sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — SOU och Ds som ingår nummerserie kan köpas från Fakta Info Direkt. Fakta Info Direkt, Kundservice Box 6430, 113 82 Tel: , Fax: Grafisk formgivning: , Ett av uppdrag är att summera och värdera de senaste årens demokratiutredningar och demokratiforskning, ett annat att stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Av de skälen har redan åtskilliga demokratiforskare medverkat på våra temaseminarier runt om i landet liksom i flera av våra debattorien- terade småskrifter. Av de skälen har också den här boken kommit till. Det här är en av tretton böcker där drygt ett hundra forskare inom samhällsvetenskap och humaniora belyser olika aspekter av den svenska folkstyrelsens utveckling. Författarna är verksamma inom drygt tio vetenskapliga ämnesområden. Artiklarnas veten- skapliga kvalitet har vanligtvis säkerställts genom att författarnas kollegor granskat dem inom ramen för institutionernas forskar- seminarier. Forskarvolymerna har tillkommit efter en genomgång av den demokratirelevanta forskning som pågår på universitet och hög- skolor. En del forskare har ombetts att redovisa forskningsläget jämte sina egna, pågående eller avslutade studier. Andra har fått uppdraget att genomföra studier inom områden som forskning- en eftersatt men som behöver kunskap om. Tack vare att nästan alla som blivit ombedda också lämnat ett bidrag har denna breda, om än långt ifrån fullständiga exponering av våra kunskaper om demokratin blivit möjlig. Att forskarna ser det som en del av sin yrkesroll att leverera underlag för det offentliga samtalet är värt att notera med tillfredsställelse. Inte för att forskar- na skulle sitta inne med alla svaren. Men för att deras olika teore- tiska infallsvinklar och verklighetsbilder kanske kan göra det poli- tiska samtalet mer insiktsfullt. Det är nämligen en mångfald som komplicerar. Förhoppningen är nu att dessa texter ska kunna läsas med be- hållning även utanför forskarsamhället. Det betyder inte att förfat- tarna förenklat svåra orsakssammanhang. Men jag bad dem skriva så att texten blir läsbar för inte bara forskare inom andra ämnesom- råden utan även för en allmänbildad medborgare. viss återhållsamhet med inomvetenskapliga jargonger. Särskilt svåra och komplicerade tankegångar kan behöva en något större pedago- gisk omsorg än vanligt. har biträtt med en språklig granskning av de flesta texterna i den här volymen. På vilka sätt kan de unga medborgarnas delaktighet, deltagande och inflytande i samhället fördjupas? kan förvisso ses som ett makalöst framgångsrikt sekel ur inte minst barnens synvin- kel1. Men finns det en både frivillig och ofrivillig margi- nalisering av de unga också inom politiken. Det framgick också av forskarnas rapporter på vårt seminarium kring det unga medborgar- skapet.2 En betydande tilltro till den svenska demokratin kombi- neras med en avsevärd tvekan att ge sig in i de befintliga struktu- rerna. , men långt ifrån alltid, leder detta till att de unga ska- par alternativa organisationsformer kring sina idéer.3 I den här boken analyseras först de ungas vardagsliv i skolan från demokratiteoretiska synpunkter. I den andra delen behandlas det som blivit många ungdomars liv efter skolan; arbetslöshet och kom- munala ungdomsprojekt. Slutligen diskuteras ungdomarnas villko- rade samhällsengagemang mer generellt. Vad är rimligt att förvänta sig av skolan som demokratifostrare? I en färsk studie från 24 länder hävdas att fastän de flesta säger att medborgarskapsutbildning är viktig har den en väldigt låg status. Vad skolan kan göra åt demokratin beror vidare på samhällets kul- turella och politiska traditioner, vilka formar elevernas grundvärde- ringar. En annan viktig, om än föga överraskande, slutsats är att även om demokrati lärs ut under hela skoldagen står demokratins ideal ofta i bjärt kontrast mot alla de erfarenheter man gör på skolan under . Själva undervisningen i medborgarskap för- vandlar lätt