sou · GNB3112 · 2000-01-01 00:00:00 — För det fjärde måste urskiljas de särskilda demokratiproblemen inom offentligt bedriven serviceproduktion, är det medborgarna, perso- nalen eller brukarna som skall ha inflytande och i vilken grad och i vilka aspekter? För det femte måste urskiljas de särskilda demo- kratiproblem som råder inom det privata näringslivet, som för övrigt inte alls kanske är så privat utan snarare opersonligt, kollek- tivt och institutionellt ägt av juridiska personer: företag och banker äger företag och banker. Hur skall inflytandet arrangeras mellan det offentliga, kapitalägarna, de anställda och konsumenterna? I nutida samhällsdebatt framstår den liberalkonservativa ideolo- gin och begreppsstrategin i ett tydligt politiskt ljus. Den utgör en strategi stänga in och dämma upp demokratiska idéer och ström- ningar. Den begreppsliga strategin utgår från den samhällsteore- tiska bilden med två (tre) sfärer. Demokrati kan och får förekom- ma endast inom statens eller politikens sfär, som denna skall minska i omfattning. Genom samma politisk–filosofiska axiom kan företag och övriga samhällsförhållanden friskrivas från krav på demokratisering. Men en liknande begränsning av demokratiproblemen till stat och offentlig sektor finns inom den socialistiska idétraditionen, både inom socialdemokratin och inom . Genom sitt statssocialistiska idéarv, och genom det politiska angreppet från höger, tycks de ha accepterat den liberalkonservativa bilden och definitionen av dem själva som statlighetens bärare och försvarare. De blir därmed själva begränsade till den offentliga sektorn som de försöker försvara genom en begreppslig strategi om gemensam sektor. Det kan vara taktiskt rimligt, men det vidgar inte ramarna utan låser fast tänkandet i det jag ovan kallade för eller emot väl- färdsstaten–fällan. Genom att påvisa spänningen mellan statssocialism och rörel- sesocialism blir det synligt hur demokratiproblemet inom arbetar- rörelsens idétradition faktiskt har varit levande på ett sätt som går långt över gränserna för nuets diskur- siva struktur. Den rörelsesocialistiska demokratisynen har stängts in av statssocialismens tänkande och praktik. Mitt syfte med essän är att demokratifrågan inte längre skall diskuteras som mer eller mindre offentlig sektor, eller mer eller mindre demokrati inom den offentliga sektorn, utan som frågan om hela samhällets demokra- tisering. Hur den politiska diskussionen kommer att besvara frågorna ovan vet jag inte. Det är en kollektiv process utan garan- tier. Genom mitt försök till dekonstruktion av en instängande dis- kursiv struktur, för eller emot välfärdsstaten, och genom mitt försök att ställa det grundläggande politiska problemet på ett alter- nativt sätt, som hela samhällets demokratisering, hoppas jag ha bidragit till att bryta demokratins instängdhet och därmed till dis- kussionen inför det nya seklet. Som en sentida kommentar och referens till intellektuellt och politiskt uppford- rande bok för ganska exakt , , med titeln Socialismens förutsättningar och socialdemokratins uppgifter. är biträdande professor i statsvetenskap vid . Han har tidigare författat bl.a. Staten, socialdemokratin och socialismen (Prisma 1975), Att studera kapitalet (1978), Staten som problem (Arkiv 1982) och Det civila samhället i samhällsteori och samhällsdebatt, i Trägårdh, L. (red.) Civilt samhälle contra offentlig sektor (SNS 1995). , B., , ., (1980) Om arbetets rätt, : ABF, Brevskolan , H., , L. red., (1990) Det civila samhället, : Timbro (1979) Socialismens förutsättningar och social- demokratins uppgifter, originalutgåva , sv. övers. : Arkiv för studier i arbetarrörelsens historia (1988) Staten som monster. och syn på statens roll och tillväxt, : Ekonomisk- historiska föreningen (1966) LO. Bakgrund, utveckling, verksamhet. (1975) Staten, socialdemokratin och socialismen, : Prisma (1982) Staten som problem, : Arkiv (1999) Politikbegreppets analytiska förfall. Politik- vetenskapliga arbetsrapporter 1999:3. Avdelningen för stats- vetenskap, : , M., , U. som makt- spridningsprojekt? forskarvolym 1, SOU 1999:76. Demokrati och makt i . , SOU 1990:44. Easton, D. (1965) A Framework for Political Analysis, : (1976) Facklig organisationsutveckling. En studie av landsorganisationen i , : (1997) Dogm eller arbetshypotes? Den unge Wigforss och det socialistiska samhällsprojektet, : Symposion (1989) Att lägga livet till rätta, : (1998) Att anpassa sig efter det möjliga. Utsugningsbe- greppet och SAP:s ideologiska förändringar 1911–1944, : , diss. Kennerström, B. (1974) Mellan två internationaler. 