sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Insatser i och utanför föreningslivet De frågor som vi vill ge en kritisk granskning och diskutera i detta kapitel kan sammanfattas på följande vis: Har medborgarnas engage- mang i föreningslivet förändrats, till omfattning och karaktär, ? Vilka uttrycksformer i och vid sidan om föreningslivet tar sig medborgarskapet på tröskeln ? Hur kan man förstå dessa former? Vad betyder de uttryck för medborgarskap som vi kartlagt och vad säger de om tillståndet i när det gäller medborgerlighet? Syftet är att diskutera medborgarskapet såsom det kommer till uttryck genom deltagande och frivilligt arbete i för- eningslivet. Med stöd av resultat från en bred befolkningsunder- sökning diskuterar vi också några andra former av medborgardel- tagande – utanför det traditionella föreningslivet, såsom informella insatser i närmiljön, deltagande i informella nätverk och tillfälliga sammanslutningar. Medborgarskap är ett begrepp som kommit att ges en allt vidare tolkning och investerats med olika betydelser – som går långt utöver den innebörd som har att göra med individens förhållande till staten uttryckt i formaliserade rättigheter och skyldigheter (för en proble- matiserande genomgång, se Janoski, 1998; Rees, 1996). Medborgar- skapet i en vidare tolkning inkluderar ett antal olika roller och identiteter som individen har i förhållande till samhället, inte minst i det som betecknas som det civila samhället. Aktivt medborgarskap kan sålunda ta sig ett antal olika uttryck och gestaltningar. Det har blivit allt vanligare att här också inkludera socialt inriktat med- borgarengagemang, något som också varit betydelsefullt för vår befolkningsundersökning. Föreningsliv, grannskap och andra delar av lokalsamhället är arenor där aktivt medborgarskap kan utövas och förverkligas. De innebörder som medborgarskapsbegreppet till- skrivs tycks emellertid i viss utsträckning tidsbundna – både som ut- tryck för konkreta samhällsförändringar och för ideologiskt relate- rade diskursförskjutningar. har en stark föreningstradition. Detta har forskning gett talande bevis för (Häll, 1997; SOU 1993:82). Internationella studier som genomförts (se till exempel , 1995; , 1997) har bekräftat bilden av Föreningssverige. Med sina omkring 200 000 föreningar i en befolkning på 8.8 miljo- ner invånare och sina drygt 3 föreningsmedlemskap per capita fram- står vid en internationell jämförelse som mer föreningstätt än flertalet andra länder. Den svenska folkrörelsetraditionen, som ju utgör en av den svenska självförståelsens stoltare komponenter, har i internationell belysning också faktiskt visat sig vara unik till sin karaktär (se till exempel , 1997). Ett utmärkande drag för folkrörelser och det svenska föreningslivet är att dess verk- samheter i mycket stor utsträckning bygger på medlemsinflytande och ideella insatser. Perspektiv på medborgaraktivitet i föreningslivet Människors engagemang i föreningslivet har av tradition setts som ett grundläggande inslag i och en förutsättning för en fungerande demokrati i . Dess betydelse har uppfattats vara av ett direkt slag. Via föreningslivets medierande funktion får individen en kanal för att utöva politiskt medborgarskap. är föreningslivet en demokratiskola där demokratiska värderingar och arbetssätt lärs in och reproduceras, något som kommer demokratin i sin helhet till nytta (SOU 1987:33).1 Inflytande- och demokratiaspekterna har sålunda framför allt betonats när betydelsen av föreningsliv lyfts fram. Det är också de politiskt inriktade föreningarna som oftast stått i fokus för intresset. Föreningsengagemang och rätten till föreningsdeltagande har i av tradition ofta uppfattats och beskrivits som resurser genom vilka individen kan påverka sin egen och andras situation och den demokratiska processen. Dessa med- borgerliga resurser är ojämnt fördelade bland människor i samhället och de tycks därigenom få olika möjligheter att delta i påverkans- processen. Resursperspektivet