sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Hela materialet har använts för övergripande och jämförande analyser medan ett mindre antal inslag (15) har valts ut för närmare analys och transkription. Eftersom materialet är –1999 har dessa program hunnit genomgå vissa förändringar. Svart eller Vitt slutade ett tag att sändas. Det ersattes med programmet Efter 7, vilket i sin tur TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM ersattes av det återuppståndna Svart eller Vitt, i delvis ny form och med ny pro- gramledare (). Svar Direkt har hunnit byta namn och form till Debattakuten medan Nattöppet behållit sitt namn men delvis ändrat form. Det innebär att korpusen förutom programmen ovan innehåller några inslag från Efter 7 och Debattakuten, vilka främst fungerar som referensmaterial. För en närmare beskrivning av materialet se 1999. 9Beskrivningen grundar sig på de näranalyserade inslagen (15 stycken) i materialet. 10Detta beror naturligvis på att i debattprogram är det just talet, den språkliga diskussionen och dess deltagare som står i centrum. Eftersom talet är i fokus krävs att tittarna kan följa med i debatten och det viktiga blir att visa de talande deltagarna. Den vanligaste bilden är också mediumbild/närbild i ögonnivå på talaren. Dessutom spelar dessa program ofta på att att de sänds direkt och en poäng med denna livekänsla är att det ger en känsla av att kameran bara registrerar vad som händer. Detta kan vara en anledning till att det sällan används hastiga/- fragmentariska klipp eller inklippta bilder som illustration i dessa program. Detta skulle kunna distrahera tittarna och göra dem uppmärksamma på att debatten faktiskt är televiserad. Den övriga dekoren i studion är också sparsmakad. Man kan också konstatera att studiopubliken inte ges särskilt mycket (visuellt) utrymme i programmen. 11Efter t.ex. programmet Nattöppet syns följande yrken (med antal personer, fler än en, inom parentes) i rutan (programledare undantagen): redaktion (3), teknisk ledning, ljud, ljudassistent, ljus, bildingenjör el, kamera (4), studioassistent, bild- mixer, service, studioman, smink (2), värdinna, dekorfoto, scenograf/grafiker, redaktionsassistent/scripta, bildproducent, projektledare, redaktionssekreterare, producent. 12Genom att hävda att den viktiga debatten pågått i tysthet påpekar program- ledaren också implicit att Nattöppet gör någonting eftersträvansvärt, eftersom de uppmärksammar denna nedtystade debatt. 13Det är ett mycket vanligt grepp i dessa program att använda uppgifter från andra medier (t.ex. genom att visa eller referera till tidningsrubriker eller TV-inslag) som underlag för det sanna och relevanta i ett påstående. 14Det innebär inte att jag menar att programledaren borde ifrågasätta att just denna individ råkat ut för det han berättar om. Det är självklart sant och han är ditbjuden av just den anledningen. Frågan handlar i stället om hur den enskilda berättelsen framställs som representativ för ett vittomspännande problem och hur den används som bevis för denna sanning. 15Konflikter åstadkoms på flera sätt. Förutom att som ovan låta en gäst motsäga en annans kan det t.ex. handla om att förstärka gästernas kritik av varandra eller genom kameraanvändning (t.ex. att låta kameran visa en antagonist till den som talar). 16Samtidigt kan man konstatera att det inte är helt oviktigt. I ett inslag om demo- kratins potentiella kris finns t.ex. en expert som stödjer programledarens tes att demokratin faktiskt är i kris. Denne har av utrymmet, vilket är extremt mycket. En annan person (med liknande expertkunskap) som antyder att demo- kratin har positiva utvecklingspotentialer har av utrymmet och får inte lika många frågor. 