sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Utredningens förslag att i LUL reglera förutsättningarna för misstänkta under att få offentlig försvarare under förunder- sökningen kan komma att innebära något ökade kostnader. Det är emellertid utredningens uppfattning att bestämmelsen i viss mån endast innebär en kodifiering av rådande praxis. Ett annat förslag som eventuellt kan komma att innebära ökade kostnader är förslaget att vårdnadshavare som underrättas eller kallas till huvudförhandling m.m. skall upplysas om att de vid behov kan få tolk förordnad för sig. Detta kan komma att leda till att tolkar anlitas i större utsträckning. Utredningen anser dock att det inte kan bli fråga om några större kostnader och att detta uppvägs genom den brottsförebyggande effekt som en ökad föräldramedverkan innebär. Genom att utredningens förslag som ovan nämnts syftar till en bättre handläggning av ungdomsmålen kan förslagen ha en viss brottsföre- byggande effekt. Utredningen har även beaktat de övriga samhällsfrågor om bl.a. jämställdhet som anges i 15 § kommittéförordningen, men har inte funnit att förslagen har betydelse i dessa avseenden. 8.1Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare För en misstänkt som inte har fyllt skall offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att den misstänkte saknar behov av försvarare. I paragrafen görs en ändring som reglerar förutsättningarna för en miss- tänkt under att få offentlig försvarare under förundersökningen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.10. Den nya bestämmelsen innebär att det under förundersökningen för en misstänkt som inte har fyllt skall förordnas en offentlig försvarare om det inte är uppenbart att den misstänkte saknar behov av försvarare. Behovet av en offentlig försvarare är dock normalt inte lika starkt som vid rättegången. Normalt är det obehövligt att förordna för- svarare vid bagatellartade brott. Andra situationer då det i normalfallet är obehövligt att förordna en offentlig försvarare för den unge är mål där åtalsunderlåtelse eller strafföreläggande torde komma att meddelas. I dessa fall är det fråga om erkända brott av inte alltför allvarlig beskaffenhet. För att ansluta till terminologin i 21 kap. används begreppet misstänkt. Detta begrepp avser även en tilltalad och förutsätt- ningarna för en tilltalad att få offentlig försvarare är givetvis de samma som . Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som är särskilt förordnade för det. I mål som rör brott på vilket endast böter kan följa får andra än dem som avses i första stycket anlitas. Paragrafens första stycke ändras på så sätt att kravet i lagtexten att det skall vara särskilt lämpade lagfarna domare som handlägger ungdoms- mål ersätts med en bestämmelse att dessa domare skall vara särskilt förordnade. Ändringen innebär att handläggningen även fortsättningsvis kommer att vara koncentrerad till vissa domare och speciallottas på vissa rotlar. Vidare utgår kravet på att särskilt lämpade nämndemän skall anlitas för tjänstgöring i sådana mål. De föreslagna ändringarna behandlas i avsnitt 5.4. När åtal väcks mot den som inte har fyllt , skall tingsrätten underrätta vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om yttrande som avses i 11 § skall lämnas eller har lämnats, skall tingsrätten underrätta socialnämnden om tidpunkten för huvudförhandlingen Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa, skall vårdnads- havaren eller annan som avses i första stycket, höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det. Vårdnadshavare eller annan som hörs enligt andra stycket har rätt till ersättning och förskott enligt vad som är föreskrivet om vittne. Ersättningen skall betalas av staten. För att främja medverkan vid huvudförhandlingen har i paragrafens första stycke gjorts ett tillägg som innebär att skall underrättas om tidpunkten för huvudförhandlingen när den skall lämna eller har lämnat yttrande som avses i 11 §. En underrättelse bör ske också i de fall det anges i yttrandet att vård inom inte kan komma i fråga. Domstolen bör om möjligt i underrättelsen ange den unges personliga förhållanden kan beräknas komma att behandlas för att undvika att resurser utnyttjas i onödan. Frågan har behandlats i avsnitt 5.6.4. Kan någon misstänkas för att ha begått ett brott får utredning rörande brottet inledas 1.om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, 2.om det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, 3.om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4.om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har den unge