1929–1937, : Arkiv Kollektiv kapitalbildning genom löntagarfonder. Rapport till 1976, : Prisma (1967) Planhushållningsdebatten, : (1970) Folket och eliterna, : (1982) Program och parti. Principprogram och parti- ideologi inom den kommunistiska rörelsen i –1972, : Arkiv. Meidner, R., , A., Fond, G. (1975) Löntagarfonder, : Millbourn, I. (1990) Rätt till maklighet Om den svenska socialde- mokratins lärprocess 1885–1902, : Symposion (1979) Mellan klass och stat. Om arbetarrörelse, re- formism och socialdemokrati, : Arkiv (1990) Social Policy and in , (1986) Partikongresser och regeringspolitik. En studie av den socialdemokratiska partikongressens beslutsfattande och in- flytande 1948–1978, : Kommunfakta förlag (1993) Medborgaren som försvann, : , B. AMS som socialdemokratisk reformbyråkrati, Arkiv nr 18 s. Att administrera välfärdsstaten. Några lärdomar från , Arkiv nr 36–37, s. (1995) Svensk välfärdspolitik och det civila samhäl- let i Trägårdh, L. red. Civilt samhälle kontra offentlig sektor, : (1986) Den socialdemokratiska staten, : Arkiv Räftegård, C. (1998) Pratet som demokratiskt verktyg, : Gidlunds , W. (1996) Kommunismens rötter i his- toriska rum. En studie kring arbetarrörelsens historiska misslyck- ande, : Symposion (1998) Debatten om den kommunala självstyrelsen 1962–1994, : Gidlunds (1987) , : (1994) Socialdemokratins dominans. En studie av den svenska socialdemokratins partistrategi , Acta Universitatis Upsaliensis, diss. Therborn, G. Socialdemokratin träder fram, Arkiv nr 27–28, s. (1967) Den svenska socialdemokratins idéutveckling, Bd 1–2, originalutgåva , : Aldus Trägårdh, L., red. (1995) Civilt samhälle kontra offentlig sektor, (1945) , : Tiden Wigforss, E. (1951) Minnen, Bd II, 1914–1932, : Tiden Marginalanteckningar och enkla iakttagelser Demokrati är en fråga om makt. Egentligen ett självklart på- stående. Men ofta förbisett. Makt är ett laddat begrepp. Med det följer ofta perspektiv som hotar samförstånd och artighet: maktutövning, underordning, vanmakt, egenmakt. Därifrån är steget inte långt till samhälls- analyser som fokuserar på klassmotsättningar, rasdiskriminering och patriarkat. Demokrati blir då plötsligt väldigt kontroversiellt, dess konsekvenser och innebörder eldfängda och för en del inte ens önskvärda. Demokrati som folksuveränitet eller folkstyre är fortfarande omstritt, vilket också den tyske filosofen konstaterat. För att polarisera debatten har han därför börjat argumentera för en radikal demokrati, i motsats till en begränsad, och därmed att det demokratiska projektet är långt ifrån avslutat. Men är himlen klar- blå. vattenyta ligger blank och speglar allt. Konturerna är skarpa. Under ett svindlande ögonblick tycker jag mig se världen förklarad. Det är corporation, som tillverkar bilsäten till bland annat , meddelade att fabriken i lades ned, och utan snack. 860 personer var plötsligt utan arbete. är det stilla och gågatan är full av sysslolösa par som fingår. Det är som att den stora, spretiga internationella samhälls- debatten om vad det är som egentligen händer – globalisering, flexibilitetstänkande, demokratikris, politiska maktförluster – tagit mark precis här, mellan bergen och de gamla storfabrikerna i . 