17Att de inte förekommer mycket till motstånd mot rollindelningen beror förstås på att gästerna är inbjudna av vissa anledningar och under vissa förespeglingar. De är t.ex. inbjudna för att de tycker en viss sak eller har råkat ut för något. Det finns få anledningar till att de inte skulle uppfylla sin roll. De vill naturligtvis framstå som trovärdiga (inte göra bort sig i TV) utifrån de förutsättningar som gives. Kanske är man inte heller van vid att framträda i TV. De som främst gör motstånd och motsäger sin roll är naturligtvis de som tilltalas i ansvarsroller. Vad de mot- säger sig är dock graden av ansvar medan de inte kan neka till sina faktiska beslut eller sin sociala status (som programledaren lyfter fram). Deras val skulle vara att inte delta, genom vilket de skulle riskera att framstå som än mer ansvariga (skyldiga) och kanske också fega. Genom att de deltar kan de därför sägas accep- tera sin roll, att försvara sitt ansvar. 18Detta kan kanske förstås mot bakgrund av att deras berättelser måste framstå som trovärdiga. Det blir då viktigt för dem att inte framstå som gnälliga, krävande och jobbiga personer. Om deras berättelse och problem ska tas på allvar bör det de berättar framstå som värt att berätta (något uppseendeväckande/ovanligt/farligt). 19Det är också typiskt att ansvarspersonerna försvarar sig genom att påpeka/hålla med om frågans komplexitet. Det är också vanligt att dessa personer håller med om eller instämmer i kritiken (som man förklarar varför man själv inte är inblandad). Det är också vanligt att tala om att man är öppen och lyssnar, att man håller på med insatser eller är beredd att förändra. 20Att inte erkänna problemets existens eller allvar är att ifrågasätta själva grund- valen för debatten. 21Detta överensstämmer med tidigare studier av hur vissa av dessa program pro- duceras, dvs. att programmakarna först väljer ämne och dess perspektiv och därefter gäster som kan fylla olika funktioner. Sedan utarbetas ett detaljerat manus med en viss kronologi (jfr s. 9 i denna uppsats). 22Det betyder inte att gästerna skulle kompromissa med sina åsikter, men att de accepterar att framföra dem inom denna genres former. Camauer, i denna volym, visar hur t.ex. vissa kvinnoorganisationer anser att själva möjligheten att få fram- föra sina åsikter i ett brett medium som TV kan vara värd att utnyttja, trots att de ofta har upplevt sig bli förvandlade till stereotyper som drunknar i den övergri- pande dramaturgin. 23Idén om debatten som välregisserad föreställning har jag lånat av (1997). 24Inom ramen för denna iscensättning är det inte särskilt märkligt att gästerna ständigt, i positiva ordalag, refererar till allmänheten och vanligt folk (utan att specificera vad detta är). 25Denna skillnad beror delvis på de skilda programtyperna, men kanske finns det också en kulturell skillnad mellan en amerikansk inriktning på individer och en svensk inriktning på kollektiv? Några studier har uppmärksammat kulturella skillnader när det gäller Talk shows, t.ex. mellan tyska och amerikanska (Krause & Goering 1995), mellan holländska och amerikanska (Leurdijk 1997), mellan TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM brittiska och amerikanska (1994), mellan franska, italienska och spanska (Calsamiglia et al. 26 Denna fråga behandlas i denna volym av . Abt, V. & M. Seesholtz (1994) îThe Shameless World of , and Oprah: Television Talk Shows and the Deconstructing of Societyî. , 28(1) Abt, V. (1997) Coming after Oprah: cultural fallout in the age of the TV talk show. & P. (1996) îThe Modernization of Swedish Campaigns: Individualization, Professionalization and Media- lizationî. I: och (red.) Politics, Media and Modern Democracy. & P. (eds.) (1998) Approaches to Media Discourse. Bruun, H. (1994) îSnakkeprogrammet ñ Inkredsning af en TV- genreî. Arbejdspapir nr 3, TV:s aestetik. Calsamiglia, H., J. Cots, C. Lorda, L. , L. Payrato & A. Tuson (1995) îCommunicative Strategies and Sociocultural Identities in Talk Showsî. Camauer, L. (1994) îEn fallstudie av I kvll med . I: , P. (red.) Den mÂngtydiga rutan. Nordisk forskning om TV Carpignano, P., R. , S. Aronowitz & W. Difazio (1990) îChatter in the of Electronic Reproduction: and the Public Mindî. Sociotext 25/26: 33ñ55 , (1998) îEtt retoriskt perspektiv pÂ pratshowî. I: , M. & Mral, B. Heder och pÂverkan ñ Att analysera modern retorik. Elfferding, W. (1993) îDie Talk-Show als Form des Schweigens ¸ber Politik: . ÷sterreichische Zeitschrift f¸r Politikwissenschaft, 4:463ñ476 Ekstrˆm, M. (1997) TV-journalistikens intentioner och publikens reaktioner: En fallstudie av programmet Svart eller vitt. Ekstrˆm, M. (1998a) îNr verkligheten inte duger som den r ñ En studie av TV-journalistikens praktikî. Ekstrˆm, M. (1998b) îAttraktionens TV-journalistikî. Sociologisk forskning 3ñ4/98, s. TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM Fairclough, N. (1992) Discourse and Social Change. Fairclough, N. (1995) Media Discourse. : , J. (1984) Borgerlig offentlighet. & , L. (1999) Massmedier: en bok om press, radio och TV. Kleberg, M. (1996) îMnskligt avpolitiserar privatsfrenî. I: , K., Ekekrantz, J., Frid, E-L. och , T. Medierummet, 236ñ 246. Kaminer, W. (1993) I'm Dysfunctional, You're Functional: The Reco- very Movement and Other Self-Help Fashions. Krause, A. & E. Goering (1995) îLocal talk in the global village: an intercultural comparison of american and german talk showsî. 29(2):189ñ207 Leurdijk, A. (1997) îCommon versus Political Discourse: Debating Racism and in Dutch Talk Showsî. , 12(2):147ñ168 (1998) îInteraktionen i samtal ñ en teoretisk bakgrundî. I: Forstorp, P-A. & P. . Dialogiska perspektiv pÂ svenska mediedebatter. & P. Lunt (1994) Talk on Television: Audience Parti- cipation and Public Debate. Masciarotte, G-J. (1991) îC'mon Girl: Oprah and the Dis- course of Feminine Talkî. Genders 11: 81ñ110 (1993) îChastity Criminals in the of Electronic Reproduction: and the Public Spehreî. Munson, W. (1993) All Talk: The Talk Show in Media Culture. , M. u.u. Iscensatt interaktion ñ Strukturer och strategier i politiska mediesamtal. Institutionen fˆr kommunikationslra. Peck, J. (1995) îTV Talk Shows as Therapeutic Discourse: The Ideological Labor of the Televised Talking Cureî. Communi- cation Theory. Priest, (1995) Public Intimacies: Talk Show Partici- pants and Tell-All TV. Cresskill, NJ: Hampton (1985) îThe Talk Showî. I , B. (red.) TV Genres: A Handbook and Reference Guide. Westport, CT: Greenwood Press Shattuc, J. (1997) The Talking Cure: TV Talk Shows and Women. (1999) îDet offentliga samtalets rˆster och represen- tanter ñ InnehÂll, interaktion och deltagare i svenska TV-debatt- programî. (1990) Ideology and modern culture: Critical social theory in the era of mass communication. van Dijk, T. (1991) îThe interdisciplinary study of news as dis- courseî. I: K. . Jankowski (red.) A Handbook of qualitative methodologies for mass communication research.. Mediedebatter som samtal i offentligheten Om budskap och betydelser i förändring bryter korta intensiva mediedebatter ut kring ett visst mne i vÂra massmedier. Plˆtsligt riktas blickarna mot en specifik frÂga , fˆr att efter hand ge plats fˆr andra och mindre omfattande nyheter nr uppmrksamheten fˆr mnet har svalnat. Eftersom dessa debatter ofta utlˆser en intensiv aktivitet frÂn mÂnga medier r de speciellt tacksamma att studera om man r intresserad av att undersˆka nyhetstexter ur ett s.k. dialogiskt perspektiv. Genom att i viss mÂn se den medierade diskussionen som ett samtal som brs fram via repliker (muntliga och skriftliga îtexterî) som gˆrs i olika sociala sammanhang, av olika deltagare med olika mÂl och syften med kom- munikationen, kan relevanta resultat om mediernas stt att diskutera olika frÂgor erhÂllas. I sjlva fˆrmedlingen av nyheten omvandlas den s.k. verkligheten via sprÂket till en text. Texten kan sedan bli till flera olika texter, t.ex. i olika genrer i en tidning, och kan i sin tur leda till att andra medier refererar eller framstller nya texter som bygger pÂ de fˆrsta. Mediedebatterna kan drfˆr ses som kedjor av texter kring en spe- cifik frÂga. Hr kommer mina analyser av tvÂ olika mediedebatter anvndas fˆr att visa pÂ hur man i medietexter kan tilldela politiken olika roller inom ramen fˆr en debatt, och