sou · GNB3132d4 · 2000-01-01 00:00:00 — Ungdomarna i materialet upplever genomgående ett stort avstånd till politiken. Politiker är svåra att identifiera sig med. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN intervjuade upplever ett generationsproblem. De kan inte identifiera sig med de där kostymgubbarna (och tanterna), eller kanske framför allt tvärtom – de där kostymgubbarna förstår inte ungdomars verklighet och problem. Många ger uttryck för känslan av att ung- domar bara blir viktiga när man behöver deras röster. Det är inte någon verklig omsorg om ungdomars väl och ve som gör att politi- kerna vänder sig till ungdomar. De verkliga ungdomsfrågorna kom- mer inte upp och ingen lyssnar ordentligt på ungdomsgruppen trots att det är vi som skall ta över... Nej och det är ju svårt det också för det är ju lite äldre personer som sitter i regeringen och har poster som syns. Och ha nån gubbe på 50 som säger att nu går ni och röstar på oss för vi tänker lägga pengarna på vården och så... det skiter man väl i om man är .... (Man 23, ekonomstuderande, röstade.) Men ungdomen är bara bråkig och liksom så där va, det är som gamla säger va... å ungdomar , dom drar så mycket sådär alla över samma kam, vi är för små liksom för att förstå det och det... jag känner jag tillhör den där gruppen som alla tycker liksom inget vet... (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) Det avstånd som upplevs kan emellertid inte förenklas till enbart en fråga om att för få ungdomar syns i de politiska församlingarna. Det bör snarare länkas till känslor av elitstyre, förvirring och brist på politiska alternativ. Många av ungdomarna här upplever också tyd- ligt att det inte händer något i de frågor de tycker är viktiga. Den politiska debatten tar inte tag i en, griper inte in i vardagsfrågorna. De politiska besluten upplevs inte påverka den nära situationen. En sak som bör leda till eftertanke är att så få av de intervjuade nämner arbetslösheten som en viktig politisk fråga . Detta trots att så många i materialet har en osäker position på arbetsmarknaden. De kanske inte upplever att politikerna vill/kan göra något åt den? Lokala politiker då, politiskt aktiva i den nära omgivningen? Har man någon kontakt med sådana? Ger i så fall inte de en mänskligare bild av politiken? Det visar sig att ytterst få har/ har haft någon kontakt med lokala politiker. Ytterst få känner dessutom någon som är politiskt organiserad och aktiv. dock, känner ungdomarna till några politiskt aktiva personer. Det kan t.ex. vara representanter för olika ungdomsförbund på skolan. Det framgår i dessa fall att de betraktar ungdomar engagerade i ungdomsförbund som enbart en livstilsgrupp bland andra, ungefär som punkare, hårdrockare, syntare etc. De ses rentav som lite konstiga, en typ av människor som klär sig och beter sig annorlunda. De tycks ha låg status och inflytande bland ungdomar i gemen det är inte modernt liksom, de är udda personer. Några är mycket avståndstagande: Det är stans snobbar med portföljer och nallar. Jag hatar ju personligen såna, det är bara så, portfölj och mobiltelefon och så, och så bara ett jäkla snack om dom inte fattar nånting om. Dom försöker bara vara likadana som dom stora. (Man 20, arbetslös, röstade ej.) Låt oss sammanfattningsvis återvända till de nyckelord som avsnit- tet inleddes med. De intervjuade har en låg tillit till politiken, dock ej till det demokratiska systemet som sådant. De upplever ett stort avstånd och att det som diskuteras inte berör. De har svårt att iden- tifiera sig med såväl politikerna som personer, som innehållet i den offentliga debatten. En stark tendens i materialet är att man saknar tydliga politiska alternativ. Denna var genomgående oavsett graden av politisk medvetenhet hos den intervjuade. Skillnaden här var en- bart att de mera medvetna i materialet förde mer avancerade reso- nemang. De försökte diskutera orsaker till partiernas ideologiska sammansmältning osv. Flertalet tycker att det käbblas för mycket om