inte fyllt får utredning inledas endast om det finns synnerliga skäl. Den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas om att en utredning har inletts. Under- rättelse behöver dock inte lämnas , om det finns särskilda skäl mot en underrättelse. Även socialnämnden skall underrättas. Vård- nadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall vidare kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till skada för utredningen eller det av annan anledning finns särskilda skäl mot det. För att tydliggöra vikten av vårdnadshavarnas medverkan görs i paragrafens tredje stycke ett tillägg om att dessa eller annan fostrare skall kallas till polisförhör med den som är . En kallelse får dock underlåtas om det är till skada för utredningen eller det av annan anledning finns särskilda skäl mot det. En situation då polisen på grund av att det skulle innebära skada för utredningen kan underlåta att kalla vårdnadshavaren är om det befaras att den unge inte vågar berätta vad som har hänt om vårdnadshavaren är närvarande. Om kallelsen uppenbarligen inte skulle ha någon funktion, t.ex. då det rör sig om en förseelse av mycket bagatellartat slag eller om det kan antas att en kallelse skulle vara till större skada än nytta för den unge, kan kallelsen underlåtas på grund av att det finns särskilda skäl mot det. Ett annat exempel på fall där kallelsen kan underlåtas är om förhör med den unge av utredningsskäl måste hållas och hans vårdnadshavare inte kan nås. Ändringen innebär en anpassning till de regler som gäller för åldersgruppen (jfr 5 § LUL och prop. 1994/95:12 s. 97 f.). Frågan behandlas i avsnitt 6.3.5. Övriga ändringar är endast av redaktionell art och innebär en anpassning till begreppet vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran som i övrigt används i lagen. Bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. 3 §, 4 §, 6–12 §§, 13 § första stycket och andra stycket andra och tredje meningarna, 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och 24 § skall i tillämpliga delar gälla beträffande sådan utredning som avses i 31 §. En utredning som avses i 31 § skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Utredningen skall, om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman, som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Har den unge tidigare varit föremål för utredning enligt 31 §, skall om möjligt samma åklagare och polismän anlitas för den nya utredningen Andra stycket är nytt och innehåller en bestämmelse om att utredningar om brott som misstänks ha begåtts av någon skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3.2. Bestämmelserna i tredje och fjärde styckena är nya och behandlas i avsnitt 6.3.4. De innebär en anpassning till de regler som gäller för misstänkta gärningsmän i åldersgruppen (jfr 2 § LUL och prop. 1994/95:12 s. 52 ff. och 95 f.). Under utredning som avses i 31 § skall, om det inte möter hinder, företrädare för närvara vid förhör med den unge. har yttrat sig om betydelsen av en utredning enligt 31 § första stycket 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgärder vidtas. Om brottsmisstanken kvarstår efter förhöret med den unge och efter andra vidtagna åtgärder, skall protokoll över dessa omgående sändas till social- nämnden Ändringen behandlas i avsnitt 6.3.3 och innebär en utvidgning av polisens möjligheter att företa andra inledande utredningsåtgärder än förhör med den unge innan socialnämnden har uttalat sig om behovet av en utredning. Bestämmelsen utgör endast en undantagsregel och är tillämplig endast om det föreligger särskilda skäl för att vidta åtgärden, t.ex. om det är väsentligt för utredningen att höra vittnen eller företa husrannsakan . Utredningens förslag bör kunna träda i kraft . Bilagan finns endast i den tryckta versionen. Enkäten har skickats till 18 polismyndigheter runt om i landet. Utredningen har i enkätens följebrev angett att man främst är intresserad av förhållandet i vissa kommuner eller stadsdelar. Samtliga myndigheter har inkommit med svar. Nedan följer en sammanställning av dessa svar. Beskriv myndighetens organisation för att handlägga ungdomsmål, dvs. ärenden där den misstänkte är men inte har fyllt . Det klart vanligaste svaret är att ungdomsmålen handläggs inom närpolisorganisationen. Några myndigheter har angett att huvuddelen av ungdomsmålen handläggs av närpolisen men att komplicerade utred- ningar eller ungdomsmål som avser grövre brott handläggs av kriminal- avdelningen eller liknande. En myndighet har uppgett att närpolisen handlägger de ungdomsmål där det för brottet inte är föreskrivet mer än sex