sou · GNB388d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Det framgick vidare att hade provskjutit med revolver, vilket även belades via förhör med den vars vapen provskjutit (se nedan). skor hade han inget minne av. Mannen bar handskar, varvid han i högra handen hade det föremål, som tyckte såg ut som ett skjut- vapen. var helt säker på att han gjort sin iakttagelse på mord- kvällen. Han mindes det på grund av att hustrun och dottern denna helg hade rest bort. Dagen efter hade han hört om mordet och då upptäckt att händelseförloppet stämde precis överens med det han sett. hörde han om när mordet begåtts och den troliga flyktvägen och detta stämde också. Att det var han hade sett fick han klart för sig när det publicerades bilder på denne. Han kände sig då helt säker. i det sammanhanget att han var van vid att iaktta och komma ihåg detaljer, eftersom han ägnat sig mycket åt fågelskådning. Skälet till att han inte hade hört av sig till polisen var att han var rädd. Han insåg att han antagligen sett mördaren och att denne sett honom. Hans uppfattning var också att mannen kunde ha noterat bil- numret. Han hade dock funderat på att ringa polisen , jag har suttit med telefonluren i handen , men inte vågat ringt. I ett senare förhör hänvisade han till sin rädsla, men nämnde inte bilnumret, däremot att han var mycket rädd för att pressen skulle få tag i det han sagt. Han hade aldrig berättat om sin iakttagelse för någon, inte heller för sin dåvarande fru. I ett andra förhör uppgav att mannen måste ha kommit från . Han kunde inte vara säker på detta, men det fanns liksom ingen annanstans att komma från. Tillfrågad om han inte känt till belöningen och, underförstått, om inte denna borde ha påverkat honom att trots rädslan närma sig polisen, svarade han på ett sätt som gav intryck av att han inte tänkt i de banorna. Hur uppgifterna kom till PU:s kännedom. tog kontakt med polisen , då han ringde till stationsbefälet vid . Han ringde anonymt. uppfattade de uppgifter som lämnades som viktiga och upprättade omgående ett spaningsuppslag med detaljerad information och åt- skilliga citat. Av detta framgår att inte uppfattat som helt redig. Det första samtalet varade . Under detta lämnade ett telefonnummer och uppgav sitt personnummer men inte sitt namn. Kort efter det att detta samtal avslutats, ringde han igen, och sade då vad han hette. hördes därefter av PU , . Vid det senare förhöret medverkade även förundersöknings- Dessemellan företogs en s.k. vallning i de kvarter där gjort sina iakttagelser. Förhörsledaren informerade om att man i hans yrkeskår var skeptisk till uppgifter som kommer in sent. Han hade även frågat om denne kunde hänvisa till personer som kunde bekräfta hans trovärdighet. kunde inte direkt komma på någon, men nämnde en psykolog hos vilken han gått i behandling. Det framgick att hade dömts för rattfylleri och att polisen hade beslagtagit jaktvapen som han innehade. trovärdighet kontrollerades genom förhör med personer i hans närhet. hördes och bekräftade att de på det sätt uppgivit hade provskjutit vapen som hade haft tillgång till i sitt arbete vid en vapenfirma. Han var osäker på när detta skedde, men det var troligen efter mordet på . De hade provskjutit . Han ombads även beskriva som person och gav därvid en positiv bild av denne, bl.a. som socialt och psykiskt stabil. – åberopades i resningsansökan (F) till styrkande av trovärdighet. tidigare hustru, de skildes 1991, hördes . Hon bekräftade att hon och dottern varit bortresta den aktuella helgen. Hon uppgav vidare att de inte hade talat särskilt mycket om mordet och att aldrig nämnt någon iakttagelse han skulle ha gjort. Hon gav en mycket positiv bild av sin f.d. make, som en trygg, snäll och hjälpsam person. Det förekom inte att han överdrev eller fantiserade. Tillfrågad trodde hon inte att han skulle lämna oriktiga uppgifter till polisen, i vart fall inte såsom hon hade lärt känna honom. – förra hustru åberopades i resningsansökan (G) till styrkande av