oväsentligheter i politiken. som de vill ha klara alter- nativ och skiljelinjer i de grundläggande frågorna, efterfrågas sam- verkan kring svåra samhällsproblem. I frågan om identifikation kommer också generationsproblematiken fram. Politiker är gubbar och tanter i medelåldern som inte förstår ungdomars verklighet. De krånglar till och pratar svårt och de lever i en annan värld, har andra och mycket bättre villkor. Några tar upp detta med att politiker dessutom skor sig och utnyttjar sin ställning om de kan. Ungdomar, politik och valdeltagande – en diskussion om motiv och förklaringarna bakom dem Apati eller hälsosam misstro? Det talas mycket om den ökande misstron eller rentav politi- kerföraktet. De åsiktsmönster som här återgivits uttrycker också, enligt min mening, olika former av misstro. Det bör inskärpas att denna misstro riktar sig mot politiker i allmänhet och oavsett par- tifärg. Begreppet misstro är emellertid inte okomplicerat. Vilken betydelse skall vi lägga i det? Vidare; vilka konsekvenser kan en UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN ökad misstro tänkas ha för politiken och det demokratiska syste- met? Begreppen politikerförakt och misstro diskuteras av (1998) i en forskningsöversikt. Begreppet politikerförakt har egentligen en mycket stark innebörd. Att förakta är att se ned på någon. Det innebär i sina konsekvenser ett förkastande och ett av- ståndstagande (a.a., s. 11). I intervjuerna kan man möjligen tala om sådant förakt i ett par fall. Den person bland icke-röstarna som ru- bricerats till kategorin protest är ett av dem. Indikationerna om politikerförakt bland ungdomar är alltså svaga i materialet.10 Om innebörden av begreppet misstro är avsaknad av tillit, så är detta ett mycket genomgående drag bland de intervjuade. stramar dock upp begreppet. Han länkar det till betydel- se av misstroendevotum. Misstro innebär då skepsis grundad på en övervägd och reflekterad attityd (a.a., s. 12). Sett ur denna synvinkel är den hälsosam för demokratin. Medborgarna hyser ju skepsis mot politiker och politik utifrån en medveten position, dvs. man har både kunskap, engagemang och förmåga till kritiskt ifråga- sättande. Är misstron bland ungdomarna i denna undersökning av den karaktären? I några fall är det uppenbart så. Bilden behöver dock kompliceras ytterligare. I (m.fl. 1998) framkommer en bild av kritiskt ifrågasättande medbor- gare. Denna ger dock vid handen att de varken är särskilt intresserade eller insatta i det politiska skeendet. Kanske ger det en mera korrekt bild av ungdomarna i denna undersökning? Det av- stånd till politiken som många av de intervjuade känner kan också befaras leda till ett utanförskap, en alienation. menar att be- greppet alienation här kan kopplas till såväl bristande tilltro till den egna förmågan att förstå och påverka politiken, som bristande tilltro till de politiska institutionernas mottaglighet för sådan påverkan. Han hävdar dock också att utanförskapet kan bero på ointresse, på att man är likgiltig inför det politiska skeendet. Ett sådant utanför- skap är då självvalt (a.a., s. 12). Det sistnämnda kan man i denna undersökning relatera till kategorin liknöjd bland icke-röstarna, samt till en av de två som jag hänfört till en traditionsbunden val- strategi. Men det förra fallet av utanförskap då? Vilken relevans har det? Hur kan det relateras till misstro i ovan nämnda betydelse? Draget av kritiskt ifrågasättande, låg auktoritetstro och själv- ständig hållning är mycket genomgående i denna undersökning.11 Ungdomarna vill inte luta sig mot vad andra eller den egna eventu- ella gruppen tänker och tycker. Graden av samhällsintresse och vil- jan att kunna påverka, är svårare att dra entydiga slutsatser om. som ovan karaktäriserats som medvetna och socialt inriktade tillhör utan tvekan en, i relation till den demokratiska processen, åtmins- tone potentiellt positiv kraft. De är mycket engagerade i samhälls- frågor, de besitter en god individuell kompetens och de är mycket självständigt