1964 lades pappersbruket ned. Allt verkade också den gången vara slut i . Men reste dit och tog med sig . fanns så kallade investeringsfonder, där företagen förmånligt kunde avsätta vinster och sedan investera dem under lågkonjunkturer. Sträng harklade och hummade och mutt- rade att det vore lämpligt om byggde en fabrik i . Och så blev det. började i den nya fabriken. blev han ordförande i verkstadsklubben. är fabriken ett tomt skal. Men i hans lunchrum hittar jag gamla fotografier från brukets dagar. pekar och berättar. Allt är borta och rivet . Hela bruksmiljön är undan- sopad. Det hör också till berättelsen. Och är självskriven i detta långsamma drama om hur vi tror att det går framåt, när det egentligen går åt annat håll. Eller i varje fall inte framåt på det självklara sätt som så många trodde. Han var med när MBL, som kallades efterkrigstidens största demokratireform, gick igenom. minns han hur cheferna trodde att facket skulle ta över hela ruljansen. Löften om inflytande och demokrati väckte förhoppningar. låg ovanligt vacker . 1992 avvecklade och sålde fabriken till . Samarbetet mellan den amerikanska ledningen och personalen gnisslade. År pågick en envis strid om hur arbetet skulle organiseras – ville tillbaka till gammaldags taylorism, facket ville utveckla det moderna. Med Lears besked om nedläggning stod maktlösheten plötsligt fullständigt naken; synlig för alla. När det smällde var lagarna och den vedertagna dialogen bara ett legobygge. Företaget bröt mot om informations- och förhandlingsplikt, bedrog och körde över ett helt samhälle. hade helt enkelt bestämt sig för att flytta produktionen till , och sömnaden till och . Hade något förändrats om företaget beaktat MBL? Kanske ett mindre brutalt besked, men inte annars. skakar på huvudet. Dåvarande kommunalrådet hade redan handlingsplanen klar. En näringspolitisk När kriget kommer. () förlorade valet året innan, men fick som nedläggningsbeskedet kom i uppdrag att arbeta med frågan hur man ersätter 860 förlorade arbetplatser i en liten okänd industriort. Punkt nummer ett var att vinna media. I över var orten huvudnyhet över hela landet. Det var inte slump, utan resultat av en medveten strategi. Näringsminister kom som gjorde . Fotoblixtar och stora rubriker. Banderollen med , go home vid infarten var på alla dagstidningars förstasidor. Men hade inte hjälp av några investeringsfonder. Ingen socialdemokrat vågar längre beskatta – eller ens tala om – övervinster, trots att fenomenet är reellt. gäller det i stället att vinna opinionen. Skillnaden mot 1964 är enorm. Då hade politikerna makt att göra upp med kapitalet på hyfsat jämbördiga villkor. är de beroende av media och opinionsbildning. De tvingas locka, krypa och dumpa för att få nya investeringar. Den kommun, eller det land, som erbjuder bäst villkor vinner. Det är avklätt och be- klämmande. I lokaltidningen läser jag hur grannorten vunnit stor- företaget som lägger ett så kallat callcenter där. Man ringer för att få hjälp med datorn, tror att den som svarar sitter i , när han i själva verket befinner sig i . bygger kontorshuset för 25 miljoner, ger kraftiga hyressubventioner och staten står för sysselsättningsbidrag på per anställd. Sykes ägare lovar lite svävande att satsa offensivt. Han är inte som , säger han och nickar be- kymrat. Besluten fattas allt längre bort. – En liten kommun har inte ett skit att säga till om. Ju längre bort de strategiska besluten fattas, desto mindre hänsyn behöver företagsledningarna ta, konstaterar . Han kan inte påminna sig ett enda expansivt företag där ägarna är förankrade i . Lears amerikanska beslutsfattare – koncernledningen – kunde han aldrig nånsin nå, inte ens med telefon. En av företagets region- chefer berättade för honom om policyn: Om en platschef börjat rota sig på orten där han arbetar, börjat känna ett ansvar, knyta nät- verk och kanske gått med i , var det farligt. Då måste han förflyttas till annan ort. Så utövas makten i en global ekonomi. I framträder nu maktutövningens andra sida: skikt efter skikt av maktlöshet – politiken, arbetarna, underleveran- törerna, småföretagen, hela samhället. Och i dess spår också oro, osäkerhet, otrygghet. När jag tänker över