sou · GNB3109 · 2000-01-01 00:00:00 — Gallringsreglerna modifieras sedan i 62 §. Där föreskrivs i första stycket att vissa handlingar inte får gallras. Det är handlingar som kommit in eller upprättats i samband med utredning om faderskap, i samband med utredning om adoption eller i samband med att en underårig har placerats eller tagits emot i ett hem för vård eller boende, i ett familjehem eller i ett annat enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom. Vidare skall enligt 62 § andra stycket socialtjänstlagen vissa 204 En ny lag om behandling av personuppgifter... handlingar som annars skulle ha gallrats undantas från gallring av hänsyn till forskningens behov i ett representativt urval av kommuner och i övriga kommuner beträffande ett representativt urval av personer. Regeringen har genom verkställighetsföreskrifter beslutat att de handlingar som därvid skall undantas från gallring är handlingar i de kommuner som ingår i , och samt i . I landets övriga kommuner skall handlingar undantas från gallring i fråga om personer födda den femte, femtonde och tjugofemte i . Dessa verkställighetsföreskrifter finns intagna i 51 § socialtjänstförordningen (1981:750). I 70 a § socialtjänstlagen finns, som nämnts, en regel om bevarande av dokumentation i enskild verksamhet. I bestämmelsen sägs att reglerna i 51 och 52 §§ socialtjänstlagen om dokumentation i tillämpliga delar gäller i enskild verksamhet som står under tillsyn samt att dokumentationen skall bevaras så länge den kan antas ha betydelse för åtgärder i verksamheten. Slutligen kan nämnas att har utfärdat allmänna råd om bevarande och gallring av handlingar inom bl.a. den kommunala social- tjänsten (RA-FS 1991:15, ändrad genom RA-FS 1992:1). Dessa före- skrifter tar sikte på sådan dokumentation som inte omfattas av de nämnda föreskrifterna i socialtjänstlagen om gallring och bevarande. I betänkandet Dokumentation och socialtjänstregister (SOU 1995:86) föreslog en bestämmelse om bevarande av social- tjänsthandling, som i princip motsvarade den nuvarande regeln i 60 § socialtjänstlagen. Den föreslagna regeln om gallring skulle dock gälla även hos den som bedrev privat verksamhet och stod under länsstyrel- sens tillsyn. Vidare föreslog kommittén en bestämmelse om undantag från gallring motsvarande den nuvarande regeln i 62 § socialtjänstlagen. Undantaget från gallring skulle enligt förslaget – liksom enligt gällande rätt – dock gälla endast hos myndigheter och inte hos den som bedrev privat verksamhet. Vid remissbehandlingen av betänkande läm- nades en rad synpunkter på kommitténs förslag om gallring. Synpunk- terna gällde främst att likartade bestämmelser borde införas då det gäller dokumentation enligt patientjournallagen och socialtjänstlagen, eftersom det finns ett kommunalt ansvar för verksamheter som omfattas av båda dessa lagar. Några remissinstanser ifrågasatte om inte gallringstiden borde vara i stället . Någon remissinstans önskade vissa ytterligare undantag från gallring. Det nu redovisade innebär för del att myndigheter och vissa andra har att tillämpa arkivlagens bestämmelser, vilka föreskriver att handlingar skall bevaras men att de får gallras under vissa hänsyns- taganden. föreskrifter tjänar till ledning vid denna gallring. En ny lag om behandling av personuppgifter... 205 Dock att det beträffande vissa handlingar, närmare bestämt anteckningar och andra uppgifter i en personakt som tillhör socialnämndens personre- gister och personregister som avses i 59 § socialtjänstlagen, finns sär- skilda gallringsregler i socialtjänstlagen och socialtjänstförordningen, vilka regler tar över arkivlagens bestämmelser. Statens institutionsstyrel- se har att tillämpa endast arkivlagen och för enskilda gäller person upp- giftslagens bestämmelser och bestämmelsen i 70 a § socialtjänstlagen. Dessa bestämmelser om bevarande och gallring utgör resultatet av avvägningar mellan å den ena sidan integritetsskyddsintressen