har tillämpats av Statistiska Central- byråns mätningar av Levnadsförhållanden (till exempel 1997) och i Medborgarundersökningen för (, , 1989). Detta synsätt diskuteras också i (1993). De resultat som diskuteras längre fram i detta kapitel ger oss anledning att ställa frågor utifrån ett resurs- perspektiv: har skillnaderna mellan olika grupper när det gäller med- borgarengagemang i föreningslivet ökat eller minskat under 1990- talet, är en sådan fråga. Medborgarengagemang kan såväl generera som vara uttryck för socialt kapital, enligt synsätt som olika författare, med något vari- erande utgångspunkter utvecklat. Föreningslivet ger individen möj- lighet att delta och vara med att bygga upp nätverk vilka, beroende på karaktär och innehåll, kan komma att utgöra ett slags kapital av relationer. Socialt kapital skapas när relationer mellan individer får en sådan karaktär att handlingskraft och agerande underlättas. Detta hävdar (1994) som även ser det sociala kapitalet som ett relationskapital vilket enskilda individer kan ha större eller mindre tillgång till (se också , 1980, som för ett likartat resone- mang). Ett något annorlunda sätt att använda socialt kapital som metafor tillämpas av (1993) när han belyser föreningslivets betydelse för demokratin. I sin numera berömda bok om politik och med- borgerlighet i analyserar han varför vissa italienska regioner tycks utveckla mer effektivt näringsliv och välfungerande lokal demokrati än andra, efter en decentraliseringsreform. Han fann att det var det sociala kapitalet och den varierande tillgången på detta som hade central betydelse, liksom den medborgaranda som ett starkt socialt kapital tog sig uttryck i. Hur skapas detta? Avgörande för utvecklandet av ett starkt socialt kapital, hävdar , är till- gången på ett tätt och vitalt föreningsliv. Genom detta uppstår ett sammanhållande kitt i form av starka sociala normer om förtroende och ömsesidighet vilket möjliggör samarbete och vidmakthållande av ett slags grundläggande social tillit. Det är inte föreningsaktivi- tetens brobyggande betydelse eller dess betydelse som direkt demo- kratiskola som ställs i förgrunden. Föreningslivets betydelse för demokratin blir med detta synsätt av mer indirekt karaktär. För- eningens inriktning och målsättning blir av underordnad betydelse. Inget föreningsengagemang blir viktigare för demokratin än något annat: deltagande i sångkörer, frimärksklubbar eller studiecirklar blir lika viktiga arenor för att skapa medborgaranda och socialt kapital som mer politiskt inriktade föreningstyper, med detta syn- sätt. Medborgarskapet kan få ta sig en brokig mångfald av gestalt- ningar och kan ändå vara lika betydelsefullt. Men den medborgar- anda som genereras, hävdar , kommer hela samhällets demokrati till del. Bidrar verkligen allt föreningsdeltagande på detta sätt? Det är en fråga som det finns anledning att kritiskt studera, vilket till exempel Wijkström (1998) gjort. Gundelach & (1997) argumenterar i en klargörande analys för betydelsen av att göra en distinktion mellan föreningsdeltagande och demokratisk integration, mellan socialt kapital och politiskt kapital. Medborgarskapet handlar också om tillhörighet – om vem som tillhör och inte tillhör och om hur rättigheter och skyldigheter är fördelade i samhället (Bulmer & Rees, 1996). Tillhörighetsaspekten har tydligt betonats i i takt med att samhället blivit mångkulturellt. Integrationsbegreppet har fått ny aktualitet. Kring föreningslivets potential för integration av grupper och individer med varierande kulturella och sociala villkor och bak- grund har starka förhoppningar knutits. Dessa har kommit till ut- tryck i officiella dokument (SOU 1996:55). De antaganden som dessa förhoppningar bygger på har dock också problematiserats av ett flertal forskare (, 1999; , 1994) som bland annat pekat på de komplikationer som föreningsdeltagande som uttryck för särintressen och särtillhörighet medför. Som en hörnsten i till- hörighetsskapandet ses dock det frivilliga