demokrati till något avlägset, abstrakt och formellt. Den relateras sällan till de grupper, nätverk och frågor som finns där ele- verna och lärarna bor och studerar.4 Redan det sätt på vilket vi talar om skolan anger dess möjligheter och begränsningar, menar i den här volymens första bidrag. Han går där igenom de olika demokratiideal och de olika uppfattningar om vad skolan ska betyda för demokratin som dessa ideal också historiskt gett upphov till i skolutredningar och offent- liga debatter. Åttiotalet innebar en succesiv förskjutning av synen på skolan. Inte minst bidrog till att flytta fokus från politik, kollektiv och jämlikhet till ekonomi, individer och autono- mi. Det finns skäl, anser , till att det sena åttiotalets skol- debatt fördes under ett ganska traditionellt perspektiv vad avser ordning, disciplin och kunskapsförmedling medan frågorna om den stora demokratin kom i skymundan. Debattens förflyttning, som ytterligare förstärkts , förklaras i stor utsträckning av och de stora borgerliga tidningarnas sätt att ange dagordningen för skoldebatten. Detta utbildningspolitiska systemskifte fick vittgående följder för relationen mellan skola och demokrati; i stället för att demokratin som en allas angelägenhet vidareutvecklades blev den något för en begränsad individ- och familjenivå där politiken ersätts av civilrätten. Författaren argu- menterar för att nu ge plats åt mer av den stora demokratins frågor i deliberativ anda. Mer konkret betyder det att skolan bör bli en plats för argumentation och samtal kring både kunskap och värden, där skilda perspektiv konfronteras under respekt. Såväl demokrati- som effektivitetsskäl talar för ett sådant alternativt skolprojekt, hävdar . Spänningen mellan den diskursiva demokratins ideal och själv- förvaltningsmodellen intresserar också när han analyserar försöken med skolstyrelser där eleverna är i majoritet. Han menar att eleverna inte är något suveränt demos utan medlem- mar i ett medborgarkollektiv där skolan styrs utifrån ett samhälls- intresse. Den demokratiska fostran kan därför inte inskränkas till att delta i självförvaltning. Skulle exempelvis eleverna ha andra mål för skolan än lärarna och politikerna, kan en ökad elevmakt skapa svåra konflikter och ineffektivitet. Regeringen åberopade fyra huvudskäl för reformen: elevernas rättigheter, demokratisk fostran, pedagogisk effektivitet och bättre utnyttjande av elevernas kompetens. Men inget av dem nödvändiggör egentligen elevmajoritet. Och identiska argument kan anföras för helt andra medel. varnar överlag för att betrakta skolan som en politisk instans; skolan är en läroanstalt som dels har ett demokratiskt uppdrag från medborgar- na, dels ett uppdrag att ge eleven och hennes framtida arbetsgivare kompetens. Han menar dock inte att det pedagogiska uppdraget skulle utesluta elevmakt, bara att elevmakten alltid måste vara såväl villkorlig som begränsad. I viktiga principiella avseenden måste därför statens elevdemokratiska överideologi preciseras. illustrerar några dilemma i sin studie av hur elevdemokrati går till på en högstadieskola med 800 elever och 100 vuxna. har man försökt att på olika sätt befrämja elevernas delaktighet och inflytande. Ändå är det bara när det gäller skolmiljön och skolmaten som eleverna upplever en verklig framgång. När det däremot gäller vad vi i omvärlden kanske mest förväntar oss, påverkan på det pedagogiska arbetet i skolan, visar sig Vad är det då som förklarar om de s.k. elev- rådens relation till skolledningen blir mer eller mindre demokratis- ka? Denvall blottlägger tre faktorer. Elevernas val av företrädare måste vara fritt från varje försök till påtryckning eller kontroll uti- från. De måste också ha en chans att kontrollera vad deras företrä- dare uträttar och sedan utkräva ansvar för det. De måste slutligen ha tillgång till fria diskussioner med mötes- och yttrandefrihet. Det handlar alltså om ganska generella demokratiska lärdomar. Men det är också uppenbart att