och å den andra sidan insyns- och rättssäkerhetsaspekter, myndigheternas infor- mationsbehov samt forskningsintresset (se prop. 1997/98:108 s. 80). Utredningen finner inte anledning att föreslå någon ändring i nu gällande bestämmelser på området. I lagen bör dock erinras om att gallring skall ske med beaktande av bestämmelserna i personuppgiftslagen. Vidare bör med hänsyn till den stora praktiska betydelse som socialtjänstlagens regler om bevarande och gallring har, en hänvisning härtill göras i lag- texten. Någon hänvisning till arkivlagens bestämmelser behöver däremot inte göras (jfr prop. 1997/98:108 s. 80). Av 8 § andra stycket person- uppgiftslagen följer nämligen uttryckligen att lagen inte hindrar att en myndighet bevarar allmänna handlingar eller att arkivmaterial tas om hand av en arkivmyndighet. Utredningens förslag : Någon särskild reglering av sekretessfrågor som avviker från gällande lagstiftning skall inte införas. I lagtexten införs dock en uttrycklig erinran om de sekretessregler som skall be- aktas vid behandling av personuppgifter inom . I det allmännas verksamhet gäller sekretesslagens (1980:100) regler om handlingssekretess och tystnadsplikt (se avsnitt 4.3.3). I socialtjänstlagen (1980:620) finns föreskrifter om tystnadsplikt för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet. Motsva- rande regel finns i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade. I vilken utsträckning uppgifter som finns inom om en- skilds personliga förhållanden kan lämnas ut, prövas mot bakgrund av bestämmelserna i främst 7 kap. 4 § sekretesslagen, under förutsättning att verksamheten bedrivs av det allmänna. Bedrivs i stället verksamheten 206 En ny lag om behandling av personuppgifter... SOU 1999:109 i privat regi, görs prövningen enligt 7 1 b § eller 71 c § socialtjänstlagen och 29 § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vad särskilt gäller den verksamhet som bedrivs av det allmänna bör det dessutom framhållas att sekretess gäller inte bara mellan myndighe- ter utan även mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet, om dessa är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (1 kap. 3 § sekretesslagen). Dessa grundläggande integritetsskyddsbestämmelser kompletteras av en bestämmelse i 51 § andra stycket socialtjänstlagen om vad som kan kallas för inre sekretess. I bestämmelsen sägs att handlingar som rör en- skildas personliga förhållanden skall förvaras så att den som är obehörig inte får tillgång till dem. Enligt förarbetena får obehörig anses vara en- var som inte har legitim anledning att ta del av handlingen i sin tjäns- teutövning (prop. 1979/80:1 om s. 563). Enligt utredningens bedömning innebär den nu redovisade lagstift- ningen ett väl avvägt skydd för de uppgifter som kan förekomma inom . Att ytterligare komplettera dessa regler till följd av att en lag om behandling av personuppgifter införs är därför inte nödvändigt. I förarbetena till hälsodata- och vårdregisterlagstiftningen uttalade regeringen (prop. 1997/98:108 s. 88 f.) emellertid att frågan om s kydd mot okontrollerat utlämnande av uppgifter är en av de frågor som för den enskilde är av mycket stor betydelse. I lagen (1998:543) om hälso- dataregister (10 §) och i lagen (1998:544) om vårdregister (12 §) togs därför in en erinran om att tystnadsplikts- och sekretessbestämmelser gäller för utlämnande av personuppgifter från ett hälsodataregister re- spektive ett vårdregister. Även i lagen (1998:938) om behandlingen av personuppgifter om totalförsvarspliktiga (16 §) finns en erinran om att sekretesslagen är tillämplig vid utlämnande av person uppgifter om total- försvarspliktiga. Enligt utredningens uppfattning är det motiverat att även i denna lag ta in en uttrycklig erinran om de sekretessregler som skall beaktas vid utlämnande av personuppgifter inom . En sådan erinran bör därför tas in i lagtexten. En ny lag om behandling av personuppgifter... 