sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Den första delen av promemorian innehåller inledningsvis en historisk översikt över de extremkroatiska aktionerna i och Baresics inblandning i dessa. Därefter beskrivs Baresics starka ställning inom HDP. HDP bildades enligt promemorian 1981. Dess ledare blev , bosatt i . HDP kom att driva tidsskriften Hrvatski Tjednik som utgavs i . distribuerades till via . Baresic var enligt vad som framkommit en av de mera aktiva HDP-företrädarna i . Han hade i flera stora artiklar i Hrvatski Tjednik framställts som en sann kroathjälte. Inom kroatkretsar hade insamlingar till hans förmån organiserats och enligt uppgifter från kriminalvården hade pengar i storleksordningen i flera omgångar översänts till Baresic. Han hade ett stort kontaktnät; hans telefonbok innehöll namn på ca 250 personer. Av protokollen från telefonkontrollen framgick att Baresic haft dagliga telefonkontakter med sina kroatvänner inom landet. Påfallande många samtal av politisk karaktär hade också förts med personer utomlands. och drog slutsatsen att Baresic för många exilkroater spelade en viktig roll. Vid förhör hade det framkommit att det fanns personer, framför allt utomlands, som var villiga att offra sitt liv och sin familj för Baresics skull. Vid förhör med personalen vid Täbyanstalten upp- gav flera att de hade lärt känna Baresic som en extremist och fascist. I förhör med icke HDP-anslutna svenska kroater hade framkommit att Baresic var ansedd som en vildhjärna, vars uttalanden och aktioner mot den och inneburit stor skada för kroaterna i . I den andra delen av promemorian presenteras relativt utförligt vad och kallat Baresic-hypotesen. I denna del utvecklas det tänkbara motivet att Baresic känt sig orättvist behandlad av den , bl.a. eftersom han inte fått sitt straff tidsomvandlat förrän efter flera försök och när han väl fick det utmynnade det i ett ovanligt strängt straff, utvisningshot etc. Vidare redogörs för vissa hot mot , t.ex. hade flera medinterner på Kalmaranstalten vittnat om att Baresic, när han var placerad där, uttalat att han skulle se till att man knackade in skallen på . I denna del av promemorian redogörs också för vad som framkommit beträffande två möten i respektive , då Baresic haft veckoslutspermissioner. De hörda hade varit ytterst ovilliga att berätta vad man talat om på mötena, men det hade framkommit att Baresics frigivning och utvisningshotet mot honom diskuterats. Beträffande Baresics uppträdande veckan före mordet hade personal på Täby- anstalten berättat att Baresics hat mot växt dag för dag, att han stundom varit i extas och excellerat i kraftfulla hotelser mot och att han efter mordet verkat närmast uppspelt. Beträffande resursfrågan bedömde och att det inom Baresic- organisationen eller i vänkretsen fanns såväl vilja som kraft att utföra ett attentat av den kaliber som mordet på utgjorde. Denna del av promemorian avslutas med följande bedömning: Vår uppfattning är att Baresichypotesen vuxit i styrka och vi menar att vidare åtgärder är ofrånkomliga. Vi har i denna skrift som dock får anses tämligen översiktlig visat hållbart motiv och att resurser finns inom Baresickretsen till ett dåd av detta slag. I den tredje delen av promemorian redogörs närmare för vissa förhör och andra utredningsåtgärder som företagits. Det sägs vidare: Våra möjligheter att föra utredningen framåt genom åtgärder i är i stort sett uttömda och vi har kommit till det läge i utredningen då vi anser det oundvikligt att anställa förhör och inhämta informationer utom- lands. beslöt spaningsledningen efter föredragning av Baresic-avsnittet att företa vissa utredningsåtgärder i , och dåvarande . Syftet var att försöka få till stånd ett informa- tionsutbyte med andra polismyndigheter och att verkställa förhör med vissa för utredningen centrala personer. Särskilt skulle man försöka få fram uppgifter om Baresics kopplingar till exilkroatorganisationer i och och om de penninginsamlingar som där skett till Baresics