tänkande. Liknande drag finns också bland många av de andra ungdomarna. Den rent politiska medvetenheten verkar inte alltid särskilt hög. Det finns dock en kompetens och ett allmänt samhällsintresse. Man är någorlunda orienterad i omvärldsskeenden och man förmår att självständigt söka information när man vill ha den. Hos gruppen ambivalenta icke-röstande är upplevelsen av avstånd än starkare. verkar förmågan att orientera sig sämre. Man är varken särskilt insatt eller intresserad av det politiska skeendet. Intressant här är dock självständigheten. Klarar man inte att egenhändigt ta ställning i valet så avstår man från att rösta. Att rösta har alltså blivit ett val i sig. Det gör man bara om man själv känner sig mogen för det. Detta bekräftar resultaten från det före- gående bidraget i denna volym (). Normer och social kontroll visavi valdeltagandet har försvagats. Att de ambivalenta ungdomarna skulle vara ointresserade av samhällsfrågor framstår dock inte som helt korrekt. Tvärtom ut- trycker flera tydligt ett sådant intresse. De intervjuade uttrycker genomgående också att det är viktigt att påverka/att ha möjlighet att påverka, både i stort och smått. De anför sällan att detta skulle vara omöjligt. Problemet är att den offentliga debatten inte attraherar. De ser inte kopplingen till den egna verkligheten. Då är de inte heller beredda att lägga ned det arbete som krävs för att sätta sig in i frågorna. Eftersom de partipolitiska skillnaderna också upplevs som små är behovet att stödja det ena eller andra partiet inte starkt. Ett maktskifte leder ju bara till marginella skillnader. I denna bemärkel- se kan vi tala om alienation, utanförskap. Den handlar dock inte om upplevelsen att sakna egen förmåga eller att de politiska institutio- nerna som sådana inte skulle kunna påverkas. Det handlar om att den arbetsinsats som krävs för att påverka i partipolitiken inte svarar mot vad man tror sig kunna få ut av det. Om man tycker att det hela framstår främst som entertainment (dålig sådan) och cirkus varför skall man då bry sig? Det stora flertalet ungdomar i denna undersökning tycks alltså ha relativt god individuell kunskap om och intresse för samhällsske- enden. De är självständiga och intar en visavi politiken kritiskt ifrå- gasättande attityd. Resultaten här knyter an till flera intressanta teo- rier om den nuvarande utvecklingen. Inglehart (1999:242) t.ex., hävdar utifrån sin World Values Survey att de yngre generatio- UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN nerna generellt blivit alltmer benägna att engagera sig i olika visavi eliter utmanande former av politiskt participation. Varför leder inte denna benägenhet till engagemang i partipolitiken? Trondman (1999) söker förklaringar i det för ungdomar så viktiga identitetsar- betet. Politiken blir inte viktig för den egna identiteten om den inte förmår koppla till en social politisk tillhörighet. Detta sker inte . I stället kan vi se: ....en kulturell nedkoppling av förbindelserna mellan livsstil, eller om man så vill uppvisandet av synliga identiteter, och en politiskt formulerad vi- tillhörighet baserad på sökandet efter en djupare värdegrund. (A.a., s. 292, kursiveringar i orginalet.) Partipolitik är inte något som berör de ungas självreflexiva upptagenhet, en sådan politik är helt enkelt inte en del av de ungas identitetspolitik, vars politiska engagemang snarare söker det egna vardagslivets nära domäner. Där och ingen annanstans finns det som kan påverkas (a.a., s. 292). Dagens ungdomar ställer starka krav på inflytande, delaktighet och gemenskap om de skall engagera sig. Intervjuerna i denna under- sökning bekräftar att den politiska tillhörigheten måste knyta an till identitetsutveckling och vardagsverklighet. Detta betyder dock inte att ungdomar inte kan/vill engagera sig i de stora frågorna. Ett så- dant engagemang måste emellertid bygga på känslor av politisk till- hörighet och samband med den nära verkligheten. Ungdomarna här framhåller också, som vi sett, vikten av påverkan