207 Utredningens förslag : De bestämmelser om rättelse som finns i per- sonuppgiftslagen (1998:204) skall gälla även behandlingar som ut- förts i strid med lagen om behandling av personuppgifter inom soci- altjänsten. En föreskrift som anger detta förhållande tas in i den sist- nämnda lagen. Enligt 28 § personuppgiftslagen (1998:204) är den personuppgiftsansva- rige skyldig att på begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av den. Med blockering avses en åtgärd som vidtas för att personuppgifter- na skall vara förknippade med information om att de är spärrade och om anledningen till spärren och för att personuppgifterna inte skall lämnas ut till tredje man annat än med stöd av 2 kap. tryckfrihetsförordningen (3 § personuppgiftslagen). Den personuppgiftsansvarige skall också enligt 28 § personuppgiftslagen, under vissa förutsättningar, underrätta tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut om åtgärden. Enligt utredningens uppfattning bör personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse gälla även behandling som utförts i strid med lagen om be- handling av personuppgifter inom . För uppnå detta är det, enligt rådande uppfattning, – beroende på det sätt som 28 § personuppgiftslagen har utformats – nödvändigt att i de särskilda registerförfattningarna ha en egen bestämmelse om rättelse eller att ha en uttrycklig hänvisning till 28 § personuppgiftslagen. Sådana hänvisningar har tagits in i ett flertal olika författningar, bl.a. i lagen (1998:543) om hälsodataregister (11 §), lagen (1998:544) om vårdregister (13 §), lagen (1998:620) om belastningsregister (18 §), lagen (1998:621) om misstankeregister (15 §), polisdatalagen (1998:622) (9 §) och i lagen (1998:938) om behandlingen av personupp- gifter om totalförsvarspliktiga (18 §). Frågan ställdes på sin spets i prop. 1997/98:136 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (s. 98 f.). I en lagrådsremiss om bl.a. ett förslag till lag om det statliga personadressregistret hade regeringen i 9 § tagit in en föreskrift sades att bestämmelserna i personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd skulle gälla även vid behandling av personupp- gifter enligt lagen om det statliga personadressregistret. I sitt yttrande ifrågasatte Lagrådet – som inte hade någon invändning mot den avsedda sakliga innebörden – om den föreslagna bestämmelsen behövdes. Lagrå- det hänvisade till att det i lagförslaget fanns en bestämmelse i vilken fö- 208 En ny lag om behandling av personuppgifter... SOU 1999:109 reskrevs som huvudregel att personuppgiftslagen skall tillämpas när per- sonuppgifter behandlas i ett statligt personadressregister (SPAR). Enligt Lagrådets mening hindrade inte avfattningen av bestämmelserna i perso- nuppgiftslagen angående rättelse och skadestånd att de t illämpas när fråga är om behandling av personuppgifter i SPAR. Regeringen menade dock att avfattningen av bestämmelserna i perso- nuppgiftslagen (...i enlighet med denna lag/i strid med denna lag ...) var sådan att en hänvisning till bestämmelserna om rättelse och skadestånd borde tas in i lagen om SPAR. (a. prop. s. 78). Den angivna bestämmel- sen infördes i 9 § lagen (1998:527) om det statliga personadressregistret. Som inledningsvis nämndes anser utredningen att personuppgiftsla- gens bestämmelser om rättelse bör gälla även behandling som utförts i strid med lagen om behandling av personuppgifter inom . För att uppnå detta krävs emellertid, som framgått av det föregående, att det i lagen om behandling av personuppgifter inom tas in en uttrycklig föreskrift om att personuppgiftslagens regler i denna del gäller även då uppgifterna har behandlats i strid med den förstnämnda lagen. Utredningen föreslår således att en sådan hänvisning görs. Utredningens förslag : De bestämmelser om skadestånd som finns i personuppgiftslagen (1998:204) skall gälla även behandlingar som ut- förts i strid med lagen om