trovärdighet. Han hade blivit bekant med genom deras gemensamma intresse, ornitologin. Han lämnade positiva omdömen om . Denne var enligt en stabil person med bägge fötterna på jorden. hade aldrig uppfattat att haft någon ambition att göra sig själv intressant eller att överdriva saker och ting. Det fanns ingen anledning att inte tro på . Han uppgav vidare att det första han kom att tänka på när det gällde person var hans förmåga att observera och uppfatta detaljer. Han hade noterat detta när de studerat fåglar. Han bedömde som en utomordentligt skicklig fågelskådare. – åberopades i resningsansökan (H) till styrkande av trovärdighet. Därutöver hördes en psykolog och en läkare. Ingen av dem gjorde bedömningar som kunde tolkas som att skulle vara en allmänt mindre trovärdig person. åberopades i resningsansökan (E) till styrkande av att gärningsmannen är identisk med . lämnade i huvudsak följande uppgifter. Morddagen hade han med bil farit från sitt hem i västra till , dit han anlänt . Han var ensam. Han träffade ingen i . Han hade inget egentligt ärende utan resan var ett sätt för honom att koppla av. hade han besökt antikaffärer och även köpt en jacka. hade han gått en lång promenad ut på . På väg tillbaka till bilen, som han hade haft parkerad norr om mordplatsen i kvarteren kring – han kunde inte minnas exakt var – kom han att gå upp mot . från kors- ningen mötte han en man, som var andfådd, såg otrevlig ut och luktade svett. Han gick därvid på den norra trottoaren, där även den mötande mannen kom. De passerade nära varandra. Han uppgav till en början att mannen hade kommit springande uppför trapporna från , men ändrade detta – efter frågor om hur han kunde veta detta om han inte iakttagit mannen förrän de möttes – till att mannen i och för sig även kunde ha kommit från och då antingen från höger eller vänster. Han såg ingen annan på platsen. Han fortsatte fram till korsningen, där han gick norrut, dvs. till höger, vidare till sin bil. Han körde sedan hem, och kom fram . (Hans bostad var belägen något trettiotal mil från .) Mötet hade ägt rum ungefär . Skälet till att han mindes detta förklarade han så, att han vid mötet tittat på klockan och att han dagen efter hade satt det inträffade i samband med mordet och då även lagt klockslaget på minnet. Han hade således tidigt insett att iakttagelsen kunde ha med mordet att göra. Att han inte hörde av sig till polisen förklarade han med att det hängde samman med hans familjesituation och sviktande hälsa samt att han inte ville bli inblandad och inte kände sig orka med saken. Efter ett par, såg han en bild av i en tidning och kände då igen denne som mannen han mött på mordkvällen. Han mindes inte exakt när detta ägt rum eller i vilken tidning han sett bilden. Att han då inte hörde av sig till polisen förklarade han närmast så att han inte orkade med detta, inte den uppståndelsen. Han fick i detta sammanhang frågor om han inte hade varit nyfiken på om den man som åtalades för mordet var den person han hade mött. Svaret får närmast tolkas så, att han redan ansåg sig veta att det var mördaren han mött och att han inte orkade engagera sig. Av förhören framgår inte vad det var som fått honom att ändra sig och trots allt ta kontakt med polisen, annat än att han ansåg sig vara i en ny situation. Han framhöll därvid att han ville undvika all publicitet och att han eventuellt skulle behöva hjälp med en ny identitet om han skulle behöva vittna. Han lämnade en relativt detaljerad beskrivning av den man som han hade mött. I beskrivningen finns inget som motsäger att det skulle kunna ha varit som han mötte. Han hade fastnat för mannens ögon och dennes skarpa, intensiva blick. Han framhöll att mannen hade en smal mustasch, varvid han anmärkte att han på denna punkt hade en annan minnesbild än (där går jag absolut emot henne). Han beskrev klädseln väl; beskrivningen låg väl inom ramen för de skilda uppgifter som lämnats av vittnen från mordplatsen. Hur berättelsen kom till PU:s kännedom. Den