engagemanget. Genom aktivt medborgarskap deltar individen inte bara för sin egen skull utan kan också vara med och skapa tillhörighet för andra. Om föreningsdeltagande i allmänhet i många fall beskrivits uti- från ett resursperspektiv och med anknytning till medborgarskapets rättigheter i vårt land, så har ideellt föreningsarbete mer specifikt oftare beskrivits från ett förpliktelseperspektiv. Detta gäller på ett särskilt tydligt sätt för den offentliga diskursen i . Den frivilliga insatsen har fått moraliska inslag. Kunskaps- intresset kommer också att knyta an till en anglosaxisk tradition för forskning om frivillig verksamhet.2 Del- tagande i föreningslivet må ge resurser eller ses som uttryck för resurser till handling och inflytande. Icke desto mindre krävs att den som är frivilligt aktiv ger av sin tid, oavlönat, inte bara för sin egen skull utan även för andras skull. Kanske är det just därför följdriktigt att intresset för att studera det frivilliga medborgarengagemangets motiv ökat påtagligt i (se exempelvis Habermann, 1999; , 1997). Plikten att vara engagerad medborgare i föreningslivet har från olika håll tydligare artikulerats. Informella insatser som en del av medborgarskapet I har man av tradition varken beaktat eller betraktat infor- mella insatser ur ett medborgarskapsperspektiv. Det har gällt in- satser både inom och utom familjen. Under har emellertid de här slagen av aktiviteter kommit att bli alltmer uppmärksammade i anslutning till diskussioner om det utvidgade medborgarskapet. Ett sätt att försöka dela upp olika slag av arbete/insatser har varit att göra en indelning i olika grundtyper. Ett vanligt tillvägagångssätt är då att skilja ut informella insatser från förvärvsarbete mot ersätt- ning, hushållsarbete och organiserat frivilligarbete (se till exempel , 1994). De informella insatserna kan i stor utsträckning antas ta sin startpunkt och genereras på delvis andra sociala arenor, utformas under andra premisser och till dels ha andra målsättningar än organiserade frivilliginsatser. När det gäller informella insatser brukar man, ännu tydligare än beträffande frivilliga förenings- insatser, peka på förpliktelsers grundläggande betydelse, liksom att givare och mottagare ofta har en stabil relation med en specifik historia (se till exempel , 1997; Szebehely, 1994; Lingsom, 1998). Naturligtvis finns det också likheter med andra typer av verksamheter, inte minst hushållsarbete i det egna hemmet. (1996) presenterar emellertid empiriska data som styrker vikten av att betona de grundläggande principiella skillnader som verkar föreligga mellan till exempel organiserade frivilliginsatser och informella insatser. Vi ser det som olika sätt för medborgarna att uttrycka sig och utgår från att de typer av aktivitet som vi benämner informella insatser i icke ringa utsträckning har andra utgångspunkter och mål samt genererar ett annat slags socialt kapital än organiserade frivilliginsatser. Det är vidare en principiellt viktig skillnad mellan informella insatser som görs utanför det egna hemmet och sådana som görs för någon man bor tillsammans med. Vi utgår också från att informella insatser varken är utbytbara eller jämförbara i någon enkel mening med andra aktiviteter. Det finns lite kunskaper om den svenska befolkningens infor- mella insatser, inte minst på övergripande empirisk nivå (se dock ). Vi ställde också några frågor i vår egen befolk- ningsstudie . Huvuddelen av den kunskap som ändå finns har tagit sin utgångspunkt i ett mottagarperspektiv och inte i ett givarperspektiv (se till exempel Daatland (red. ), 1998; Szebehely, 1998). (1992) har dock i en tidsanvändningstudie tangerat området och (1995) tar relativt ingående upp den här typen av frågeställningar. Sist- nämnde författare visar, liksom vår egen studie av denna fråga (, 1993) att befolkningens informella insatser är omfattande. I den samtida diskussionen om medborgarskapet har familjens roll liksom insatser i det egna hushållet länge haft en