drmed ocksÂ positionera den pÂ olika stt till dess motpart eller granskare, journalistiken. Jag kommer ocksÂ att visa pÂ hur betydelser och formuleringar grna glider och fˆrndras under en intensiv debatts gÂng, dÂ olika debat- tˆrer, i olika sammanhang, tar upp en aspekt men ocksÂ fˆrndrar dess innehÂll ˆver tid. M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN Fˆrst inleder jag dock med en presentation av analysobjekten fˆr att sedan ge en kortare ˆversikt ˆver forskningen pÂ omrÂdet. Dr- forskningsfrÂga och teoretiska grund. DrpÂ re- dogˆr jag fˆr mina analyser och avsnittet avslutas med en diskussion och slutsats. Vad är en mediedebatt? startade en artikelserie som skulle ta upp olika aspekter av den flykting- och invandrarpolitik som fˆrdes i . Men debatten om den invandrarpolitiska problematiken fick konkurrens med en diskussion som mer handlade om huruvida kvllstidningen hade ˆvertrtt nÂgra moraliska och pressetiska grn- ser med sin lˆpsedel îKˆr ut dom! SÂ tycker svenska folket om in- vandrare och flyktingarî. Den intensiva diskussionen ledde seder- mera till att chefredaktˆren fˆr avgick frÂn sin post.1 I bˆrjan av 1996 utvisades familjerna ur efter att ha gˆmt sig i kyrkan i sele under sexton mÂnader. Utvisningen som fÂngades av massmediernas kameror och reportrar blev mycket tumultartad, och upprˆrde mÂnga av de som fˆljde de dramatiska TV-bilderna. Utvisningen startade en intensiv mediedebatt som den pÂgick kom att behandla olika frÂgor som vckts i dess spÂr, bl.a. en bys agerande (den s.k. seleandan), bar- nens rtt i samhllet, fˆrldrars moral, kyrkans roll och flyktingpo- litikens mˆjligheter och begrnsningar. Hˆsten 1997 publicerade tvÂ omfattande artik- lar om steriliseringspolitiken i under 1930ñ1970-talen av DN-journalisten . I artiklarna kritiserades framfˆr allt socialdemokratin fˆr att, i sin vilja att bygga ett folkhem fˆr alla, ha lÂtit sterilisera de som inte ville inordna sig i det samhlleliga sys- tembygget. InnehÂllet i artiklarna vckte sÂvl sympati som mot- stÂnd frÂn olika politiska lger, men fick ocksÂ konkreta politiska beslut till stÂnd. Regeringen beslutade t.ex. om inrttandet av en steriliseringsutredning som bl.a. fick till uppgift att utreda frÂgan om ersttning till de drabbade.2 Listan pÂ frÂgor eller hndelser som lett till att en mer omfattan- de mediediskussion har startats, i olika medier och i olika genrer, kan naturligtvis gˆras mycket lngre. kontokortsan- vndning, det giftiga ttningsmedlet i HallandsÂsen, Motalapoliti- kernas resor, Ecce Homo-bilderna och diverse missfˆrhÂllanden inom vÂrden r ytterligare nÂgra exempel, och det finns nnu fler. Dessa mnen har alla varit fˆremÂl fˆr diskussioner som har fÂtt ett stort genomslag i medierna . Debat- terna ovan kan tjna som nÂgra utvalda illustrativa exempel pÂ dessa relativt korta men intensiva mediedebatter. Inom medieforskningen har dessa intensiva virvelvindar i medi- erna vckt olika sorts intresse. har man fokuserat sig pÂ fe- nomenet i sig, men ibland ligger den huvudsakliga tyngdpunkten pÂ en mer generell nivÂ. Man ˆnskar t.ex. fÂ ˆkad kunskap om medier- nas roll i samhllet, eller om strukturella och organisatoriska fˆrut- sttningar fˆr nyhetsproduktion i olika medier. Nedan ges endast en kort beskrivning av nÂgra av de frÂgor man har undersˆkt. Varför blossar mediedebatter upp? Nr medierna ibland gˆr ganska smÂ frÂgor till stora menar vissa att det frmst kan ses som ett uttryck fˆr mediernas sensationslystnad och jakt pÂ upplagor i en konkurrensutsatt bransch. Dr passar olika hndelser, personer eller fˆreteelser in i det mediedramaturgiska systemet fˆr att sedan levereras till publiken som underhÂllning.3 Mediedebatterna kan ocksÂ ses som ett resultat av att medierna fÂtt en ˆkad insyn i den politiska verksamheten samt att politiken blivit mer publik och ˆppen och beroende av mediernas medverkan.4 Det blir helt enkelt lttare att grva fram explosivt stoff som kan ligga till grund fˆr debatter. Varför skapar vissa frågor debatt