första handlingen i uppslaget består av en upprättad promemoria av biträdande spaningschefen , där denne antecknat att ringt till PU och uppgivit att han var före detta journalist och hade en källa som satt inne med lösningen på mordfallet . Källan, som skulle vara till trovärdig, hade för berättat att han dels sett mordet, dels sett mördaren lämna mordplatsen, dels kunde identifiera mördaren. I promemorian har även antecknats att källan inte hört av sig tidigare på grund av rädsla och oro, men att källan numera är beredd att lämna sina uppgifter till PU, under vissa förutsättningar. bl.a. ville att källan skulle få lämna uppgifterna via en före detta åklagare. Den f.d. åklagaren, som var advokat, tog sedermera kontakt med utredningen via , varefter PU kopplades in. Efter vissa förhandlingar rörande lokal m.m. kom ett förhör till stånd på advokatens kontor . Av det första förhörsprotokollet framgår att källan, som i protokollet kallas källa , är identisk med . Denne hade således avsett sig själv vid den kontakt som hade resulterat i promemoria från . Det hölls sedan sammanlagt fem förhör. Kontakten mellan PU och var inte helt komplikationsfri. Det framgår av senare förhör att ansett sig felaktigt behandlad då han först tagit kontakt med PU och att han krävt att få vara representerad av en advokat, som skulle arvoderas av PU, ett villkor som PU accepterade (se nedan). Vid det andra förhöret var mycket upprörd över att förhörsledarna bakom ryggen på honom vänt sig till personer i hans närhet för att kontrollera en del uppgifter. I samma förhör ville han i ett skede ha besked om huruvida han bedömdes som trovärdig i det här läget. Efter detta förhör, där för- undersökningsledaren medverkade, framförde han vid delgivningen av förhöret att hade haft en arrogant och oborstad stil. Någon förklaring till varför han inledningsvis låtsats att de uppgifter han hade att lämna härrörde från en annan person finns inte dokumen- terad. När i det sista förhöret konfronterades med anteckningen av , bl.a. att källan skulle ha sett mordet, reagerade han till synes starkt. Så hade han inte sagt. Har inte han () en band- inspelning på det samtalet så är det ord mot ord. Det framgick fortsätt- ningsvis att var upprörd över att skrivit på detta sätt; han nämnde att han kunde tänka sig att stämma för ärekränk- ning. Till saken hör att den advokat som företrädde i förhör hade uppgivit att lämnat samma uppgifter som de antecknat, dvs. att källan/vittnet sett själva brottet. Kontroll av och de lämnade uppgifterna. Beträffande person framgår att han hade arbetat som pressfotograf men var förtidspensionär före mordet. Skälen till det synes ha varit besvär av psykisk art; han beskrev saken så att han hade blivit utbränd av sitt yrke. Den kvinna, som hade varit gift med vid tiden för mordet, lämnade uppgifter som närmast talade mot att berättelse var riktig. Bl.a. uppgav hon att varit sjuklig vid tiden, att hon inte hade något minne av att han skulle ha gjort en bilresa till och att inte var en sådan person som tog några längre prome- nader. Hon uppgav även att enligt hennes minnesbild hade hon tillsammans med tittat på TV på mordkvällen och då fått nyheten om mordet. Vid ett senare förhör konfronterad med att detta inte kunde vara riktigt – i TV gick nyheten om mordet ut först kl fyra – blev hon osäker på sin minnesbild. Vid detta andra förhör informerades hon också i allmänna ordalag om vad berättat för PU. Hon fann uppgifterna konstiga. Dels skulle han inte ha kunnat hålla tyst om en sådan sak, dels förstod hon inte varför han skulle ha begivit sig till , dels var det hennes uppfattning att inte skulle ha orkat att göra en sådan bilresa ensam; han var nedgången och hon ansåg det mer eller mindre uteslutet att han skulle ha kunnat genomföra en bilresa till och till- – dotter lämnade likartade upp- gifter. , som träffat 1991 och sedan hade varit gift med denne , uppgav att han aldrig berättat något för henne om att han skulle veta något om mordet. Hon