förmån. Vidare skulle man försöka införskaffa information rörande tillvägagångssätt vid mord företagna av kroater i och . Om möjligt skulle man också försöka företa utresekontroller beträffande de personer som Baresic kunde länkas till i respektive land. avreste och till för fyra veckors vistelse i och . I samman- träffade de med vid . Av doku- mentationen över resan framgår att gav de svenska utredarna ett stort stöd och att de med dennes hjälp fick ta del av mycket svårtillgängliga uppgifter. Från reste och vidare till i . Därefter besöktes , , och slutligen återigen . Vid besöken sammanträffade utredningsmännen med kroatexperter vid FBI och vid Royal Canadian Mounted . En mängd information hämtades in och en rad förhör med aktuella personer hölls. Två av de för utredningen mest centrala personerna vägrade emellertid att låta sig förhöras av de svenska utredarna. I en sammanfattning, upprättad , redogjorde utred- ningsmännen för utredningsresultaten från resan. Där heter det bl.a. att det inte hade framkommit något som motsade teorierna i promemorian om Baresichypotesen. I stället hade misstankarna mot Baresic och/eller HDP stärkts i väsentlig mån. Organisationen var terroristklassad i såväl som . Det fanns information som styrkte att de kroater som utredningen tog sikte på var våldsbenägna och inte drog sig för mord, utpressning och rena terroristattentat. Om penningin- samlingarna till Baresics förmån uppgavs att Baresic åtnjöt ett oerhört starkt stöd i sin egenskap av politisk fånge och att man från kroathåll ansåg att Baresic felbehandlats av svenska myndigheter. , kort innan Baresic skulle avvisas till , höll utredningsmännen ett nytt förhör med honom. Vid detta förhör uppgav han bl.a. att han inte känt någon sympati för och han ansåg att och den kunde likställas med den sjunde jugoslaviska republiken. Han hade emellertid rent samvete då han varken ordnat, uppmanat till eller på annat sätt legat bakom mordet på . Baresic medgav att han till säkert sagt att kunde dra åt helvete. Enligt Baresic skulle kroaterna inte ha någonting att vinna på att utföra ett attentat mot . Baresic berättade också att han via en TV-sändning strax efter mordet fick kännedom om att två jugoslaver gripits på färjan mellan och . Han hade då blivit mycket rädd, eftersom han insett att om männen var kroater och visade sig vara inblandade i mordet, skulle han aldrig komma att släppas fri. För att försöka ta reda på om männen verkligen var kroater hade han ringt en massa personer runt om i världen. fortsatte utredningen rörande Baresic. företog och en tjänsteresa till dåvarande Väst- för att närvara vid förhör med personer som kunde vara av intresse för utredningen i denna del. I hölls ett knappt tiotal förhör. upprättade och en kort promemoria benämnd Baresichypotesen-Kroatavsnittet. I denna anges att Baresic och/eller kroaterna hade mycket starka skäl till att vilja se undanröjd och att denna motivbild var en av de mest bärkraftiga i hela utredningen. Den slutsats som utredningsmännen drog av utrednings- resultaten, främst det stora antalet hörda personer inom HDP och med tanke på den utfästa belöningens storlek, var emellertid att det var osannolikt att mordet på skulle ha regisserats av ledningen inom HDP. Möjligen skulle någon eller några av Baresics trogna anhängare självpåtaget ha kunnat utföra mordet i tron att Baresic då inte skulle bli utlämnad till . För det senare talade att tidigare kroataktioner i visat sig inte vara frukten av någon styrd planering utan snarare planerats och genomförts av vildhjärnor. och föreslog därför att de fortsatta utredningsåt- gärderna i ärendet skulle inrikta sig mer på enskilda individer. Härefter har vissa kompletterande utredningsåtgärder vidtagits och uppföljningar gjorts. Utredningen har emellertid inte lett till något mer konkret resultat. Särskilt om telefonavlyssningen av och Täby- anstalten publicerades en tidningsartikel, där det uppgavs att regeringen tidigt efter mordet fattat beslut om telefonavlyssning