månaders fängelse medan en särskild ungdomsgrupp tar hand om övriga ungdomsmål Flera myndigheter har svarat att ungdomsmålen handläggs av en särskild ungdomsgrupp eller liknande. En myndighet har anfört att många ungdomsärenden handläggs i samverkan mellan en erfaren utredare från ungdomsgruppen och någon eller några polismän från aktuellt närpolisområde. Ett par myndigheter har påpekat att ungdoms- målen tidigare handlades av en särskild ungdomsgrupp men att denna har upphört och att målen nu handläggs av närpolisen. Några myndigheter har uppgett att man har särskilda ungdoms- utredare men inte närmare angett var i organisationen dessa arbetar. Det kan också nämnas att flera myndigheter har anmärkt att mål som gäller åldergruppen 18–inte betraktas som ungdomsmål utan handläggs i vanlig ordning. Har reform haft någon betydelse för myndighetens organisation och/eller arbetsformer? Om ja – på vilket sätt? De flesta myndigheterna har svarat att reform har haft betydelse för organisationen och/eller arbetsformerna. De vanligaste svaren är att särskilda ungdomsutredare har utsetts och att närpolisen har tagit över handläggningen av ungdomsmål. Andra svar är bl.a. att det har inrättats en ungdomsgrupp, att ungdomsmålen har fått högre prioritet, att kontakterna med har förbättrats, att social- sekreterare har placerats hos polisen, att arbetssituationen har blivit stressigare, att polisens yttre verksamhet har blivit lidande, att kontroll och styrning har förbättrats och att alla ungdomsbrott utreds. Relativt många myndigheter har dock svarat att reformen inte har haft någon betydelse. Har myndigheten tagit fram gällande dokument som anger förhållningssätt (policyfrågor), arbetsformer m.m. på området? I före- kommande fall, ange även antal och typ av dokument. Observera att eventuella dokument inte skall skickas in. Flertalet myndigheter har svarat att några sådana dokument inte förekommer. Några myndigheter har dock hänvisat till att ungdoms- målen behandlas i verksamhetsplanen. Ett par myndigheter har angett att det upprättats områdesföreskrifter. Vidare har det från ett par myndig- heter anförts att frågorna regleras i lokala överenskommelser med åklagarkammaren. Någon myndighet har uppgett att man har upprättat en arbets- promemoria i samråd med och en annan att det finns en tjänsteföreskrift om bl.a. fördelningen av ärenden. En myndighet har svarat att man upprättat särskilda blanketter i samråd med för underrättelse till vårdnadshavare och socialtjänst. Slutligen har en myndighet anfört att man har upprättat ett särskilt åtgärdsblad för ungdomsmål. Hur många ungdomsmål handläggs vid myndigheten ? (om statistik saknas, ange ett ungefärligt antal) a)mål med ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Svaren på denna fråga har varit mycket varierande och relativt många myndigheter har endast angett att man saknar statistik. Vidare har flera av svaren inte skilt mellan de båda kategorierna av ungdomsmål. Sammantaget är det inte meningsfullt att närmare bearbeta de svar som har lämnats. Hur lång är regelmässigt polisens handläggningstid för ungdoms- mål? a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Beträffande ungdomsmålen enligt kategori a) varierar svaren mellan och . De vanligaste svaret är att handläggningstiden ligger mellan två och . Vad gäller gruppen ungdomsmålen under b) är de angivna tiderna än mer varierande och ligger mellan och . Någon myndighet har angett att handläggningstiden beträffande dessa mål är längre än för dem enligt kategori a). Flertalet myndigheter har skilt mellan de mål som avser ungdomar och de som gäller åldersgruppen 18–20. Flera av dessa har valt att uttala sig endast om målen som gäller dem under . Det vanligaste svaret här är att handläggningstiden normalt uppgår till cirka en månad. Av dem som uttalat sig om åldersgruppen 18–har någon svarat cirka och en annan skyndsamt. Några myndigheter har besvarat frågan allmänt utan att skilja mellan de två kategorierna. Det vanligaste svaret bland dessa är att målen handläggs skyndsamt. Förekommer det att tidsfristen i 4 § LUL överskrids? Om ja – i vilken utsträckning och varför? Det bör inledningsvis anmärkas att tidsfristen enligt 4 § LUL var när enkäten besvarades. De allra flesta polismyndigheter har svarat att tidsfristen överskrids i liten eller mycket liten omfattning. En myndighet har angett att tiden överskrids i av de aktuella målen. En del myndigheter har anfört att det förekommer att tidsfristen överskrids, men inte angett i vilken omfattning. En av myndigheterna har svarat att i av ärendena överskrids tiden. En annan har