trodde, att om han haft någon sådan information, skulle han förmodligen ha talat med henne om det. Hon kände till att hade varit i kontakt med PU . – åberopades i resningsansökan (L), till styrkande av trovärdighet. En bror till berättade följande. I samband med en bilresa hade sagt att han visste vem som begått mordet och även att mordutredarna varit i kontakt med honom. Brodern hade inte tagit uppgifterna riktigt på allvar. Han upplevde dock som en trovärdig person, som inte hittade på eller förstorade upp saker och ting. Brodern hade svårt att tänka sig att skulle hitta på en sådan sak som att han visste vem som begått mordet på . hade aldrig nämnt att han varit i på mordkvällen. Hans minnesbild av hälsa vid den aktuella tiden var att denne inte var i sådan form att han skulle ha orkat åka till , i varje fall inte köra bil ensam. – Brodern åberopades i resningsansökan (J), till styrkande av trovärdighet. En annan broder, , berättade följande. Han mindes dagen efter mordet. efter lunch ringde . Hans E hade sagt att de följde nyheterna om mordet på TV. hade då sagt jag var där. Hans E hade då frågat vad han gjort i . hade svarat att han besökt antikaffärer och kommit hem . Samtalet hade varat . hade inte nämnt något om att han gjort en iakttagelse, vare sig då eller senare; de hade aldrig diskuterat mordet på . Hans E hade inte heller hört från någon annan att skulle sagt något om mordet. Hans E uppgav att inte är någon lögnare eller en sådan person som hittar på saker och ting. är en person som håller hårt på sanning och etik, uppgav Hans E, som vidare sade att kunde hålla viktig information för sig själv och inte tala om det för någon annan. Det var inte ovanligt att , som hade ett stort intresse för antikviteter, reste iväg till eller andra platser just för att titta på antikviteter. Att göra långresor med bil var för honom en form av terapi. Hans E upplyste vidare att den första hustrun och hade varit som hund och katt av sitt äktenskap. (K), till styrkande av trovär- Det hade vid förhören med framkommit att han hade gift sig med en rysk kvinna, men att äktenskapet hade misslyckat och upplösts . Kvinnan, som hette , var läkare, född , och hade flyttat tillbaka till sitt hemland. Hon spårades av PU och hördes i sin bostad i . Av materialet framgår bl.a. följande bakgrundsinformation. hade svarat på en annons, som satt in i en rysk tidning, och blivit inbjuden till . De hade gift sig . Hon lämnade dock efter bara några veckors äktenskap. Förhöret med fördes genom tolk och är sedan utskrivet som dialog. Resultatet är på flera ställen fragmentariskt och svårt att exakt uttyda. Med reservation för missförstånd var innebörden av hennes utsaga följande, i de delar som här är av intresse. hade talat mycket med henne om mordet. Att döma av det som återgav synes han ha sagt ungefär detsamma till henne som han berättat i utredningen – om vad han sett, varför han inte trätt fram, att han inte berättat ett ord för någon annan etc. Möjligen hade han sagt sig ha sett själva mordet. Av intresse är att uppgav att de tillsammans hade rest till , där de bl.a. uppehållit sig en hel del kring mordplatsen. Enligt hade mer och mer börjat luta åt att han skulle kontakta polisen. Därför ville han försöka friska upp sin egen minnes- bild. I samband med att de rörde sig i kvarteren lät videofilma honom och han genomförde på det sättet, såvitt man kan förstå, ett slags rekonstruktion av brottet och sina iakttagelser. bl.a. filmade när denne sprang trapporna från mord- platsen upp mot . Resultaten blev en videofilm . Närmare frågor kring filmen besvarade hon med att det enklaste är att han visar er filmen. I ett därpå följande förhör tillfrågades om en del av de uppgifter lämnat. Han hade i tidigare förhör uppgivit, att de tillsammans varit på mordplatsen och att han berättat för henne om sina iakttagelser på mordkvällen. Därvid hade han uppgivit att jag byggde om, så att säga storyn lite grand. Skälet till detta var, att deras förhållande då