av Baresic med motiveringen dels att en person i Baresics bekantskaps- krets eventuellt befunnit sig i närheten av mordplatsen då mordet inträffade, dels att Baresic efter mordet ringt ovanligt många telefonsamtal. Artikeln byggde på uppgifter som hade lämnat inför konstitutionsutskott (KU). K.G. hade där berättat att han efter mordet, , hade kontaktats av en polis vid säkerhetsavdelningen som begärt att Baresic skulle telefonavlyssnas på Täbyanstalten. Ett sådant beslut kräver till- stånd av domstol. Då emellertid inte funnit till- stymmelse till misstanke mot Baresic som skulle kunna ligga till grund för sådan framställan avslog han begäran. K.G. hade därefter ringt upp säkerhetsavdelningens operative chef och meddelat denne sitt beslut. hade accepterat detta och berättat att initiativet kommit från spaningsledning. hade någon i justitieministerns omgivning kontaktat och meddelat att regeringen själv fattat beslut om telefon- avlyssning av Baresic med stöd av en bestämmelse i lagen om krimi- nalvård i anstalt. K.G. hade blivit mycket överraskad av beslutet. Han hade aldrig hört att bestämmelsen skulle kunna användas i det sammanhanget och han hade själv fått slå upp den för kontroll. I anledning av dessa tidningsuppgifter tog utredningsmännen i Baresic-ärendet kontakt med Hans Wranghult . Hans Wranghult berättade följande. Han hade genom departementsrådet och observatören i spanings- ledningen fått veta att ett möte satts ut hemma hos justitieministern . Syftet med mötet var att försöka ta reda på om man kunde telefonavlyssna Baresic. Hans Wranghult fick i uppgift av att företräda polisledningen vid mötet. Inför mötet kontaktade Hans Wranghult vid säkerhetsavdelningen. Denne berättade att Baresic varit aktiv och ringt många samtal efter mordet samt att man fått uppgift om att en person med anknytning till Baresic setts på under mordkvällen. Någon identitet på personen hade inte angett. Sent hade chefen för säkerhetspolisen kontaktats. Denne hade bekräftat uppgifterna om personen på Svea- vägen. hade därefter ringt upp fem-sex andra statsråd och beslut hade på det sättet fattats om att Baresic skulle telefon- avlyssnas.26 Utredningsmännen tog , dvs. , kontakt med . Denne överlät åt kriminalkommissarien 26 Formerna för detta beslut blev föremål för behandling i konstitu- tionsutskott, se 1988/89:KU. vid säkerhetspolisen att bringa klarhet i uppgiften om att en person i Baresics bekantskapskrets varit synlig på . meddelade Arnfors att han varit i kontakt med bland andra och från denne fått beskedet att uppgiften inte var känd vid säker- hetspolisen. Det gick således inte att få fram var denna uppgift kommit ifrån eller vem den avsåg. K.G. berättade att han fått besök av kriminalinspektören vid säkerhetspolisen. Denne hade framställt en begäran om telefonavlyssning av Baresic. K.G. kunde inte minnas att han hört talas om att en person med anknytning till Baresic varit synlig på under mordkvällen. Han uppgav att han skulle ha bedömt en sådan uppgift som så sensationell att han i så fall möjligen skulle ha fattat ett annat beslut. K.G. berättade också att han efter föredragningen ringt upp för att efterhöra om led- ningen för säkerhetsavdelningen sanktionerat begäran. har hos efterfrågat avslyssningsbeslutet och dess eventuella underlag. Vi har därvid fått del av beslutet, som i sak lyder enligt följande: Med stöd av 31 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt förordnar regeringen att, under tid då är intagen i av ovannämnda dom och till dess annat föreskrivs, före- trädare för får avlyssna hans telefon- samtal från anstalten utan hans vetskap. Sedan vi ånyo efterfrågat beslutets underlag, och även påpekat att det i olika sammanhang hänvisats till en inom vid tiden upprättad promemoria i ärendet, har vi erhållit ett skriftligt svar enligt vilket handlingar i ärendet inte förekommer. Efter detta besked har vi vänt oss till , som 1988/89 alltså behand- lade bl.a. det här aktuella telefonavlyssningsbeslutet (se 