undanskymd plats (se till exempel Rees, 1996 ). har emellertid en omfattande internationell feministisk forskning och forskning utifrån könsperspektiv kommit att intressera sig för dessa frågor. Vidare pekar ny forskning mot att familjerelationer fortsätter att ha stor betydelse i våra typer av samhällen. tycks inte längre centrala begrepp som ansvar, förpliktelser och rättigheter ha några självklara eller absoluta innebörder, varken för givare eller mottagare av informella insatser i västvärldens länder (se till exempel Finch 1996). I diskussionen om socialt kapital har däremot den inledningsvis citerade (a.a.) betonat familjens roll för att skapa sådant kapital. I en aktuell genomgång av anhörigas betingelser i – speci- fikt anhöriga till äldre – konstaterar (1998) att kunskapen om anhöriginsatser totalt sett är mycket liten och att den tar sin utgångspunkt i mottagarens situation och inte i givarens. konstaterar också att den be- gränsade diskussion som förekommit om anhöriginsatser i huvudsak utgått från den offentliga vårdens och omsorgens premisser. Svensken som medborgare – en ständig källa till bekymmer varnade forskarna för att de traditionella formerna för medborgarengagemang var på tillbakagång (, 1986; SOU 1990:49). Mycket tyder också på att har politiska partier och traditionella folkrörelser fått allt svårare att behålla legitimitet bland medborgarna (se , 1997; Montin, 1998). Man har i stället pekat på tendenser som visar att medborgarna väljer mindre förpliktande former för deltagande eller nya uttrycksformer för deltagande (et al, 1998). Det sammanfattande intrycket är att och i ännu högra grad har det offentliga samtalet i hög grad präglats av oro och bekymmer för svenskarnas vikande direkta politiska engagemang, minskande medborgaraktivitet, eller ett engagemang som tar sig fel uttryck. Konsekvensen av denna minsk- ning för demokrati, det civila samhällets vitalitet, det lilla sam- hällets omsorgspotential och för samhällets förmåga till integration har diskuterats i pågående liksom uppblossande diskussioner över decenniet. I denna bekymrade anda kom för- eningarna och deras verksamheter att lyftas fram, när de – för svenskt vidkommande – artikulerades från helt nya perspektiv och med nya ideologiska förtecken. Intresset utvecklade sig i interna- tionell riktning mot fokus på välfärdsfrågor. Detta innebar bland annat att föreningarnas – frivilligorganisationernas – potentiella för- måga till serviceproduktion efterfrågades, inte minst med förvänt- ningar på deras möjligheter att mobilisera till oavlönat arbete. Med- borgarskapets förpliktelser när det gäller hjälp och omsorg kom på ett helt annat sätt än tidigare i fokus i denna diskurs och det skedde en ideologisk förskjutning från aktivt medlemskap till frivilligt arbete – det oavlönade engagemanget i allmänhet och det sociala frivilligarbetet i synnerhet. Medborgarens kapacitet för och plikt att bidra och ge välfärdsresurser kom i fokus. Målet var ett mer om- händertagande civilt samhälle. Välfärdssamhällets kris, med krav på offentliga nedskärningar, ett nyliberalt klimat med intensifierad kritik av den svenska välfärdsstaten och vissa kulturkonservativa inslag i samhällsdebatten, utgjorde en bakgrund till denna samhälls- situation. Det antogs bland annat att ett väl utbyggt välfärdssamhälle av skandinavisk modell skulle tendera att förkväva det civila samhället (, 1995; , 1997). Frivilligt arbete lyftes fram i debatten och behovet av det på- talades på ett sådant sätt att man kunde förledas att tro att det var något för vår kultur nytt och främmande. Kontinuiteten bakåt till föreställningarna om folkrörelseengagemang och aktivt medlemskap tycktes bruten. När hjälpaspekten av medborgarengagemanget be- tonades tycktes det finnas fog för att utgå ifrån att de svenska med- borgarna, passiviserade av sitt välfärdssamhälle, i mycket liten ut- sträckning var engagerade i frivilligt arbete. inledde vi ett stort forskningsprojekt om den frivilliga sektorns