redan var på upphällningen och att han därför inte litade på henne. I de tidigare förhören hade han emellertid inte berättat om videofilmningen, varför han nu fick frågor kring denna. Han svarade undvikande och någon tydlig förklaring till vad filmandet enligt B syftade till kan inte utläsas. Han uppgav sig ha filmen hemma, varvid förhörsledaren frågade om kunde överlämna den, vilket denne avvisade. Tillfrågad om skälet uppgav han att han själv inte sett den, för att sedan gå över i motfrågor om vad polisen skulle med den till etc. Efter en del turer uppgav han att det egentliga skälet till att han inte ville lämna ut den var att där förekom scener av personligt slag som han inte ville att de skulle hamna i något arkiv till allmänhetens be- skådande. åberopades i resningsansökan (I) till styrkande av att är identisk med gärningsmannen. är det vittne från mordplatsen som från sin biltelefon försökte larma polisen utan att lyckas. Han färdades i samma bil som (se nedan). hördes i rättegångarna. Av vad som antecknats i domarna framgår att inte lämnat någon beskrivning av gärnings- mannens ansikte. konstaterade uttryckligen att inget av mordplatsvittnena har gjort sådana iakttagelser att de kunnat beskriva gärningsmannens ansikte. Av vad som antecknats i tingsrättens dom framgår att där uppgav att han sett gärningsmannen stå vänd mot makarna och att denne tittat ned mot dem från ett avstånd av en eller . I resningsmaterialet finns ett spaningsuppslag , där uppges ha berättat att han under såg in i mördarens ansikte, men att han hade en mycket svag minnesbild av detta ansikte. Han hade därför undrat om det fanns en möjlighet för honom att bli hörd under hypnos, för att på detta sätt få fram en tydligare bild av mannen. Ett i materialet redovisat förhör under hypnos hölls också . Det förde såvitt kan förstås inte själva utredningen framåt. framträdde ett som det kanske var tänkt anonymt mordplatsvittne i TV och uppgav att han var till säker på att den man han iakttagit på mordplatsen var identisk med . Den i ärendet något insatte kunde ganska lätt konstatera att det måste röra sig om . PU vände sig därför omgående till och höll ett förhör. Syftet var att klarlägga på vilket sätt och i vad mån numera ansåg sig kunna känna igen från mordplatsen. tillfrågades vid förhöret bl.a. om sin reaktion då han i decem- ber 1986 fått se en videofilm på en konfrontationsgrupp med bl.a. . Han hade den gången sagt att han blev illa berörd och orolig av en person i gruppen (). Han ombads nu utveckla detta. berättade då att han hade reagerat på ett mycket starkare sätt än han låtit komma till uttryck. Han hade valt att hålla tyst med en del han hade haft att säga, därför att han hade känt sig hotad. Han hade senare upplevt en liknande reaktion då han fått se den spaningsfilm på P som visats i TV. Han sammanfattade sina intryck så här: Jag upplever att det måste vara som har varit på platsen. Så upplever jag det, men jag har alltså inte sett hans ansikte så att jag kan avgöra till att det är han. Det kan jag inte göra, men jag känner alltså en oerhörd säkerhet i det sammantagna i det här, oron och alltihop det här man upplever, det är alldeles otroligt. Därav har jag dragit den här slutsatsen Tillfrågad om varför han inte kommit till PU tidigare och berättat detta samt varför han nu i stället gått till media, svarade han på ett sätt som får tolkas så att han hade kommit att misstro polisen och då särskilt dess vilja och möjlighet att erbjuda honom skydd. Han hänvisade till den hotbild han upplevt. Men han uppgav även att det funnits en osäkerhet om han verkligen skulle kunna stå inför rätten och med hundra procents säkerhet säga att det var som han hade sett på mordplatsen därför att jag har inte sett ansiktet i den klara skärpa som erfordras för det. Det som gjorde honom säkrare var totalbilden, där han även åberopade hypnosen som något som hjälpt honom till en tydligare bild. I mer konkret hänseende framgick det att det var nästintill