1988/89 KU:30). Vi erhöll därifrån det svar regeringen genom dåvarande rätts- chefen i Statsrådsberedningen avgav till utskottet i anledning av granskningen. Där uppgavs bl.a. följande om bakgrunden till avlyssningsbeslutet. Regeringsbeslutet föregicks av en föredragning hos justitieminister av polisöverintendenten vid polismyn- digheten i Hans Wranghult. Närvarande från justitiedeparte- mentet var också statssekreteraren , rättschefen och departementsrådet . Beträffande vad som då före- kom hänvisas till en av upprättad promemoria, som ingår i akten i ärendet. Utöver de omständigheter – med anknytning till det inträffade mordet på statsminister – som redovisas i prome- grundades regeringens beslut på bedömningen att det kunde finnas risk för ytterligare våldsdåd av liknande slag. Det var därför av hänsyn till rikets säkerhet påkallat att man genom avlyssning av telefonsamtal kunde klarlägga hotbilden och vidta erforderliga motåtgärder. Den aktuella bestämmelsen i lagen om kriminalvård i anstalt har tidigare utnyttjats för att möjliggöra avlyssning av personer som avtjänar straff för spioneri. Det framkom någon tid efter beslutet att regeringens medgivande till avlyssning av telefonsamtal hade – på sätt som är möjligt enligt bestämmelserna om telefonavlyssning som beslutats av domstol – utnyttjats så att också samtal där han inte deltog kommit att avlyssnas. Detta uppmärksammades av i samband med en redo- visning av den dåvarande spaningsledningen. Sedan det av departementet påtalats för spaningsledningen att beslutet inte kunde utnyttjas på detta sätt, förklarade sig spaningsledningen införstådd med den bedömningen. I svaret noterades vidare att be- slutat om telefonavlyssning av Baresic enligt be- stämmelser. Från KU erhöll kommissionen vidare den i svaret ovan omtalade promemorian, som även nämns i KU:s granskningsbetänkande. Den har följande lydelse. PM (avsedd för akten i ärendet) Chefen för kriminalavdelningen i polisöverinten- denten Hans Wranghult har vid redovisning inför justitie- ministern av spaningsläget i fråga om mordet på statsministern uppgivit bl. a. att en hos säkerhetsavdelningen registrerad person ur Baresics bekantskapskrets enligt vittnesmål eventuellt kan ha uppehållit sig i närheten av mordplatsen vid den aktuella tiden och att Baresic enligt upp- gift från anstalten f. n. är sysselsatt med att därifrån ringa runt till hela världen. Från spaningsledningen förelåg enligt Wranghult ett mycket starkt önskemål att få möjlighet att avlyssna hans samtal utan hans vetskap, vilket i så fall avsågs ske genom försorg av säkerhetsavdelningen vid riks- polisstyrelsen. Chefen för säkerhetsavdelningen, som kontaktades per telefon i samband med redovisningen, förklarade sig instämma i önskemålet. Justitieministern förklarade att enligt hans mening de lämnade upplys- ningarna utgjorde grund för ett beslut med stöd av 31 § lagen (1974:203) om kriminalvård om avlyssning av Baresics telefonsamtal från anstalten och tog per telefon kontakt med statsråden I. , , , , R. och , vilka samtliga delade hans uppfattning. Detta meddelades Wranghult. 5.15Avsnitt Y – (PKK) Avsnitt Y – innehåller i praktiken den utredning som PU företagit rörande PKK. Det registrerade utredningsmaterialet består i denna del av ett 70-tal pärmar. Av flera skäl har vi vid vår granskning och redovisning av brottsut- redningen rörande PKK valt en annan metod än den vi valt beträffande övriga avsnitt, där vår granskning utgått från PU:s förundersöknings- registrerade utredningsmaterial. Den främsta anledningen till detta är att utredningen rörande PKK varit föremål för flera gransk- ningar, genomgångar etc. Så har t.ex. granskat och översiktligt redovisat utredningen mot PKK under det första utred- ningsåret. Vidare har utredningen rörande PKK berörts i lands- hövdingen rapport över granskningen av hotbilden mot och säkerhetsskyddet kring statsminister (SOU 1989:1). Vissa delar av utredningen avseende PKK har varit föremål för domstolsprövning (de