händelseförloppet är det som att alla maffiga globaliseringsteorier plötsligt får liv. Boksidorna faller långsamt från taket i : , , , . När jag går därifrån ligger fotnötterna som konfetti över golvet. Utanför, i verkstadshallen, är det tomt. Golv, tak, väggar, hundratals stolar på väg till . Det tog att flytta en hel fabrik, varenda maskin och pinal till en annan plats med andra arbetare. Flexibilitet står det i böckerna. I fabriken förstår jag. Och jag märker att är djupt tagen av själva hastigheten. Oväsentligt i sig, men en demonstra- tion som ökar känslan av maktlöshet. Och slutligen det som kanske mest av allt markerar var makten befinner sig: Fabriken flyttades inte av lönsamhetsskäl. Den var i själva verket ytterst lönsam. Nej, öde beseglades av att en ny företagsfilosofi – som beslutats i ett avlägset land av män som aldrig hört talas om spegelblanka yta – skulle implementeras. Det handlade inte ens om pengar och girighet, utan om en abstrakt idé, om en företagsstrategi, om ett nytt koncept. Det är en melankolisk historia. vill ha mer optimism i berättelsen. Jag tittar på den blanka vattenytan. Blankare än nånsin. på en restaurang i den schweiziska skid- orten kopplar några finansmän av efter dagens krävande seminarieprogram. De är inte vana vid att sitta och lyssna till analyser av det politiska världsläget. En del föreläsare har använt långa och svårbegripliga uttryck, andra har hänvisat till historiska händelser som och olika rösträttsreformer; kunskap som de i bästa fall har dimmiga minnen av från tiden på /. Dagen har ändå varit givande. Den har intensifierat känslan av att de deltar i ett gemensamt projekt med globala anspråk. De känner att de nått positioner i näringslivet där de betyder något, där de förnimmer att de tillhör ett slags inre maktcirkel som visser- ligen är stor och med lite obestämda gränser, men ändå framstår som reellt existerande – egentligen ett informellt nätverk för att använda ett flitigt använt begrepp under seminarierna om den nya världsordningen. finns det anledning att fira. En av deltagarna har fått rapporter om att hans företag tidigare fullföljt en optimalt lyckad räd mot den japanska yenen. De har därför be- ställt in ett vin i tiotusenkronorsklassen till fisken. diskuteras möjligheterna att slå till mot den sviktande sydafrikanska valutan. Kanske ett lönsamt mål. Och varför ta hänsyn till landets utsatta ekonomiska och politiska läge? Med egenintressenas spel uppnås ju slutligen en balans där frukterna tillfaller var och en efter insatsens värde. Det minns de i varje fall alldeles tydligt från . I klara ögonblick kan de även erinra sig begreppet den osynliga handen, dock en aning oklara över dess innebörd. Just denna kväll befinner de sig i i som deltagare i det årliga evenemanget . vallfärdar en utvald elit från näringsliv, politik och universitet till seminariesalarna i . De lämnar sina stökiga storstäder och opersonliga styrelserum för den klara bergs- luften där de erhåller nya friska perspektiv på kapitalismens många outgrundliga gåtor. är en klubb för de exceptionellt fram- gångsrika. måste ha en årsomsättning på samt en vd eller styrelseordförande som bevisat sitt intresse och engagemang för det ekonomiska och poli- tiska tillståndet i världen. får bara skicka en del- tagare till den årliga sammankomsten. Inträdesbiljetten till semi- narierna kostar . Därtill bjuds politiker och forskare in efter en gästlista som rensas och förnyas med noggrann prövning av deras insatser och positioner. De måste anses tillhöra den inre cirkeln. I seminariesalar, restauranger och eleganta hotellsviter möts den globala eliten för allvarliga samtal och löst skvaller utanför pro- tokollet. Så skapas en elitens identitet. Här, i det här sällskapet, bland likar om än med olika åsikter och tillhörande skilda sam- hällssektorer, hör de hemma och kan prata ogenerat, utan att de besvärliga medborgarna med deras begränsade perspektiv och erfarenhet ges tillträde. Från alptopparna runt framstår inte som