i de stora frågorna. Flera ger också prov på engagemang i sådana. Det tar sig dock inte partipolitiska banor. Raset i partiernas medlemssiffror och politi- kens allt starkare beroende av media gör att man kan befara en ut- veckling mot ökad distans mellan partier och väljare. En sådan ut- veckling av den offentliga politiska diskursen tecknades av Haber- mas (1998). De olika arenorna för politiska samtal och dialog mellan de styrande och medborgarna blir allt färre. Medbor- garna förvandlas till objekt i stället för politiska subjekt som är med och utformar politiken. Känslor av tillhörighet till politiska partier och delaktighet i politikens utformning måste dock bygga på med- borgarnas involvering i det pågående politiska samtalet. Detta torde vara särskilt viktigt när det gäller dagens reflexiva och självständiga ungdomar. Individualiseringens konsekvenser för politiken Låg auktoritetstro, stark tro, vilja och även i flertalet fall, förmåga att orientera sig och fatta egna och självständiga beslut, är saker som vittnar om ett individualistiskt förhållningssätt. Resultaten här kny- ter tydligt an till teorier och forskning om en pågående värdeför- ändring och individualisering i samhället (se t.ex. 1999). Jag skall här i all korthet redogöra för en möjlig orsakskedja baserad på dessa teorier. Nämnda personlighetsdrag samt även de inslag i ungdomarnas allmänna inställning till livet som diskuterats tidigare i texten, är alla fenomen som kan ses som viktiga inslag i s.k. postmaterialistiska värdemönster (Inglehart 1977, 1990). Betoning på s.k. frihetsvärden om utveckling och självförverkligande ses som centrala drag i dessa. Vidare har postmaterialisten en sekulariserad hållning och hyllar en personlig moral vilken betonar valfrihet och autonomi. Han/hon vill ha inflytande och delta i beslut, har en stark tro på egenstyrkan och är kritisk till auktoriteter och institutioner. De postmaterialistiska värdemönstren är vanligast förekommande bland de yngre genera- tionerna. I och med att dessa växer upp och tar över blir det post- materialistiska värdemönstret med tiden dominerande. menar att utvecklingen innebär en långsam och smygande revolution i fråga om värdehållningar. Denna sker på bekostnad av det materialistiska värdemönstret. Detta innebär bl.a. en betoning på materiell standard samt fysisk och psykisk trygghet. Materialisten har en moral och etik samt hyser lojalitet och tilltro till auktoriteter och traditioner. Personen drar sitt strå till stacken, framhäver sig inte och är självdisciplinerad (1999:180). Parallellt med värdeförändringen ser vi allt högre individuella kompetenser. En viktig förklaring till dem är de förhöjda utbild- ningsnivåerna. Flera undersökningar har dessutom visat att tron på den egna förmågan att agera självständigt ökar med stigande utbild- ningsnivå (m.fl. 1989). En annan orsak är att individerna utvecklar en större allmänkompetens i det moderna informations- samhället. De tvingas förhålla sig till stora mängder information innehållande olika och kontrasterande budskap. De individuella val- situationerna tvingar fram ökad reflektion. Denna leder i sin tur till ökad kompetens. Den individuella och sociala förmågan till självre- flektion, informationsproduktion och kommunikativ utveckling ökar (Melucci 1992, 1996). Kunskap och värden är intimt förknippade med varandra. De värden vi hyllar styr i stor utsträckning vilken typ av kunskap vi sö- ker. Den kunskap vi besitter påverkar i sin tur värdena, vad vi anser UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN vara eftersträvansvärt i tillvaron. Ökad förekomst av postmaterialis- tiska värden och högre individuell kompetens innebär ökad indivi- dualism. Förklaringar på samhällsnivån till denna bör särskilt sökas i dels arbetsdelning och differentiering med uppbrutna grupptillhö- righeter och individualiserade levnadsvillkor som följd, dels i det komplexa högteknologiska informationssamhället, vilket för sin funktion kräver högkompetenta individer med god förmåga till självreflektion. Dessa samhällsförändringar får viktiga konsekvenser för socialisationen, fostran av nya individer in i samhället. I ett äldre mer homogent samhälle fostrades individerna av ett fåtal socialisa- tionsagenter med likartade budskap, främst familj och skola. har rollerna för dessa förändrats. har många nya socia- lisationsagenter såsom TV och andra media kommit till. Tillhörig- heter och traditioner bryts upp, den sociala kontrollen minskar, individerna rör sig i fler olika miljöer, de möter allt fler normgivare och värdeförmedlare. Den moderna individen är alltså mer utläm- nad. Han/hon tvingas till fler egna val, såväl vad beträffar handling som värden och livstil. Identiteter och tillhörighet till olika gemen- skaper kommer därmed att präglas av personliga val och ansvars- taganden, inte som i tidigare samhällen av givna externa förvänt- ningar och roller (Giddens ). I de moderna systemen tenderar däremot individualiseringsprocessen att förvandla karaktären av relationen mellan olika individer från ett band till ett val. (Melucci 1992:123.) Ett deltagande i kollektiva processer grundas mot denna bakgrund främst i individuella reflektioner och beslut, inte i lika villkor och behov av stöd från likar och legitima auktoriteter i naturliga grupp- konstellationer. I ett sådant perspektiv kanske det inte är så förvå- nande att vi möter en större mångfald av politiska förhållningssätt, ett ökat antal personligt utmejslade ideologier samt en ökad rörlig- het och minskad trohet gentemot etablerade politiska partier och organisationer. Ungdomarna ställer höga krav på relevans och re- sultat i politiken. De har god förmåga att värdera och eventuellt ge- nomskåda politiska budskap och retorik. De tar ställning självstän- digt och utifrån sakpolitiken och de värden de själva anser väsentli- ga. Om politikerna inte klarar att svara upp mot detta, om politiken upplevs som meningslös och irrelevant i relation till det man själv anser vara viktigt i tillvaron, så är steget kanske inte långt till att vända politiken ryggen. Man söker då andra vägar för att kanalisera sina krav på inflytande och förbättringar. Kanske ligger en viktig förklaring här till det paradoxala i att ungdomarna ofta visar en god kompetens och medvetenhet i olika aktuella samhällsfrågor samti- digt som de uppvisar ett ointresse och en okunskap om partipoli- tiska hållningar och offentliga politiska strider? Är det då så att dagens ungdomar inte känner några grupptillhö- righeter? Minskar familj och föräldrars inflytande över ungdomar- nas politiska värderingar och ställningstaganden? Har familj och skola ersatts av andra normgivare? Vilken betydelse har kamratkret- sen? Vilken plats intar politiken i kamratumgänget? Hur ser man på olika former av kollektivt engagemang? Ungdomars socialisation, tillhörigheter och gemenskaper Skola och familj framhålls ofta som de viktigaste uppfostrarna. Så kallade socialisationsteorier brukar hävda den konserverande sidan av detta. Barn ärver sina föräldrars värden och åsiktsmönster. Detta ger kontinuitet och stabilitet i kultur och politiska opinioner. Mycket tyder dock på att familjens roll håller på att förändras i detta avseende. Detta avspeglar sig också i materialet här. En klar majoritet uppger t.ex. att politik inte precis tillhör de vanligaste samtalsämnena hemma vid köksbordet. Vi diskuterar inte så mycket hemma. Mamma, jag frågade henne vad hon tänkte rösta på men nej det tänker jag inte säga och det är lika med pappa. (Kvinna 19, arbetslös, röstade ej.) Nej fan inte ett dyft, det är därför jag är så på nu tror jag. Man fann sig ju, det är mat på bordet, farsan klagade lite över, jävla sossar höger- vridna, morsan bla bla, det var ju det liksom. (Man 22, arbetslös, röstade ej.) I flera av de intervjuades familjer diskuteras aktuella samhällsskeen- den till och från. Ytterst få uppger dock att det diskuteras politik i mera inskränkt bemärkelse, dvs. kring partier och partipolitik. Sig- nalerna om politisk hemvist