och inte andra? PÂ ett mycket generellt plan vet man inom forskningen att medierna helt enkelt stter sin egen agenda fˆr vad som kan och bˆr diskute- ras. Man bestmmer ocksÂ vad som skall definieras som ett problem och hur detta skall presenteras pÂ lmpligaste stt. LikasÂ vet man att medierna ger fˆretrde Ât hndelser och personer som uppfyller vissa kriterier. Till exempel r det mycket troligare att en hndelse som involverar nÂgon eller nÂgra knda personer och dessutom r negativ fÂr ett stˆrre genomslag n en nyhet dr detta inte existerar. Allmnheten har Â sin sida svÂrt att komma till tals. Att medierna grna agerar i flock och plockar upp varandras nyheter, och dÂ ocksÂ M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN som kollektiv kan bidra till att fˆrstora nÂgot som inledningsvis inte var sÂ omfattande, r ocksÂ ett vlknt faktum.5 Hur kan intensiva mediediskussioner karaktäriseras? Mediedebatter av den typ som diskuteras hr ges ibland benm- ningen îmediehndelseî eller îskandalî. Mediehndelsen kopplas ofta ihop med spektakulra situationer eller skeenden som tillÂts att ta ett stort utrymme i medierna, t.ex. i form av ett idrottsevenemang eller en Oscarsgala.6 Det iscensatta och konstruerande elementet betonas hos vissa, och ibland pongteras det negativa i att ge en sÂdan uppmrksamhet till s.k. okta hndelser eller îpseudohn- delserî7. Mediehndelsen tenderar ocksÂ som begrepp att kopplas ihop med nÂgot som medierna blÂser upp i brist pÂ annan rappor- tering och associeras dÂ med nyhetstorka, innehÂllslˆshet och bristande relevans. Begreppet skandal anvnds Â andra sidan av vissa forskare fˆr att benmna de debatter som uppstÂr dÂ samhlleliga regler och konventioner fˆr vad som r rtt och fel ˆvertrds, t.ex. nr en politiker bedˆms ha begÂtt ett misstag som kan anses som moraliskt ofˆrsvarbart.8 UpprtthÂllare av dessa konventioner, och de som ocksÂ identifierar nr nÂgot fel begÂtts, r bl.a. just medier- na. Utanfˆr det vetenskapliga sammanhanget finns det ocksÂ de, inte sllan politiker eller journalister, som sjlva varit fˆremÂl fˆr en de- batt (eller skandal) och sedemera ocksÂ delger sina upplevelser av detta i bokform.9 Min forskningsfråga och perspektiv I kontrast till ovanstÂende forskning studerar jag dremot dessa korta och intensiva debatter ur ett annat, mer textorienterat, pers- pektiv. Min huvudsakliga frÂgestllning handlar om att i en nrana- lys av texterna i olika mediedebatter beskriva hur de uppkommer och utvecklas ˆver tid i samspelet mellan olika debattˆrer, medier och genrer. En viktig pong r att fÂnga hur sjlva debatten i sig, i interaktion med och mellan texter, skapar fˆrutsttningar fˆr den inriktning som debatten sedan fÂr. Den medierade interaktionen jmfˆrs dÂ, om n inte jmstlls, med samtal i en mer vardaglig be- mrkelse.10 Denna analogi gˆr att ven mediedebatten ses som upp- byggd av repliker som fˆljer pÂ varandra som kan ses bilda sin egen interna struktur och logik fˆr hur diskussionen sedan kommer att, och kan, utveckla sig. En av pongerna med detta textnra perspek- tiv r att lyfta fram nyhetsproduktion, textfˆrmedling och textkon- sumtion som sociala handlingar i ett visst sammanhang och betona att det rˆr sig om kommunikation mellan mnniskor, om n i en specifik typ av institutionellt sammanhang. Syftet r att komplettera de forskningsperspektiv som nmnts ovan dr debatterna som fe- nomen stÂtt i centrum, men dr texterna som ingÂr i debatten kanske gnats mindre intresse. Utan att fˆrsˆka komplicera den teoretiska ingÂngen allt fˆr mycket r det inte desto mindre lmpligt att klargˆra nÂgra utgÂngspunkter som r viktiga att ha i Âtanke vad gller detta perspektiv, som ocksÂ kan kallas dialogiskt eller diskursorienterat.11 Detta grundlggande synstt pÂ kommunikation som i korthet kommer att beskrivas har ocksÂ, som vi kommer att se, vissa konsekvenser fˆr hur man sedan ser pÂ den journalistiska praktiken och pÂ texten. I det demokratiska samhllet r det styrande idealet fˆr den jour- nalistiska verksamheten