s.k. smugglings- respektive buggnings- målen). uppdrog förundersökningsledningen åt kammar- åklagaren att göra en fullständig genomgång och analys av utredningens PKK-material och en på denna genomgång grundad rapport presenterades . Vidare gjorde den tidigare sekretariat under 1995-96 en dokumenterad genomgång av materialet. Slutligen har kommissionens experter gått igenom PKK- avsnittet (se vidare nedan under särskild rubrik). Vi har mot denna bakgrund valt att redovisa detta avsnitt utifrån tidigare gjorda genomgångar och granskningar. Redovisningen i det följande bygger på det ovan nämnda materialet med tyngdpunkt på den genomgång av grundmaterialet om PKK som gjort. Efter den turkiska statens bildande utsattes de i bosatta kurderna för ett starkt assimileringstryck. Det kurdiska språket för- bjöds, kurdiska ortsnamn ändrades till turkiska och kurderna kallades bergsturkar. Detta ledde till starka reaktioner bland kurderna. Flera uppror slogs ned. Vid i tog den kurdiska frågan ny fart . samlade en student i statskunskap, , ett stort antal studenter runt sig i en grupp som kalla- des revolutionärer. Genom denna grupp skapades organisa- tionen PKK (Partiya Karkeren Kürdistan), arbetarparti. Målet för organisationen är en självständig kommunistiskt präglad kurdisk stat under PKK:s ledning. har som generalsekreterare stått i spetsen för partiet. PKK styrs av generalsekreteraren, den under hans ledning arbetande politbyrån och centralkommittén. PKK:s anhängare indelas i tre grupper; sympatisörer, kaderaspiran- ter och kadrar. Kadrarna är fullvärdiga medlemmar som inte har någon möjlighet att utträda ur partiet. Dessa betraktar sig som professionella revolutionärer, bär ofta täcknamn och är försedda med falska person- handlingar. Kadrarna är skyldiga partiet total lydnad och måste utföra order utan kritik. Någon opposition inom partiet tolereras inte. Kritik mot generalsekreteraren eller brytning med partiet betraktas som för- räderi. tog militären över kontrollen i . Då flyttade PKK:s ledning till huvudstad . Efter militärkuppen sökte sig stora grupper kurder till . Dåvarande , , , och tog emot de flesta. PKK:s ledare sökte uppehållstillstånd i men fick avslag på sin begäran. Uppbyggnaden av det europeiska PKK motsvarar till stor del ur- sprungspartiets. Högsta organet är exekutivkommittén. Denna utgör förbindelse mellan partiledningen och den europeiska centralkommittén med säte i . I har det inte funnits någon fast organisation utan endast en underkommitté. anses PKK ha haft ett 50-tal an- hängare i . Hur PKK först aktualiserades i PU Redan tidigt under utredningen – den efter mordet – kom organisationen att tilldra sig ett visst intresse från utredningens sida som eventuellt inblandad i mordet. PKK hade under såväl 1984 som 1985 varit föremål för ett par brottsutredningar i och . Brottsutredningarna rörde mord på avhoppare från PKK. PKK hade också av regeringen förklarats som terroristorganisation, innebärande bl.a. att organisationens medlemmar efter prövning i det enskilda fallet kunde utvisas med stöd av bestämmelserna i dåvarande utlänningslagen (SFS 1980:376). Motiv från PKK:s sida att utföra attentat riktade mot svenska intressen kunde därför finnas. efter mordet hölls förhör med ett relativt stort antal personer, som var kända för eller misstänktes för att ha samröre med och som vistades i – främst i . Förhören hölls av personal från . Vid förhören fick personerna redogöra för sin bakgrund såsom familjeförhållanden, utbildning, yrke m.m., sin politiska hemvist, sitt förhållande till PKK, sitt förhållande till samt sina förehavanden under mord- natten. Några husrannsakningar ägde också rum varvid handlingar togs i beslag. genomfördes en mera samlad aktion i en lokal som disponerades av svensk-kurdiska föreningen. Nio personer som befann sig i lokalen hämtades till förhör. Efter beslut av kommissarien genomfördes husrannsakan i lokalen, varvid skriftligt material togs i beslag. Beslagen hävdes av chefsåklagaren . Ifrågavarande åtgärder, som företogs som ett led i en mera allmänt inriktad spaning, blev senare föremål för kritik av JO. Påstådd vapenöverlåtelse med anknytning till Täbyanstalten riktade PU ett växande intresse mot organisationen . Efter ett tips om en vapenleverans som skulle ha ägt rum före mordet framstod PKK som ytterligt intressant i utredningen, varför spaningsledningen styrde över allt större resurser till denna bearbetning. Tipset lämnades av en man, , som inkom till kriminaljouren vid sent . 