behandling av personuppgifter inom soci- altjänsten. En föreskrift som anger detta förhållande tas in i den sist- nämnda lagen. Enligt 48 § personuppgiftslagen skall den personuppgiftsansvarige er- sätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integ- riteten som en behandling av personuppgifter i strid med den lagen har orsakat. Ersättningsskyldigheten kan i den utsträckning det är skäligt jämkas, om den personuppgiftsansvarige visar att felet inte ber odde på honom eller henne. Enligt utredningens uppfattning bör personuppgiftslagens bestämmel- ser om skadestånd gälla även behandling som utförts i strid med lagen om behandling av personuppgifter inom . I likhet vad som ovan angetts beträffande rättelse (se avsnitt 6.15) gäller personuppgiftslagens regler om skadestånd endast för uppgifter som behandlats i strid med den lagen. Det är därför nödvändigt att i la- gen om behandling av personuppgifter inom göra en ut- En ny lag om behandling av personuppgifter... 209 trycklig hänvisning till personuppgiftslagens bestämmelser om skade- stånd. Utredningen föreslår således att en sådan hänvisning görs. Utredningens bedömning : Utredningen föreslår inga särskilda regler om överklagande av den personuppgiftsansvariges beslut i olika frå- gor. Frågan om en sådan överklaganderätt bör finnas är av principi- ellt slag och bör därför övervägas i ett större sammanhang. I personuppgiftslagen (1998:204) finns i 51 § en bestämmelse om över- klagande av tillsynsmyndighetens beslut. Där sägs att tillsynsmyndighe- tens beslut enligt personuppgiftslagen om annat än föreskrifter får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. får bestämma att dess beslut skall gälla även om det överklagas. Däremot saknas i perso- nuppgiftslagen särskilda regler om överklagande av beslut som fattas av den som är personuppgiftsansvarig. Frågan om särskilda överklaganderegler av den personuppgiftsansva- riges beslut har aktualiserats i två av relativt antagna författningar, dels i lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet, m.m. (prop. 1998/99:34, bet. 1998/99:SkU9, rskr. 1998/99:145), vilken författning har trätt i kraft , dels i lagen (1999:353) om rättspsyki- atriskt forskningsregister (prop. 1998/99:72, bet. 1998/99:JuU25, rskr. 1998/99:213), vilken författning träder i kraft först . I lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter i skattemyndig- heternas brottsutredande verksamhet, m.m. har i 17 § tagits in en regel av innebörd att skattemyndighets beslut om rättelse får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I förarbetena till bestämmelsen uttalade re- geringen bl.a. följande (prop. 1998/99:34 s. 56). Utredningen [; betänkandet Integritet – Effektivitet – Skattebrott SOU 1998:9] har föreslagit att en bestämmelse om överklagande av sådana beslut som fattas av skattemyndigheten i den brottsbekämpande verksamheten och som direkt berör den enskilde skall tas in i lagen. Det gäller framför allt beslut om rättelse av oriktiga uppgif- ter, om information om pågående behandlingar och att avslå en enskilds begäran om att få ut de uppgifter om honom som behandlas. 210 En ny lag om behandling av personuppgifter... Regeringen delar utredningens bedömning att skattemyndighetens be- slut angående behandling av personuppgifter och som direkt berör den en- skilde skall kunna överklagas. Den föreslagna lagen innehåller dock till skillnad mot utredningens förslag endast de särbestämmelser som är moti- verade för skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet och hänvisar därutöver till personuppgiftslagen. Endast i fråga om rättelse av oriktiga uppgifter föreslås bestämmelser i lagen. Beslut om rättelse skall givetvis kunna överklagas. Regeringen föreslår därför att det skall införas en rätt att överklaga sådana beslut till allmän förvaltningsdomstol. För överklagande till kammarrätt skall krävas pröv- ningstillstånd. För övriga beslut som rör