning vid hivinfektion. Som inledningsvis påpekats är vid utvärderingen av smittskyddslagen en viktig fråga hur människor, såväl smittade som osmittade, påverkas av lagens be- stämmelser och hur de uppfattar dessa. I syfte att belysa dessa frågor har vissa studier genomförts . +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" 269 inledningsvis beaktas vid tolkning av resultaten. Även om det har eftersträvats att få likartade frågeställningar i de olika studierna har frågorna till viss del ställts på olika sätt och ibland varit allmänt hållna varför det inte är helt lätt att jämföra svaren. Det skall vidare beaktas att när det gäller t.ex. frågor om förhållningsregler är dessa inte helt jämförbara mellan de olika sjukdomarna eftersom förhållningsreglerna i vissa delar ser olika ut beroende på sjukdomen. Det är vidare så att svaren torde vara beroende av den svarandes kunskaper om lagen, vilket är svårt att analysera. Emellertid torde studierna sammantaget ge en god bild av hur vissa bestämmelser i smittskyddslagen uppfattas och vilken inverkan den har på dem som berörs. Resultaten av de studier som bl.a. genomförts av kommittén pekar på en allmän positiv inställning till smittskyddslagen, även bland dem som smittats. I såväl "Klamydiastudien" som "" fram- kommer att en övervägande majoritet anser att lagen är befogad vid dessa sjukdomar. Även bland hivpositiva patienter synes majoriteten ha en positiv inställning till lagen, även om det bland dessa patienter, särskilt bland homosexuella män, förekommer mer kritik än bland dem som smittats av klamydia eller tuberkulos och bland dem som deltagit i studierna rörande osmittade personer. I vad mån lagen påverkar människors riskbeteende tas delvis upp i kap. 14. Av de resultat som redovisats i aktuellt kapitel är det av intresse att notera att majoriteten av de hivpositiva i såväl "Danderyds- studien" som "Venhälsestudien" inte ansåg att smittskyddslagens be- stämmelser påverkade deras livssituation, inklusive det sexuella be- teendet. Vad som avses härmed är visserligen svårtolkat men kom- mentarerna, i den mån sådana har lämnats, tyder på att man i de flesta fall inte uppfattar lagens bestämmelser som ett hot mot den egna livs- föringen. Av dem, huvudsakligen homosexuella män, som sagt att lagen har inverkat på deras livssituation har flertalet framhållit lagens negativa inverkan och då främst effekterna av den s.k. informa- tionsplikten samt lagens bestämmelser om läkarens anmälnings- skyldighet och om tvångsåtgärder. Beträffande lagens inverkan på osmittade personers beteenden synes resultaten enligt "" och studier röran- de allmänhetens attityder tyda på att lagen skulle ha en relativt stor inverkan på huruvida människor utsätter sig för risk att smittas. Särskilt verkar allmänheten ha en stor tilltro till lagens effekter i detta av- seende. Emellertid bör dessa resultat tas med stor försiktighet. Det finns skäl att ifrågasätta vilka kunskaper om lagen människor i allmän- het har. Bl.a. den svenska sexualvanestudien pekar vidare på att många människor faktiskt utsätter sig för risk att smittas av t.ex. sexuellt över- förbara sjukdomar genom oskyddade samlag med tillfälliga kontakter. 270 +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" "" har de deltagande visserligen god kännedom om lagens bestämmelser men får beaktas att dessa personer sökt sig till mottagningen för att testa sig för hivinfektion, vilket kan tyda på att de varit utsatta för smittrisk. Frågor om smittskyddslagens inverkan på relationen till behand- lande läkare har tagits upp i "", "Danderydsstudien" och "Venhälsestudien". Främst har frågorna rört bestämmelserna om för- hållningsregler. Det kan därvid konstateras att det såväl i "" som i "Danderydsstudien" var ytterst få som ansåg att relationen på- verkades negativt. Överlag har en majoritet av de deltagande i de olika studierna, oavsett sjukdom, varit positivt inställda till att för- hållningsregler meddelas. Emellertid syns en klar skillnad mellan de hivpositiva patienterna och de som smittats av tuberkulos eller klamydia. Fler hivpositiva patienter var negativt inställda till för- hållningsreglerna, främst de homosexuella männen. Även om majoriteten bland patienterna i "Danderydsstudien" ansåg att de kunde tala med sin läkare om eventuella sexuella problem fanns det ett flertal patienter som uttryckte rädsla för att läkaren skulle meddela smitt- skyddsläkaren om patienten hade problem att följa förhållnings- reglerna. Den största kritiken har väckts mot den s.k. informations- plikten. Det är tydligt att skyldigheten att informera en sexualpartner kan innebära stora problem för individen och ett flertal hivpositiva kan, enligt studierna, tänka sig situationer då man skulle underlåta att informera en sexualpartner. visar studierna rörande personer som inte är hivsmittade att majoriteten av dessa personer anser att hivpositiva skall informera sin partner om att de bär på hivinfektion. Beträffande dessa frågor se vidare kap. 14. Den allmänna uppfattningen i om testning, rådgivning och den kontaktspårning som sker efter positivt resultat är att det fungerar väl, mycket p.g.a. ett utbyggt sjukvårdssystem med möjlighet till råd- givning både före och efter testning och ett bra psykosocialt om- händertagande av