fingeravtrycksliknande rörelsemönster som han hängde upp sin slut- sats på. Förhörsledaren återkom till vari de felande procenten låg – vad var det som gjorde att han bara kom upp i 95 procents säkerhet? Frågan synes ha fått sitt svar när uppgav att han inte sett ett utkristalliserat ansikte, även om han också nämnde annat som låg i felmarginalen. hade när det gällde sina reaktioner efter konfronta- tionsförhöret hänvisat till sin fru. Hon berättade att varit på två konfrontationer. Efter den första hade han varit helt oberörd, men efter det andra tillfället hade han reagerat mycket starkt. Hon hade frågat honom var det var med honom, men han hade sagt att han fick inget berätta, att han inte fick tala med sin fru. Hon hade frågat om han pekat ut någon, men det sade han sig inte ha kunnat. Han hade suttit på sängen och skakat och varit alldeles förstörd. För egen del hade hon av hans beteende meddet- samma dragit slutsatsen att han hade känt igen någon, det begrep jag direkt när jag såg han komma hem, det var liksom en upprepning på själva mordet, tyckte jag, i hans beteende. Mordkvällen hade han varit mycket uppskakad; de hade suttit uppe och talat om händelsen. fru berättade vidare att hon i samband med att var aktuell hade sett en sekvens med denne på TV och direkt slagits av att han rörde sig precis som hade beskrivit på mordkvällen, då han hade visat hur gärningsmannen lunkat iväg. var inte hemma vid det tillfället, men när han kommit hem hade hon bett honom titta på nyheterna och då hade han känt igen rörelserna. Han hade reagerat starkt även , men inte som mordnatten och efter konfrontationen. fru uppgav att hon var förvånad över att haft en så klar bild av händelsen. Han hade inte rubbat sin bild någon- ting från mordkvällen och framåt. Det framgick att hustrun starkt ogillat att hennes man medverkat i massmedia. Hon hade genomgående vädjat till honom att inte peka ut någon om han inte var säker. Skälet till det var att hon varit rädd. åberopades i resningsansökan till styrkande av att gärnings- mannen är identisk med . var ett av mordplatsvittnena. Han färdades i samma bil som . Han har i förhör lämnat en del uppgifter om den man som flydde från mordplatsen. I ett ingående dialogförhör från , uppgav han att han bara såg mannen bakifrån. Han beskrev då mannen som lång, mörk och med en fladdrande, relativt kort rock. I ett kortare förhör från uppges han ha lämnat något mer detalje- rade uppgifter, bl.a. att mannen skulle ha varit barhuvad, svarthårig och . Inget i de lämnade uppgifterna tyder på att han ansåg sig ha sett mannen annat än bakifrån. hördes på nytt . I inledningen av förhöret hänvisade förhörsledaren till en tidningsartikel , enligt vilken var skeptisk till den uppgift just hade lämnat i TV, om att numera var till säker på att det var han såg på mordplatsen. Av de uppgifter lämnade i förhöret framgår att han var av den uppfattningen att inte kan ha sett gärningsmannen över huvud taget. Bilen de åkte i var i rullning när de hörde den första knallen, som de inte kunde identifiera som ett skott. Vid det andra skottet var de under inbromsning vid ett trafikljus. körde bilen och var tvungen att ha uppsikt över trafiken; det fanns en bil framför. hade större möjligheter att titta mot brottsplatsen. Det enda hann se var ryggtavlan på en person som försvann in på . Han gjorde uppmärksam på detta och först då tittade åt det hållet. sade aldrig något spontant under mordkvällen om att han sett något, utan hänvisade, under det samtal de hade tillsammans med sina fruar då de kom hem, till att såg en kille som sprang in ansåg att successivt lagt till bitar i sin berättelse och hittat på. fann detta mycket besvärande. När kom på tal berättade spontant att han varit klasskamrat med denne och att han därför visste hur var som människa. Det var jobbigt att gå i samma klass som . Han gjorde hyss och ofog, men erkände aldrig. Alla kunde veta vem det var men rörde inte en min. fick därför en chock när han hörde om misstankarna mot .