experimenten pågår i ett spänningsfält mellan vuxenvärldens inordning av eleverna i sina egna demokratiformer och ungdomarnas egen organisering för att hävda sina rättigheter och stärka sitt inflytande. Synen på föräldrarnas inflytande över skolan genomgick en dra- matisk förändring , visar i sin uppsats. Det demokratiskt otänkbara blev plötsligt det demokratiskt önsk- värda. Föräldrarna sades nu ha rätt att deltaga som brukare. De sågs dessutom som en resurs med makt att öka skolans legitimitet, ja bli en hörnsten i det demokratiska samhällsbygget i stort. En tjugoårig ängslan över att föräldrarna kan vara ett särintresse i konflikt med medborgarintresset ersattes av en enig riksdags klartecken för lokala styrelser med föräldramajoritet. Skolpolitikernas och rektorns makt över inte bara klätterställningarna utan också den pedagogiska in- riktningen och skolans ekonomi kan numera delegeras till brukarna. 169 skolstyrelser har bildats. Det finns skäl att noggrant följa de- ras utveckling för att klarlägga deras eventuella potentialer att inte- grera såväl brukare som medborgare i den svenska demokratin.5 Gränsen mellan förskola och skola suddas ut steg för steg. Vad som händer demokratiskt när föräldrar bildar kooperativ för sina förskolebarn studerar . Den formen för själv- organisering knyter an till en historiskt mycket viktig demokrati- form i . När hon jämför tre nya kooperativ slås hon av hur olika och heterogent sammansatta de faktiskt är och hur såväl själv- förtroende som förtroende för de andra inblandade utvecklas. Delaktigheten växer, är hennes preliminära slutsats. Vad betyder arbetslösheten för ungdomars politiska åsikter? När tillfrågar ungdomar runtom i , ser han väldiga lik- heter oberoende av nationalitet, kön eller sysselsättningssituation. De arbetslösa har inte någon radikalt annorlunda samhällssyn. De är något mindre intresserade av politik än dem som studerar vidare eller fått arbete. De placerar sig i mitten på den politiska höger- vänsterskalan, som för övrigt är tydlig i åsikterna. En viss tendens till att arbetslösheten ökar deras likgiltighet eller liknöjdhet kan iakttas. Erfarenheten av att vara arbetslös leder till avståndstagande från alla slags politiska aktiviteter utom de mer krävande och expres- siva. Den minskar böjelsen att använda mer parlamentariska meto- der. Ju längre tids arbetslöshet man erfarit, desto mer positiv blir man till omedelbar aktion utanför det etablerade representativa systemet. Vad som kan kallas samhällsförvaltningens tilltagande projekt- sjuka har också drabbat ungdomarna. Nittiotalets rekordhöga ung- domsarbetslöshet gav upphov till ett ökat kommunalt ansvar för dessa ungdomar, säkerligen med de allra bästa avsikter. Den kritik som och riktar mot de kommunala ungdomsprojekten har implikationer för ungdomspolitiska åtgärder mera generellt. Den gäller oklarheter om organisering, syfte och an- svar. Inget stadgas exempelvis om information och medinflytande. Projekten lämnar ett mycket begränsat utrymme för de unga med- borgarna själva att påverka tillkomst och inriktning. Vidare är det så bråttom att den mer långsiktigt bärkraftiga strävan efter samarbete och förankring motverkas. Och när demokratisyftet åberopas är det vanligen den individualistiska demokratisynen som avses. Unga invandrarmän i storstädernas förorter är sinnebilden för det nya vidgade klassklyftor. Jag har inget gemensamt med det svenska samhället, säger , en 19-årig svensk med- borgare som invandrat från som regel- bundet träffat . Han bor i ett område där de flesta avstod från att rösta i riksdagsvalet . Och själv röstade varken han eller någon av hans kompisar. Inte för att de tycker illa om po- litik eller för att de skulle vara apatiska. Men det senaste decenne- niets globalt verkande segregation och marginalisering har också lett till ett påfallande utanförskap i de svenska multietniska förortsom- rådena med starka konflikter gentemot socialvård och rättsväsende. I det läget