smittade individer. Studierna visar att kontakt- spårning som metod är väl förankrad hos majoriteten av såväl smittade som osmittade personer oavsett om det rör hivinfektion, klamydia eller tuberkulos. De allra flesta tillfrågade tycks också vilja få reda på att de varit utsatta för risk att smittas. I t.ex. "" ville nästan samtliga bli kallade till läkarundersökning om de uppgivits som sexuell kontakt till en hivpositiv person. kan konstateras att kontaktspårning kan vara svår för vissa personer och att inte alla är po- sitiva till att detta äger rum. Såväl "Klamydiastudien" som "Danderyds- studien" visar t.ex. att vissa av patienterna undanhållit information om sexuella kontakter vid kontaktspårning, främst bland de hivpositiva patienterna i "Danderydsstudien". +XU XSSIDWWDV EHVWlPPHOVHUQD L VPLWWVN\GGVODJHQ" 271 Här bör också uppmärksammas att det är en anmärkningsvärt liten grupp bland de tillfrågade i "Danderydsstudien" som säger sig ha varit med om kontaktspårning. Det är svårt att veta vad som ligger bakom detta. Det är inte troligt att kontaktspårning endast ägt rum i så liten utsträckning som svaren tyder på. Detta kan i stället vara ett uttryck för att kontaktspårningen ägt rum på ett sådant sätt att patienten inte själv varit medveten om att kontaktspårning HQOLJW ODJHQ ägt rum eller att den tillfrågade av olika anledningar förträngt att kontaktspårning ägt rum. Majoriteten av de tillfrågade i studierna har vidare ansett att den som utsatts för risk att ha smittats av hivinfektion skall vara skyldig att låta sig undersökas. Det synes också vara ytterst få människor – oavsett sjukdom – som anser att bestämmelserna i smittskyddslagen medför att de skulle underlåta att uppsöka läkare om de trodde att de hade smittats. Däremot tror man i högre utsträckning att andra människor underlåter att uppsöka läkare p.g.a. smittskyddslagens bestämmelser. Motsvarande diskrepans mellan det egna förmodade agerandet och vad man tror om andras agerande återkommer när det gäller anonym testning vid hivinfektion. I "" trodde en mindre del av de tillfrågade att de själva skulle avstå från testning om möjlighet inte gavs till anonym testning medan en större andel trodde att andra skulle avstå från hivtestning vid sådant förhållande. I kapitlet behandlas frågor om ansvars- och uppgiftsfördelningen samt organisationen hos de centrala aktörerna inom smittskyddet enligt smittskyddslagen. Statskontoret har på kommitténs uppdrag utvärderat bl.a. den nuvarande smittskyddsorganisationens ändamålsenlighet. Utvärderingen har begränsats till att avse smittskyddsorganisationen i snäv bemärkelse på lokal, regional och nationell nivå, dvs. kommu- nerna, landstingen med smittskyddsläkarna, och (). Utvärderingen har redovisats i Statskontorets rapport nr 1998:25 "Smittskyddsarbetets organisation". I tillämpliga delar redovisas här vad som framkommit vid denna utvärdering. Frågor som hänför sig till det kommunala smittskyddsarbetet behandlas dock särskilt i kap. 9. Härutöver redovisas kostnaderna för och finansie- ringen av organisationen i kap. 18. Här skall också anmärkas att de enskilda läkarna har mycket betydelsefulla uppgifter för smittskyddet. Deras arbete redovisas inte särskilt här utan tas upp i samband med redovisning av de olika uppgifterna som åvilar dem (bl.a. i kap. 5 och kap. 6). Statskontorets utvärdering genomfördes april– . Underlaget för utvärderingen har inhämtats bl.a. ge- nom intervjuer med olika företrädare för berörda myndigheter. Vidare tillställdes samtliga smittskyddsläkare en enkät med frågor om bl.a. organisation, verksamhet och samverkan med andra aktörer. Härutöver genomfördes en intervjustudie med företrädare för ett urval av landets kommuner. 274 6PLWWVN\GGVRUJDQLVDWLRQHQ är enligt smittskyddslagen huvudman för smittskyddet med undantag för objektinriktade åtgärder och för sådana konkreta åtgärder som åvilar de enskilda läkarna enligt smittskyddslagens bestämmelser. I varje landsting skall enligt 6 § smittskyddslagen finnas en smitt- skyddsläkare som utses av den nämnd som inom utövar led- ningen av hälso- och sjukvården. I frågor som inte gäller myndighetsut- övning skall smittskyddsläkaren verka under nämnden. Detta innebär enligt förarbetena att har det övergripande ansvaret för att smittskyddet planeras och organiseras samt avgör vilka resurser som skall avsättas för verksamheten. Den direkta ledningen av smittskydds- arbetet, verksamhetsplanering och organisation av smittskyddsarbetet i detalj ligger däremot på smittskyddsläkaren. Smittskyddslagen innehåller, utöver bestämmelserna om smitt- skyddsläkaren, inte några regler om hur smittskyddet inom skall vara organiserat. Landstingen kan således själva bestämma hur smittskyddet skall organiseras under smittskyddsläkarens ledning. Vad som sägs om landsting i smittskyddslagen gäller också kom- muner som inte ingår i landsting. Fram till och med utgången av 1998 fanns 23 landsting och 3 s.k. landstingsfria kommuner (, och ) med ansvar för hälso- och sjukvård. Antalet smitt- skyddsenheter var för Statskontorets enkät till smitt- skyddsläkarna emellertid endast 24. Anledningen härtill var att Malmö- hus läns landsting och hade en gemensam funktion för smittskyddsverksamheten och att en sammanslagning av smittskyddsenheterna vid och ägt rum .