att nyhetsfˆrmedlingen skall ske pÂ ett sÂ opartiskt stt som bara r mˆjligt. Detta fˆga omtvistade ideal gˆr att sjlva verksamheten av naturliga skl r impregnerad av begrepp som îobjektivitetî, îneutralitetî, îsaklighetî och îsanningî. Den flitiga anvndningen av spegelmetaforen (medierna speglar verklig- heten) r ett exempel pÂ att man, bÂde inom medierna och inom de institutioner som inrttar lagar och regler fˆr dessa, ser det som ˆnskvrt att strva efter trovrdighet och legitimitet genom ett sÂ neutralt rapporterande som mˆjligt. Det man ser reflekterat i spe- geln skall ocksÂ fˆras vidare sÂ ñ in i den journalistiska texten. Endast pÂ detta vis kan allmnheten ges en verklig mˆjlighet att be- dˆma vrdet pÂ de nyheter de tar del av. I mitt och andra diskursorienterade forskares arbeten betonas nyhetstexten som en kommunikativ handling i ett visst samman- hang, vars utformning fÂr vissa konsekvenser fˆr fˆrstÂelsen och tolkningen av det sagda. Detta kan ses som ett alternativ till att en- dast se texten som ett resultat av ett neutralt Âterberttande av nÂgot som hnt i omvrlden, som kanske r det perspektiv som jour- nalisten sjlv, och ocksÂ lagstiftare, ˆnskar att upprtthÂlla. Men kommunikation i sig, oavsett sammanhang och oavsett yrkesroll, innebr alltid att man anlgger ett visst perspektiv, vare sig man r medveten om det eller ej, och naturligtvis gˆrs detta t.ex. ocksÂ i den vetenskapliga texten. Det som skiljer den vetenskapliga frÂn den journalistiska texten r att man i den fˆrra strvar efter att, sÂ lÂngt M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN det r mˆjligt, blottlgga sina utgÂngspunkter bakom resultaten. Journalistens utgÂngspunkter r Â andra sidan inte frilagda pÂ samma vis, utan Âterfinns i generella regler, allmn praxis osv., medan an- taganden om relationer och fˆrhÂllanden som har bring pÂ textens utformning inte gˆrs i omedelbar anslutning till densamma. I stllet fyller vi som lsare i det som texten bygger pÂ, och journalisten hjlper oss med detta arbete genom olika sprÂkliga medel. Kommunikationsforskare menar sin sida alltsÂ att kommunika- tion mellan individer har mycket lite att gˆra med att vi fˆr ˆver information till varandra pÂ ett oproblematiskt vis, eller att vi speg- lar verkligheten med vÂra ord. Det som sgs r i stllet beroende av vem som sger vad, nr och hur, och ven sammanhanget r avgˆ- rande fˆr hur nÂgot uppfattas. Man brukar tala om tolkning och fˆrstÂelse som kontextberoende.12 Exakt samma uttalande kan i sjlva verket uppfattas diametralt olika beroende pÂ var det fˆre- kommer. Och ibland kan fˆrflyttningar av ord ñ genom olika sam- manhang ñ gˆra att innebˆrden skiftar i betydelse under resans gÂng.13 Detta kallas ibland fˆr rekontextualiseringar, ett byte av sam- manhang.14 Drfˆr menar man ocksÂ att betydelser av olika utta- landen, enstaka ord, bilder eller metaforer inte r statiska utan att deras innebˆrder r dynamiska och flytande. Varje ord eller begrepp br dessutom pÂ ett bagage av historiska innebˆrder som den som anvnder det kan vlja att utnyttja. Man brukar sga att texter ekar av andra texter. r det inte mˆjligt att eliminera icke ˆns- kade innebˆrder i de ord som anvnds. Nr begreppet intertextualitet anvnds innebr det att man menar att alla utsagor och texter egentligen r lnkade (och beroende av) varandra. Dessa grundlg- gande antaganden om kommunikationens inneboende natur har fˆ- retrdelsevis anvnts fˆr att analysera muntliga samtal, men har pÂ senare Âr ocksÂ ˆvertagits av diskursorienterade och medieintresse- rade samtalsforskare.15 Genom att koppla detta, hr kraftigt fˆrenklade, kommunika- tionsperspektiv till den korta intensiva mediedebatten, kan man nrmare se hur man inom ramen fˆr det medierade samtalet kom- municerar sina bilder av vrlden, vare sig man r journalist, forskare eller fristÂende debattˆr, med hjlp av anspelningar pÂ andra texter och pÂ historiska innebˆrder av ord som pÂ olika stt hjlper till att sknka betydelser och mening till olika frÂgor.