något problem, inte ens som en besvärande fotnot. Om blev kallad från sitt oansenliga tjänsterum i kommun- huset för att lägga fram sina bekymmer och problem som folkvald i den nya globala ordningen skulle de utvalda lyssna artigt, ställa några kompletterande frågor men sannolikt inte förstå vari hans problem egentligen består. Demokratins villkor tillhör inte minnena från . Om förhållandet mellan folken och eliterna skrev den spanske filosofen y Gasset så här i början av trettio- talet: Vid en riktig anordning av de offentliga angelägenheterna är massan den del av helheten, som icke handlar spontant. Av sådan natur är dess uppgift. Den har kommit till världen för att ledas, påverkas, representeras, organiseras – det vill säga just för att upp- höra att vara massa, eller åtminstone sträva mot detta mål. har icke kommit till världen för att göra detta av egen drift. Den måste låta sitt liv formas av högre instanser, bestående av eliter. Han skrev som de europeiska demokratierna hotades av fascism och nationalsocialism. Själv tvingades han fly undan den spanska Francodiktaturen. Men när han skrev Massornas uppror analyserade han inte de totalitära ideologierna, utan de sociala processer som han ansåg ledde till demokratins, sannolikt oundvikliga, fall. Den moderna demokratin hade blivit sin egen fiende, menade . Den frigjorde massan som i demokratins och rättvisans namn nu gjorde anspråk på att avgöra sitt eget öde, utan hänsyn till den gamla styrande aristokratin. Den upplysta demokratin utveck- lades mot en hyperdemokrati, skrev han. Mot folkstyre i ordets radikala betydelse. Därmed också undergång. beskrev med förfäran hur folket vällde in i staden, hur de fyllde parker, teatrar, caféer och badstränder. I rumsliga zoner som varit tillförsäkrade individen trängdes nu massan. Överallt människor: skrikande, ropande, pladdrande. Alla ville göra sin stämma hörd, ge sin syn på sakernas tillstånd. De tidigare så balanserade samtalen mellan förnuftiga och bilda- de aristokrater hade ersatts av folkets ytliga pladder. Med glädje skulle han ha begett sig till de schweiziska bergen och . En arena helt i hans anda: civiliserad, upplyst och begränsad till den verkliga eliten. Boken blev en stor framgång. Men den var inte okomplicerad. Den kritiske menade att det demokratiska massamhället ändå vidgat perspektiven och gjort världen större. luft strömmade in i unkna rum. Massornas uppror är en av de mest briljanta uttrycken för en av de starkaste idéströmmarna demokratier: rädslan för folket. Den flyter som en mäktig svart flod genom både reformism och konservatism. bryter den igenom med full kraft som i fascistiska eller kommunistiska diktaturer. Ofta rör den sig skönj- bart under den polerade ytan: hos nittiotalets hybrisdrabbade direktörer eller femtiotalets superrationella sociala ingenjörer. Man kan säga att , i likhet med många inom samhälls- eliterna, accepterade demokratin, men inte alltid dess kon- sekvenser. farhågor lever vidare. Magnaterna vid det årliga skulle inte formulera det så tydligt och intellek- tuellt rakryggat som den spanske filosofen. De skulle i stället säga något allmänt och svävande om kompetenskrav, det moderna sam- hällets högt uppdrivna tempo, människors överdrivna rädsla för förändringar och att de därför måste styras av starka och mål- medvetna ledare. Sedan lägga till några beska kommentarer om hur massmedierna ruinerat den balanserade samhälldebatten till förmån för soundbites och babbel. mellan arbetarna i och deltagarna i består. De är två poler som inte delar mycket gemensamt, varken värderingar, erfarenheter eller livsföring, man kan säga att de lever i två separata som ändå hänger samman och cirklar runt varandra. De många mot de få. Inne i borgen, med vindbryggan upp- hissad, samlas storbolagsdirektörer, statstjänstemän, höga jurister, akademiledamöter och ledande politiker. Utanför pågår vardags- livet som vanligt. De många är beroende av de beslut som fattas i borgen. De få tror att de i mån av kunskap