roll i . Inom ramen för projektet och just när diskussionen om det sociala frivilliga engagemanget var som livligast, genomförde vi, på ett riksrepresentativt urval av befolkningen, en undersökning av medborgarnas frivilliga insatser i föreningslivet (, 1993). Tvärtemot vad man hade kunnat förvänta sig utifrån den debatt som fördes, visade resultaten att frivilliga insatser i föreningslivet hade omfattande utbredning i Det sociala frivilligarbetet hade förvisso inte någon dominerande roll eller ens särskilt framträdande plats ibland medborgarnas frivilliga insatser, där frivilligt arbete i idrotts- föreningar var den vanligaste formen för engagemang. Det var emellertid svårt att få undersökningens resultat att stämma med bilden av som ett land med dramatiskt minskande förenings- engagemang. föreföll inte ens särskilt passiviserat vid en internationell jämförelse. Deltagande i en komparativ studie omfattande 10 europeiska länder3 (Gaskin & , 1995; , 1995) visade att , till- sammans med , var de länder där frivilligt arbete var mest utbrett i befolkningen. Det sociala frivilligarbetet var dock vanligare i flertalet andra länder. Men missnöjet fortsatte. Utifrån ett synsätt som fått viss utbredning var det fel frivilligarbete som medborgarna engagerade sig i. Det var inom den sociala sfären som det frivilliga arbetet var mest behövt, inte inom idrotten. Missnöjet med medborgaren och det alltmer avtagande samhälls- engagemanget har fortsatt , nu åter med be- toning på demokratiaspekterna och på det underskott i denna som blir konsekvensen av sviktande medborgarmedverkan. Oron formu- leras även fortsättningsvis med moraliska förtecken. Svenskarna tycks allt mindre benägna att göra någonting själva. De ser sig mer som konsumenter än som politiska medaktörer. Den svenska demokratitolkningen tenderar att urvattna medborgarskapets inne- börd genom att reducera individens samhällsroll. Betoningen ligger på vad samhället kan göra för individen inte vad individen kan göra för samhället, konstaterar vid och Samhälle (SNS) i sin summering av utvecklingen av medborgarnas politiska deltagande (et al, 1998, s. 17). Enligt deras mätningar fanns det all anledning till oro. I ett flertal avseenden visade det sig att medborgarnas politiska del- tagande hade minskat eller stagnerat. Samma alarmerande situation finner rådet beträffande föreningslivet. Aktivitetsnivån har gått ned på ett närmast skrämmande enhetligt sätt (s. 67). En nedgång i for- mella medlemskap konstaterades, men denna befanns dock vara relativt måttlig. De stora förändringarna gällde i stället det aktiva föreningsdeltagandet och förtroendeuppdragen där man fann en relativ tillbakagång på . Utvecklingen när det gäller föreningsengagemang överensstämmer med stagnationen och nedgången i politiskt deltagande, särskilt inom de politiska partier- na, konstaterades i rapporten. Den lilla grupp som bär upp organisationslivet har blivit ännu mindre. frågan om var den nedre gräns går för det folkrörelseideal som bygger på att många medborgare frivilligt engagerar sig i organisato- risk samverkan. Föreningssverige börjar knaka i fogarna Erosio- nen av det sociala kapitalet kan få oanade konsekvenser (s. 68). 1998 genomförde vi en ny undersökning av medborgarnas frivilliga aktiviteter. Det är på resultaten från denna undersökning som dis- kussionen i det här kapitlet baserar sig. Undersökningen omfattar även studier av medborgarnas informella insatser utanför förenings- livet och insatser för någon i det egna hemmet som är sjuk, handi- kappad eller gammal. Dessutom har vi kartlagt förekomsten av in- formella nätverk. Navet i undersökningen utgörs av en uppföljning av 1992-års undersökning och den bygger på samma frågor som de som ingick i den första undersökningen. Det sammantagna intrycket från ut- vecklingen av frivilligt arbete över , baserat på resultaten från de två mättillfällena, är att det är fråga om i huvudsak stabila mönster när det gäller omfattningen och inriktningen på