skapar dessa ungdomar kulturella motståndsformer där inte minst rapmusiken används för att identifiera sig med andra för- tryckta folk. Det är en ny verklighet, en ny diversifiering med be- tydande hot om våldsam söndring, rasism och konfrontation men också med möjligheter, menar . Men det går inte att tvinga in ungdomarna i givna organisationer. Från skolan och hela vuxen- världen krävs i stället öppenhet, lyssnande och respekt gentemot de främmande dragen i vad han kallar Det Nya . Kan även en rapgrupp eller ett rockband betraktas som självstyrande ungdoms- verksamhet där centrala värden av medverkan och delaktighet lärs in och lärs ut? Avslutningsvis ifrågasätter den dominerande synen på ungdomar som representanter för något som skall komma. Tänk om det i stället är så att den morgondag som ungdomarna står inför, det nya som väntar, är en del av det som redan finns runtom- kring, en del av vår mer eller mindre gemensamma verklighet! Hon intervjuar ett dussin äldre och yngre medborgare för att få veta hur de uppfattar sitt politiska engagemang och deltagande. Det hon då finner är att också pensionärernas syn på politik och deltagande har ändrats under deras livslopp. När de var unga tillfrågades de aldrig om sina åsikter som enskilda, bara som delar i ett kollektiv. är de positiva till att de enskilda medborgarnas uppfattningar efterfrågas i högre grad . Fastän deras tilltro till organisationernas effektivitet är stor, är personlig aktivism inte längre otänkbar för dem. De yngre, mellan 20 och , uppmanades visserligen under sin uppväxt att hävda sina egna uppfattningar. Men särskilt 20- och 30-åringarnas individcentrerade kompromisslöshet leder in i en frustrerande återvändsgränd; antingen ska de vara aktiva men då så mycket att de nästan tvingas ta tjänstledigt eller också förbli inaktiva. Problemet är att de vill vara aktiva, men har allt svårare att låta sig företrädas av andra 6. Och dessa förändringar gäller inte bara de unga. Individualiseringen förstärker både tilltron till möjligheterna men också skyldigheten att göra något. Men det ständiga ifrågasättandet gröper liksom ur dessa dygder. Trots att det politiska systemet blivit mer öppet blir engagemanget oförlöst. Det goda som de vill, det gör de inte. ledamöter har inte tagit ställning till uppsatsernas innehåll. Varje författare ansvarar själv för sitt bidrag. 1Se t.ex. vår småskrift Gör barn till medborgare. Om barn och demokrati (SOU 1998:97). 2Det unga medborgarskapet (SOU 1998:101). 3Se t.ex. uppsats sociala rörelser och politikens globalisering. Demokrati utanför parlamentet? i forskarvolym VIII Civilsamhället (SOU 1999:84) och kommande artikel om IT-nätverken i forskarvolym VII IT i demokratins tjänst. 4Civic Education Across Countries: Case Studies from the , eds. : Torney-Purta, J; Schwille, J; Amadeo, J-A. : Adssociation for the Evaluation of Educational Achievement (1999). 5Jfr de mer omfattande danska erfarenheterna i i den offentlige sektorns forandring, i vår småskrift Demokratin i den offentliga sektorns förändring (SOU 1999:40). 6Att representation kan uppfattas integritetskränkande konstaterar också Li i sin uppsats . Populärkulturens makt och medborgarrollens förändring, i Civilsamhället (SOU 1999:84). D E N S V E N S K A S K O L A N O C H D E M O K R A T I N . . . . . . . . . . . . . . . . . . D E M O K R A T I I S K O L A N ? E L E V I N F L Y T A N D E T S R E A L I T E T E R . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . B R U K A R D E L T A G A N D E P Å G O T T O C H O N T . . . . . . . . . . . . . . . . . . . F Ö R Ä L D R A K O O P E R A T I V A F Ö R S K O L O R S O M D E M O - K R A T I S K A P L A N T S K O L O R . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . A R B E T S L Ö S H E T E N – E T T H O T M O T D E M O K R A T I N ......... K O M M U N A L A U N G D O M S P R O J E K T – D E M O K R A T I - P R O J E K T ............................................................ A L I E N A T I O N I S O U R N A T I O N – R E A L I T Y I S M Y N A T I O N A L I T I Y .................................................... E N G A G E M A N G M E D F Ö R H I N D E R ! F Ö R F A T T A R P R E S E N T A T I O N E R . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Den svenska skolan och demokratin Syftet med följande text är att ge ett perspektiv på den svenska skolan med demokratin i fokus. De frågor jag försöker hantera är: Vilken demokratifunktion har skolan haft och kan den ha? Vad, eller vilka krafter, är det som bestämmer hur denna funktion tar form? En underliggande frågeställning jag ämnar undersöka är hur barns och ungdomars politiska kapacitet och intresse för folkstyret, antas ta form. Vilka föreställningar har funnits och finns om detta? Vilken betydelse tillskrivs skolan ha i denna process? Min betraktelse är historiskt förankrad. Avsikten är emellertid inte att skriva den svenska medborgarutbildningens historia utan snarare att påvisa de historiskt konstituerade möjligheter och begränsningar för skolans demokratiformering som talet om skolans demokratiroll producerar. I det första avsnittet – talet om skolan – vill jag påvisa att hur vi talar om skolans möjligheter och begränsningar vad gäller dess demokratifunktion i hög grad också anger dessa möjligheter och begränsningar. Eftersom talet om skolan förs av olika intressenter med skilda ståndpunkter är talets auktoritet och status betydelse- fullt. I det andra avsnittet som är uppdelat på två avdelningar presente- ras ett antal olika demokratiuppfattningar som successivt placeras in i den svenska efterkrigskontexten. På denna grund urskiljs tre olika utbildningskonceptioner. Speciellt fokuseras olika varianter av en demokratisk utbildningskonception och det utbildningspolitiska systemskiftets konsekvenser. I det tredje och avslutande avsnittet ställs, mot bakgrund av de tidigare avsnitten, dels den dagsaktuella problematiken om var talet om skolan lett oss och dels vad relationen skola–de- DEN SVENSKA SKOLAN OCH DEMOKRATIN mokrati skulle kunna innebära. Skolans relation till en deliberativ demokratiuppfattning spåras som en tendens i det historiska talet om skolan (jfr avsnittet Olika demokratiuppfattningar och skolans mening) och lyfts fram som ett ideal att revitalisera. Talet om skolan anger möjligheter och begränsningar Min första utgångspunkt är att såväl den allmänna debatten som den mer specialiserade diskussionen om skolan med dess språkliga för- skjutningar och motsättningar i hög grad anger förutsättningarna, möjligheterna och begränsningarna, för vad som sker där. En grund- läggande poäng med denna ansats är att betrakta skolan som inte- grerad i en (föränderlig) politisk kultur med ett antal mer eller mindre uttalade förhållanden som tas för givna. Att ta utgångspunkt i talet om skolan som bestämmande för vad som antas ske i skolan kan uppfattas som både självklart och kon- troversiellt. Att talet om skolan – i utbildningspolitiska dokument, forskning och den allmänna och mer specialiserade debatten – har en viss betydelse för skolans praktik torde alla vara överens om. Det är dock komplicerade samband som det är fråga om med specifika förtecken. Ett sådant är spelet mellan flera olika talare på olika arenor, talare och arenor som också förändras . Exem- pelvis den interna pedagogiska debatten med relationen mellan ut- bildningspolitiska dokument, pedagogiska forskare och lärare samt dess relation i sin tur till den allmänna debatten (landets domine- rande massmedia) och de starka aktörerna på denna arena. Avgö- rande för diskussionens karaktär är här den ständigt pågående drag- kampen vad gäller vikten av den mer interna debatten i den allmänna och vilka frågor som över huvud taget får plats i den . I detta bidrag kan endast några belysande exempel ges på det utrymme som står till buds. Jag vill ändå hävda att dessa relationer är synnerligen betydelsefulla för det problemområde som behandlas. () förekom en stark