behandlingen av personuppgifter gäller per- sonuppgiftslagens regler. Någon särskild bestämmelse om hur beslut av en myndighet som är personuppgiftsansvarig skall överklagas finns inte i personuppgiftslagen. När det gäller beslut om att avslå en enskilds begä- ran om att få ut uppgifter finns dock, som Kammarrätten i på- talat, bestämmelser om överklagande i sekretesslagen. Härutöver finns be- stämmelser om överklagande av skattemyndighetens beslut, i de fall det saknas andra regler om överklagande, i förordningen (1990:1293) med in- struktion för skatteförvaltningen. Det kan tilläggas att praktiskt taget samtliga remissinstanser tillstyrkte förslag om överklagandebestämmel- ser eller hade inte något att invända mot det. I lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister har i 16 § tagits in en bestämmelse som innebär att beslut av om information som skall lämnas efter ansökan enligt 26 § personupp- giftslagen och om rättelse enligt 28 § samma lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I förarbetena till bestämmelsen uttalade regeringen – som påpekade att det i utredningens [Utredningen om register för forskning inom rättspsykiatrin; betänkandet Rättspsykiatriskt forsk- ningsregister SOU 1996:72] förslag inte fanns någon bestämmelse om överklagande – bl.a. följande (prop. 1998/99:72 s. 61). Ett beslut av angående behandling av personuppgifter som direkt berör den enskilde skall kunna överklagas. Detta gäller beslut om informa- tion som skall lämnas efter ansökan enligt 26 § personuppgiftslagen och om rättel- se enligt 28 § samma lag. Några bestämmelser om överklagande i dessa fall finns inte i personuppgiftslagen. En särskild föreskrift om överklagande måste därför tas in i lagen om rättspsykiatriskt forskningsregister. SOU 1999:109 En ny lag om behandling av personuppgifter... 211 Det kan tilläggas att remissinstanserna inte tog upp frågan om överkla- gande. Däremot saknas – såvitt utredningen har sig bekant – motsvarande bestämmelse i samtliga de övriga registerförfattningar som har anpas- sats till personuppgiftslagens bestämmelser, t.ex. i lagen (1998:543) om hälsodataregister, i lagen (1998:544) om vårdregister, i polisdatalagen (1998:622) och i lagen (1998:938) om behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga. I förarbetena till nämnda författningar har frå- gan om överklagande av den personuppgiftsansvariges beslut över huvud taget inte berörts. Allra först kan konstateras att EG-direktivet inte kräver att den per- sonuppgiftsansvariges beslut skall kunna överklagas. Inget hindrar na- turligtvis att det likväl bör finnas en sådan möjlighet. Inledningsvis vill utredningen dock påpeka att vissa beslut av en myndighet, även utan särskilda regler om överklagande, torde kunna överklagas enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer. I 22 § förvaltningslagen (1986:223) anges att ett beslut får överkla- gas av den som beslutet angår, om det gått honom emot och beslutet kan överklagas. Förvaltningslagen ger emellertid, bortsett från vissa beslut som meddelas under handläggning, inget svar på frågan om vilka beslut som kan överklagas (prop. 1997/98:101 s. 50 ff.). Överklagbarheten regleras i stället i viss mån genom bestämmelser i specialförfattningar och myndighetsinstruktioner. Dessa bestämmelser kompletteras av all- männa principer som har utbildats i praxis. I svensk förvaltningsrätt har den oskrivna huvudregeln ansetts gälla att statliga myndig- heters beslut kan överklagas även om bestämmelser om överklagande saknas. Om det för kommunala beslut saknas specialbestämmelser om överklagande kan besluten i vissa fall bli föremål för laglighetsprövning enligt kommunallagen (1991:900) eller kyrkolagen (1992:300). För att förvaltningsbeslut som meddelas av organ som står utanför den statliga och kommunala organisationen skall kunna överklagas krävs däremot uttryckligt författningsstöd. finns i 22 a § förvaltningslagen