27Justitieombudsmännens ämbetsberättelse 1989-90 s. 53 ff. 28Tipset om vapenöverlåtelsen och bearbetningen av detsamma finns i PU- materialet registrerat särskilt under avsnittet P – Vapenärende Täbyanstalten inledning av PKK-spåret . för mordet på avtjänat ett kortare fängelsestraff för häleri på kriminalvårdsanstalten i . På samma avdelning hade två andra personer varit intagna; kurden som ingått i den s.k. Skomakarligan och som avtjänade ett mångårigt fängelsestraff för narkotikabrott och smuggling samt som avtjänade livstidsstraff för mord och flygplanskapning. berättade bl.a. följande. hatade den och för den utvis- ningsdom som ingick i hans straff. Runt före mordet på hade frågat om han kunde skaffa vapen, typ . Inledningsvis hade inte brytt sig om förfrågan. Dagen efter mordet hade varit på gott humör och sagt nu är det fixat. Också Baresic, som varit god vän med , hade varit glad. Dagen därpå, , hölls ett nytt förhör med . Han berättade att han sålt två vapen till för sammanlagt . hade han under en permission levererat vapnen till bostad i . , som också haft permission denna dag, hade lovat och en del kläder om höll tyst om leveransen. hölls ytterligare ett förhör med . Han uppgav då att såväl som Baresic hatat , som de höll som ansvarig för sina respektive situationer. Baresic hade fått sin nådeansökan avslagen. berättade vidare att han uppfattat av och att de spanat mot bostad i . Om vapnen berättade att han under permissionen hämtat två Coltar på restaurang Wallonen. Vapnen hade överlämnats av en person från , . hade därefter åkt till bostad och lämnat vapnen. hade sagt att vapnen skulle användas vid bankrån. berättade också att och på anstalten varit väldigt nervösa under morddagen och ofta tittat på klockan. Baresic hade därvid yttrat får vi se hur det går för . Dagen efter mordet hade varit glad och fällt kom- mentarer som tolkat som att son hade skjutit . tillade att han hotats att hålla tyst av Baresic och att han erhållit vapnen av en person, . genomfördes en valkonfrontation med . förevisades tekniska rotelns vapensamling och han pekade då ut som sådana vapen som han levererat till . Vapnen hade mycket korta pipor, . (Som framgått i kapitel 2 visade den tekniska utredningen i samband med provskjutningar att vapen med så korta piplängder knappast kan vara aktuella i mordutredningen.) som valkonfrontationen ägde rum berättade i förhör att han sysslat med vapenaffärer i liten skala. Han hade efter mordet på – – ordnat möjlighet för att köpa ytterligare vapen. , som även denna dag haft permission, hade emellertid uteblivit från ett möte och affären hade därför inte blivit av. berättade också att Baresic efter utnämning till statsminister yttrat Han ska dö också. , vallades i . Han pekade då ut den adress där han köpt revolvrarna av förhör berättade att han egentligen skulle haft permission men att övertalat honom att i stället ta permission , då också hade permission, så att de skulle kunna sköta vapenaffären. hade före permissionen ringt till och i förtäckta ordalag talat om att han var intresserad av att köpa vapen. hade sagt att det var OK att besökte honom vilket tolkat som att hade vapen att sälja. Under permissionen hade först rest till sin bostad i . Därefter hade han ensam åkt taxi till bostad i . Av hade han fått och en del kläder. Därefter hade han fortsatt med samma taxi till i . hade överlämnat två revolvrar i kaliber .38 och fyra askar ammunition. Med taxin återvände sedan till sin bostad. Hans f.d. hustru kom på besök.