retorik i såväl de utbildningspolitiska dokumenten som i den interna pedago- giska debatten om skolans övergripande mål om demokrati och jämlikhet. I vissa lärarkretsar, liksom i delar av den allmänna debat- ten, avvisades dessa riktlinjer som vackra ord och läroplanspoesi. Välmenande retorik ansågs inte överensstämma med den bistra klassrumsverkligheten. Noteras bör att även den svenska läroplans- teorins andra stadium (1990), som var påverkat av den nya utbildningssociologin (starkast och första ) också betonade denna åtskillnad mellan ideal och verklighet, exempelvis med analyser av den dolda läroplanen. och har den dominerande utbildningsretoriken successivt utvecklats till något som mer hand- lar om ekonomisk tillväxt, valfrihet, individuell kompetens och om en traditionell skola. Den har letts av krafter utanför vad som kan betecknas som intern pedagogisk debatt, av starka ekonomiska och politiska organisationer samt dominerande massmedia (1995). Den interna pedagogisk-didaktiska debatten å sin sida, som betonat förskjutningen från form till innehållsfrågor och framhävt vikten av kommunikation och meningsskapande, har haft en betydligt mindre plats i den allmänna debatten. Min generella ståndpunkt – i enlighet med modern språkaktsteori och vad som går under benämningen den språkliga vändningen – är att språket om skolan är diskursivt; det samspelar med, kon- stituerar och anger gränser för skolverkligheten. Språket om skolan är, som ovan påvisats, på intet sätt enhetligt utan inbegripet i en ständig kamp. Vi kan notera skillnader i bemötande från krafter utanför skolvärlden och traditionella skolkrafter beroende på reto- rikens innebörd. Vi kan också se hur dessa krafter kan inta en mer eller mindre framträdande roll vad gäller att formera skolans uppgift retoriskt. I en analys av likvärdighetsbegreppets förskjutning under de se- naste tjugo åren (, 1999) har påvisats att begreppet tog plats i den utbildningspolitiska retoriken i samband med begynnande de- centralisering och nära kopplat till jämlikhetssträvanden. Successivt har det emellertid kommit att bli mer eller mindre liktydigt med valfrihet, som det också delvis använts i den förra betydel- sen. Begreppet har – liksom många andra jämförbara begrepp – alltmer kommit att få en innebörd som bara kan bestämmas genom förhandling och i förhållande till olika specifika samman- hang. Vad har då hänt med demokratibegreppet som historiskt är ett centralt honnörsord även för den svenska skolan? Har relationen skola–demokrati försvagats? Hur har kopplingen till andra begrepp och strävanden förändrats som givit demokratibegreppet innebörd? Mitt främsta syfte här är att söka påvisa de mest betydande skil- jelinjerna inom, och förändringsfaktorerna för, talet om skola och demokrati i . Bidraget kan därför betraktas som ett teoretiskt och empiriskt baserat resonemang som bland annat syftar till fortsatt forskning i ämnet, där de frågeställningar DEN SVENSKA SKOLAN OCH DEMOKRATIN och teser som successivt tar form kan prövas. Jag har också avstått från den lockande uppgiften att gå in i det dagsaktuella talet om sko- lan som det förs av landets dominerande massmedia. Vad jag tror mig kunna påvisa med min skissartade analys är varför detta tal ser ut som det gör . Ett exempel är det oemotsagda talet om en allmän skola grundad på kunskapsförmedling, traditionell ordning och disciplin som saknar visioner om skola–demokrati och det sam- tidigt okritiska stödet till alla former av fristående skolor som kan utvecklas mot ett starkt segregerat skolsystem. Olika demokratiuppfattningar och skolans mening1 Dispositionsidén i de följande avsnitten A och B är att i avsnitt A presentera en byggnadsställning. Den innehåller de grundläggande begreppen och elementen i skilda demokratiuppfattningar med av- seende på den svenska efterkrigsutvecklingen. I avsnitt B fördjupas analysen genom att dessa begrepp och element från A placeras in i talet om relationen skola–demokrati.