hos föräldrarna verkar få och otydliga. Förvånansvärt få i materialet vet vad deras föräldrar röstar på. Många förstår vartåt det lutar. Vissa tycks emellertid inte ha en aning. Värdeförmedling och politisk påverkan sker naturligtvis inte en- bart i direkta diskussioner och försök att övertyga. Mycket får sig ungdomarna till livs under långt mer subtila former. Slående är dock att många föräldrar tycks försöka undvika att påverka för mycket. De framhåller att barnen själva måste ta ställning. Detta är en viktig UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN värdeförmedling i sig. Förvånansvärt många av ungdomarna menar också att de nog inte röstade på samma parti som sina föräldrar. Föräldrarnas reaktion på detta tycks ha varit mycket sval. Det är vars och ens ensak helt enkelt. Mycket intressant är att detta även tycks gälla valhandlingen i sig. Icke-röstarna i materialet uppger, på ett undantag när, att deras valskolk inte utlöste någon nämnvärd reaktion hos föräldrarna. ...jag tror, mina föräldrar tror jag röstar olika, jag vet inte för jag, jag pratade med min mamma för jag visste inte hur jag skulle rösta och då fick jag sitta och prata med henne om ...hon är ju lärare och så för mellanstadiet, så hon har väl haft lite diskussioner i skolan om vad olika partier står för så hon drog det för mig också liksom lite sådär, och det blir det ju så att hon pratar lite utifrån vad hon själv tycker... men jag röstade nog inte på samma som hon, det gjorde jag nog inte. (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) Att ungdomarna själva skall ta ställning är väl något som de flesta uppfattar som en ur demokratiskt synvinkel positiv värdeförmed- ling. Att om valdeltagandet som en medborgerlig plikt tycks vara på väg att försvagas, är dock illavarslande (se ). Incitamenten för att gå och rösta blir svagare. Det handlar bara om ett personligt beslut bland alla andra, det har ingen särskild dignitet. Ovanstående tycks gå stick i stäv med resultaten från en del andra undersökningar. Där har hävdats att partisympatier är starkt familjebundna, att det finns en stor överensstämmelse mellan för- äldrar och barn (se t.ex. 1993). Man menar att den politiska revolten mot föräldrarna är sällsynt. Politiska värden och sympatier förmedlas ju i hög grad indirekt. Ungdomarna kanske röstar på detsamma som föräldrarna, trots att de själva inte vet sä- kert? Olika yttre tecken , såsom t.ex. ökad politisk rör- lighet och förändringar i partisystemet, talar dock ett annat språk. Hur som helst; många i materialet här framhåller att de har ett annorlunda röstbeteende än sina föräldrar. Vilken information kring val och politik upplever då de intervju- ade att skolan ger? Sammantaget får man av materialet här intrycket att skolinformationen i hög grad beror på samhällskunskapslärarna som individer. Några intervjuade säger att de fick god information i skolan tack vare en engagerad lärare. Flertalet verkar dock inte upp- leva detta. Kanske är det så att mera utförlig diskussion kring partier och val endast förekommer i direkt anslutning till valrörelser i skolorna? Ingen av de intervjuade här gick i skolan då. Kamratumgänge blir det helt dominerande svaret på frågor om de intervjuades fritidssysselsättningar. Sker då fritiden organiserat? Deltar ungdomarna i någon form av föreningsliv? Finns det någon tradition av detta i den nära omgivningen? Ja, någon form av idrottsaktivitet utövas av en klar majoritet. Många sysslar också med musik och liknande estetiska kulturaktiviteter. Det handlar om medlemskap för utövandets skull. På något enstaka undantag när (spelarnas förtroenderåd) innehar de inte förtroendeposter eller liknande. Ett fåtal av de intervjuade har varit politiskt engagerade, i ungdomsförbund eller enfråge-rörelser, t.ex. miljögrupper. Bilden tycks vara ganska likartad i relation till föräldrar och kamrater. Den föreningstradition som finns från hemmet handlar vanligen om idrott eller hobby (släktforskning, motorcykelklubb, sändaramatö- rer).