uppgett att det är självklart att tidsfristen överskrids. Vad gäller orsakerna har flertalet av myndigheterna svarat att tidsfristen överskrids i omfattande mål och i mål med flera gärningsmän. Ett annat vanligt svar är att man väntar på rättsintyg eller analysbevis eller resultatet av teknisk utredning. Vidare har som orsaker till att tiden överskrids angetts bl.a. att den misstänkte eller andra som skall höras är bortresta, att utredningen är komplicerad, att den misstänkte begår nya brott, att personer som skall höras inte inställer sig, att det är svårt att nå målsägande och vittnen samt att målsägandens ersättningsanspråk dröjer. Ett par myndigheter har uppgett att åklagares beslut inhämtas om tidsfristen överskrids och ett par andra att förundersökningsledaren hålls underrättad om utredningen drar ut . Har polisens handläggningstid för ungdomsmål förändrats 1995? Om ja – på vilket sätt? a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Vad gäller kategori a) har de flesta svarat att handläggningstiden har förkortats efter reformen. Nästan lika många har angett att minskningen är väsentlig. Ett par har anfört att den förkortats något. Ett mindre antal myndigheter har besvarat frågan nekande. Någon myndighet har påpekat att tidsfristen medfört att dessa mål prioriteras på bekostnad av övriga ungdomsmål. Beträffande ungdomsmålen enligt b) varierar svaren. Lika många myndigheter som har svarat att handläggningstiden har blivit kortare har svarat att det inte skett någon förändring. Några myndigheter har anfört att handläggningstiden har blivit längre efter reformen medan ett par angett att den har förkortats i väsentlig grad. Någon myndighet har uppgett att tiden har förkortats beträffande mål med dem som är och att den troligen är kortare även för dem mellan 18–. En annan har slutligen svarat att det inte har skett någon förändring beträffande åldersgruppen 18–. Några av myndigheterna har besvarat frågan allmänt utan att särskilja de båda kategorierna och av dessa har i princip lika många svarat att handläggningstiden har blivit kortare som att den inte har blivit det. Vad kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning hos polisen med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång? a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) När det gäller ungdomsmål enligt kategori a) varierar svaren på vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning mellan och . Det vanligast svaret är dock eller en månad. Det har påpekats att för utredningar av brott där den misstänkte är bör tiden vara den samma som för ungdomsmålen enligt kategori a). Även beträffande gruppen ungdomsmål under b) är det vanligaste svaret . Några myndigheter har anfört att beträffande dem under i denna kategori bör samma handläggningstid som under a) gälla. En myndighet har angett att dessa mål bör omfattas av den lagreglerade tidsfristen i 4 § LUL. En annan kommentar är att ålders- gruppen 18–behandlas som vuxna och således inte handläggs med förtur. Slutligen har en myndighet anfört att tiderna för dessa ungdomsmål går att minska men att det är en resursfråga. Har samarbetet med åklagare, domstol och socialtjänst förändrats reform? Om ja – på vilket sätt? Beträffande samarbetet med åklagarna har nästan samtliga svarat att det har skett en förbättring eller att samarbetet har utökats. Endast ett par myndigheter har anfört att det inte skett någon förändring. Vad gäller domstolen har nästan samtliga svarat att samarbetet inte har förändrats. Det har påpekats att det inte förekommer något egentligt samarbete med domstolen. En myndighet har dock uppgett att sam- arbetet med domstolen har förbättrats. När det gäller har flertalet polismyndigheter angett att det skett en förbättring. Enligt en del myndigheter är emellertid samarbetet med oförändrat. Av de polismyndigheter som har besvarat frågan allmänt har de flesta svarat att samarbetet fungerade bra även före reformen och att denna inte medfört någon förändring. Nästan lika många myndigheter har dock anfört att samarbetet har utökats eller förbättrats. Ett par av dessa menar att det skett en markant förbättring. Hur tillämpas bestämmelsen i 2 § första stycket LUL om att det skall vara särskilt lämpade polismän som leder förundersökningen i ungdomsmål? Svaren på denna fråga är varierande. De vanligaste svaret är att de polismän som leder förundersökningen i ungdomsmål har bedömts som lämpliga i samband med rekryteringen eller tjänstetillsättningen. Andra svar är att intresse och fallenhet liksom polismannens erfarenhet har betydelse. Det har också angetts att vissa poliser