och makt inte behöver ta hänsyn till de många. är djup och bred. I motsats till tiden för det talas det nu med värme om demokrati på båda sidor. Ändå blåser det upp till strid om demokratin. brukar det kallas den andra demokrati- striden. Men var är striden? fördes den med demonstrationer, pamfletter och strejker. Var hörs det moderna stridslarmet? Den brittiske demokratiforskaren har föreslagit ett kosmopolitiskt projekt där demokratin måste ses som en dubbelsidig process. Dels en fördjupning – eller radikalisering – av de nationella demokratierna. Dels en övernationell demokratise- ring genom nya institutioner som ges makt och ansvar men också tvingas stå till svars i demokratisk ordning. Makten från den centrala nationalstaten strömmar neråt och uppåt. Men inte för att tömmas och bli kraftlös, utan bli en växlingscentral där olika nivåer möts. Syftet blir att stärka politiken och det demokratiska samhällslivet. Skapa medborgerlig makt. Debatten om globaliseringens demokratiska konsekvenser är koncentrerad på det övernationella av Helds båda perspektiv: EU, , FN, WTO, etcetera. Man glömmer allt för ofta det lokala perspektivet. Det vill säga betydelsen av stark lokal och regional demokrati; både genom lagar och institutioner, men också i be- tydelsen en stark offentlighet, aktiva och organiserade medborgare. Globaliseringen är inget abstrakt som pågår långt ovanför oss, i en sfär bortom vår räckvidd. Den är bunden till platser. Man kan säga att globaliseringen alltid tar mark. Till exempel i fabriken i . Och det är där som människor ställs inför en faktisk maktlöshet, det är där demokratin kommer till korta. Och som konsekvens föder också maktlösheten frågor och folkliga motstrategier. Demokratin blir en fråga om makt. I det egna livet: över arbetet, fritiden, konsumtionen, välfärden, livskurvan. I det gemensamma livet: att skapa en motvikt till storföretagens, den globala kulturindustrins, finansmarknadernas och eliternas maktutövning. I , om folkrörelserna i utanför årtiondena närmast , fann att en av de erövringar som gjordes av de organiserade och helnyktra arbetarna var föreställningen om att både det egna livet och samhället var projekt. I samtalen och studi- erna i den lilla IOGT-logen växte övertygelsen om att man faktiskt själva kunde påverka, forma och förändra. Också att gränsen mellan det personliga, egenlivet och samhället var mycket porös. har tanken på det egna livet som ett projekt fått en renässans. Sociologer som och menar att föreställningen har blivit helt central i den senmoderna kulturen. Men har den andra delen – att också samhället är ett projekt – tynat bort. Därmed också en annan erfarenhet från folk- rörelserna: Att individer i frivilliga sammanslutningar med gemen- samt handlande kan både vidga och fördjupa demokratin, till och med ge begreppet nya innebörder. Att de här föreställningarna tycks blekna bort är en allvarlig demokratiförlust. Med fokus på demokrati som en maktfråga framstår delar av dagens demokratidebatt som tunn. I varje fall de delar som kon- centrerar sig på procedurer som gemensam valdag eller inte, per- sonval eller inte, fler folkomröstningar eller inte. Den stora demokratiförlusten är en maktförskjutning uppåt, från majoriteten av medborgarna till eliterna. Eller om man vill tänka i konkreta bilder: från fabriken i till i . Därmed också från tanken på en radikal demokrati, till en demokrati där konsekvenserna begränsas. Man brukar tänka sig att demokratin har tre aspekter: –att man väljer politiska representanter i fria val och ibland avgör frågor i folkomröstningar. –att medborgarna är aktiva och deltar i politiska processer. –att delar av samhällsmakten är delegerad till föreningar eller frivilliga sammanslutningar. –att demokratin har en vidsträckt betydelse och även innefattar exempelvis arbete och boende. –att alla medborgare har tillträde till det offentliga samtalet, som deltagare eller lyssnare. –att alla viktiga frågor måste diskuteras i denna öppna offentlighet.