med- borgarnas frivilliga engagemang. De förändringar som vi iakttar är ganska marginella. Resultaten diskuteras utförligare i kommande avsnitt. Den bild av svenskt medborgarengagemang i föreningslivet som dessa resultat ger tycks gå stick i stäv med den bild av utveck- lingen i svenskt föreningsengagemang som författarna till den refererade målar upp. Sannolikt beror olikheterna både på det sätt på vilket medborgarengagemanget mätts och tid- punkterna för datainsamlingen i respektive undersökning. Men olikheterna beror nog också på olika synsätt beträffande de fenomen som ska kartläggas och på vad det är för slags medborgarengage- mang som vi vill få fatt i. Utgångspunkten för vår studie har varit att avstå från att göra nor- mativa bestämningar av vad som ska räknas som bra frivilligarbete (för demokratin, som social hjälpinsats, etc.) och som mindre bra. Med pragmatisk ansats har vi i stället försökt fånga upp allt frivillig- arbete som utförs i föreningslivet utifrån tanken att det kan ses som olika uttryck för gestaltningar av medborgarskap – låt vara av mycket varierande karaktär och med varierande konsekvenser. frivilligt arbete fyller olika funktioner för individer har våra tidigare studier visat (, 1997). Individer kan också ha olika slags anknytning till föreningslivet. Kanske är de skillnader i resultat som vi konstaterat jämfört med andra studier också illustra- tioner till att föreningslivet faktiskt har förändras. Ideellt förenings- engagemang låter sig endast delvis fångas upp i en formaliserad kategori såsom förtroendeuppdrag, vilken ofta används (se Häll, 1997; et al, 1998), utan tar sig delvis andra, mindre struk- turerade former. Föreningslivet kanske inte bara är en omistlig demokratiskola för medborgarna utan också ett mångtydigt mellanrum i samhället – mellan stat, marknad och familj – där indi- viden gestaltar medborgarskapet på många olika sätt och där för- ändringar sker (Amnå, 1995). Ett syfte med studien var att kartlägga dessa olika former. Sålunda har vi, i våra undersökningar 1992 och 1998, inte använt den i detta sammanhang gängse folkrörelseansatsen, där den inter- vjuade i tre steg tillfrågas om medlemskap, aktivt deltagande respek- tive förtroendeuppdrag i en föreningstyp. Vi har i stället utgått direkt från det frivilliga arbetet vilket i undersökningarna opera- tionaliserades på följande vis: Vi är intresserade av att kartlägga det som brukar kallas för frivilligt arbete, det vill säga sådant arbete och sådana insatser som utförts på frivillig grund, oavlönat (eller mot symbolisk arvode) och . I vissa sammanhang kallas det för ideellt arbete. Det kan vara fråga om många olika slags insatser, till exempel hjälpinsatser, utbildning, styrelseuppdrag, kaffekokning, med mera. Därefter fick intervjupersonerna svara på om de utfört sådant arbete inom någon eller några av de 32 för- eningstyper som i tur och ordning presenterades för dem (se en uppställning av dessa i tabell 3). Dessa är i huvudsak desamma som förekommer i andra, motsvarande undersökningar (se Häll, 1994; et al, 1998). I en senare del av undersökningen frågade vi också om den intervjuade var medlem i den förening för vilken frivilliga insatser utfördes. Undersökningarna baserade sig på ett representativt urval av be- folkningen , både 1992 (1045 ip) och 1998 (1104 ip).4 Ut- över detta, fick vi, vid undersökningen 1998, också möjlighet att inkludera äldre människor . Ett för hela riket genom- snittligt urval på 200 personer i dessa åldrar intervjuades.5 Om inget annat anges, avser tabellredovisningarna i texten åldersgruppen 16- . Den följande presentationen tar upp tre huvudtyper av med- borgarengagemang och är disponerad på följande vis: Först kommer en beskrivning och analys av frivilliga insatser i föreningslivet, lik- som av medborgarnas tillhörighet till informella nätverk. Därpå följer ett avsnitt om informella insatser utanför föreningslivet och utanför det egna hushållet. diskuteras insatser för någon i det egna hushållet.