har tillfrågats om de vill handlägga ungdomsmål. I något fall har slutligen anförts att vissa polismän har utpekats som ansvariga för ungdomsmålen. Har specialiseringen inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet, dvs. att särskilt lämpade polismän, åklagare och domare skall handlägga ungdomsmålen, inneburit någon förändring beträffandet ungdomsmålens handläggning? Om ja – på vilket sätt? De flesta polismyndigheter har svarat att specialiseringen har haft betydelse för handläggningen. Många har anfört att handläggningen har blivit snabbare. Andra vanliga svar är att handläggningens kvalitet har höjts, att man har fått en bättre kunskap om hela handläggningen samt att samarbetet och kontakterna med andra berörde myndigheter har förbättrats. Det har också påpekats att man har fått bättre rutiner, att uppklarningsprocenten har ökat, att det sker en mer enhetlig bedömning och att man bättre lär känna ungdomarna. Relativt många myndigheter har dock besvarat frågan nekande. Hur tillämpas bestämmelsen i 2 § andra stycket LUL om att samma polisman om möjligt skall tilldelas den nya förundersökningen om den unge återkommer efter att ha begått nya brott? Har det betydelse för hur bestämmelsen tillämpas om t.ex. den unge återfallit i lindrigare resp. allvarligare brott? De stora flertalet av polismyndigheterna har svarat att bestämmelsen beaktas i möjligaste mån. Det har anmärkts att ledigheter och arbetsbelastning kan medföra att den unge som återfallit i brott får träffa en annan polisman . Vidare har det påpekats att när brottet utreds i det närpolisområde där den unge bor det i det närmaste automatiskt blir så att den unge får träffa samma polisman. Nästan samtliga myndigheter har anfört att man tillämpar bestämmel- sen på samma sätt oavsett vilken typ av brott som återfallet avser. En myndighet har svarat att om det är fråga om ett allvarligt brott skall det vara samma förhörsledare. Vilka fördelar/nackdelar finns det med att den unge får träffa samma polisman? Vad gäller fördelar har de flesta myndigheterna uppgett att det är en fördel att man lär känna den unge och kan bygga upp ett förtroende. Flera myndigheter har också anmärkt att det är en fördel att man lär känna föräldrarna och kan den unges bakgrund. Andra fördelar som har påpekats är att utredningsarbetet underlättas, att det blir en enhetlig bedömning, att man känner till den unges umgänge, att man känner till tidigare och pågående åtgärder beträffande den unge samt att man får en bra helhetsbild av den unge och dennes situation. Flera myndigheter har anfört att det endast finns fördelar med att den unge får träffa samma polisman vid återfall. Några har svarat att om det bara är en god relation mellan den unge och polismannen finns det bara fördelar med bestämmelsen. Det är färre myndigheter som har svarat att det finns nackdelar än som angett att det finns fördelar. Det vanligaste svaret vad gäller nackdelar är att det kan ha skurit sig mellan den unge och polismannen. Några myndigheter har anfört att förhållandet kan bli alltför personligt. Att polismannen kan ha kommit på kant med den unges vårdnadshavare är också en nackdel som ett par myndigheter har påpekat. Slutligen har en myndighet angett att det kan vara svårt för den unge att erkänna nya brott om han eller hon träffar samma polisman vid återfall. I vilken utsträckning är åklagaren förundersökningsledare bortsett från de ungdomsmål där det föreskrivs i 3 § LUL att åklagaren alltid skall leda förundersökningen? De flesta polismyndigheter har svarat att det sällan eller mycket sällan förekommer att åklagaren leder förundersökningar utöver de fall som föreskrivs enligt lag. Några myndigheter har angett att så aldrig sker. De fall där det enligt svaren förekommer är främst när det är fråga om allvarligare brott eller om det följer av fördelningsöverenskommel- sen. Enligt andra svar kan det förekomma när åtalsprövning behövs, när tvångsåtgärder har vidtagits, när ett pågående ärende avseende samma ungdom redan är lottat på åklagaren samt när den unge är och misstänkt för ett grovt brott. I vilken omfattning medverkar vårdnadshavare eller andra fostrare under förundersökningen? Det stora flertalet av myndigheterna har svarat att den unges vårdnads- havare medverkar i stor eller mycket stor omfattning vid polisförhör. Några myndigheter har uppgett att de alltid är närvarande vid förhören. I ett par fall har kommenterats att om vårdnadshavare inte kan eller vill närvara så medverkar företrädare för . Endast en myndighet har anfört att vårdnadshavare eller andra fostrare inte medverkar särskilt ofta.