en allmän och kompletterande regel om domstolsprövning av förvaltningsbeslut. I de fall bestämmelsen är tillämplig, dvs. om ett beslut är överklagbart, skall beslutet få överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller dock inte beslut i administrativa ärenden och beslut i normgivningsären- den. I 22 a § tredje stycket finns en upplysning om att bestämmelsen inte gäller om det i den i ärendet aktuella materiella lagstiftningen finns före- skrifter om överklagande till en annan instans eller en föreskrift om överklagandeförbud. Av 31 § förvaltningslagen framgår att 22 a § inte är tillämplig på beslut som får överklagas med stöd av bestämmelserna om laglighetsprövning enligt kommunallagen eller kyrkolagen. 212 En ny lag om behandling av personuppgifter... den nya regeln i 22 a § förvaltningslagen överges i huvudsak den delvis oskrivna regeln att ett beslut av en statlig myndighet, om inte annat an- ges i författning, får överklagas till närmast högre förvaltningsmyndighet och ytterst till regeringen. I samband med införandet av 22 a § förvaltningslagen uttalade rege- ringen bl.a. följande (prop. 1997/98:101 s. 62). Enligt vår mening finns det inte några skäl att låta den nya regeln ersätta alla de föreskrifter om överklagande till allmän förvalt- ningsdomstol som förekommer i den förvaltningsrättsliga lagstiftningen, dvs. när föreskriften har tagits in i lag. Tvärtom fyller sådana föreskrifter en viktig funktion som information till allmänheten. En bestämmelse om att överklagande skall ske till allmän förvaltningsdomstol har också sin naturliga placering i anslutning till föreskrifter om krav på prövningstill- stånd och olika särbestämmelser om partsställning m.m. som förekommer i den förvaltningsprocessrättsliga lagstiftningen. Vi har således en annan uppfattning än den som förs fram promemoria, där det sägs att den nya bestämmelsen kan ersätta uttryckliga bestämmelser i den förvalt- ningsrättsliga lagstiftningen om överklagande till allmän förvaltnings- domstol. Särskilda regler om överklagande till förvaltningsdomstol bör därför tills vidare behållas och även i fortsättningen föras in i ny förvalt- ningsrättslig lagstiftning. Regeringen vill dock påpeka att det kan framkomma anledning att överväga behovet av särskilda överklagan- debestämmelser i de materiella författningarna. Som regeringen uttalade i förarbetena till lagen om behandling av per- sonuppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet, m.m. och till lagen om rättspsykiatriskt forskningsregister, är det – måhända – en rimlig utgångspunkt att vissa beslut, som fattas av en myndighet som är personuppgiftsansvarig angående behandling av personuppgifter som direkt berör den enskilde, skall kunna överklagas. Enligt utredningens uppfattning är emellertid frågan om sådan överklaganderätt bör finnas av principiellt slag och bör därför övervägas i ett större sammanhang. Varken i personuppgiftslagen eller i dess förarbeten har frågan om överklagande av sådana beslut berörts. I personuppgiftslagen finns andra medel för att komma till rätta med en personuppgiftsansvarig som inte behandlar personuppgifter i enlighet med lagen. Den registrerade kan påtala saken för tillsynsmyndigheten, som kan vidta olika åtgärder. kan – om det inte går att få rättelse på något annat sätt eller om saken är brådskande – vid vite förbjuda en person- uppgiftsansvarig att fortsätta att behandla personuppgifter på annat sätt än genom att lagra dem (45 § personuppgiftslagen). Enligt 47 § person- uppgiftslagen kan tillsynsmyndigheten hos länsrätt ansöka om att sådana SOU 1999:109 En ny lag om behandling av personuppgifter... 213 personuppgifter som har behandlats på ett olagligt sätt skall utplånas. Vidare kan den registrerade väcka talan om saken vid allmän domstol och t.ex. kräva skadestånd. Frågan är om man därutöver bör ha rätt att överklaga t.ex. ett beslut om rättelse till allmän förvaltningsdomstol.