sou · GNB3150 · 2000-01-01 00:00:00 — Däremot för de familjer som måste vända på varenda slant för att över huvud taget få ihop till nästa månads hyra, som måste låna ihop pengar av släkt och vänner för att kunna åka med barnen på semester en enda vecka , eller tvingas avstå från inköp av kläder för ha råd att gå ut och äta – för dessa människor, och de är många i dagens , så skulle självfallet mer i familjehushållet vara ofatt- bart mycket pengar. – en kvarts miljon kronor ! skulle familjen ha råd att köpa en mindre villa eller en bostadsrätt för . För en ensamstående fattig person, som tvingas förnedra sig och vända sig till socialen för att överleva, skulle mer i handen innebära hela skillnaden mellan ett liv i misär och ett drägligt liv. För ett fattigt par, som har svårt att få pengarna att räcka till hyra, mat och kläder, skulle mer ut- göra hela skillnaden mellan deras nuvarande svåra situation och ett behagligt liv med god standard. Det är sådana saker som den ekonomiska politiken egentligen handlar om. Ekonomer och politiker brukar ibland säga att vi skulle ha haft det så mycket bättre om vår tillväxt hade ökat mer. Man kan vända på det och säga: tänk vilken kraftig tillväxt Sve- rige hade fått under dessa år om medborgarna hade fått chansen att konsumera mer, och inte utsättas för ekonomers och politikers Låt mig därför föra över dessa siffror på makroplanet. kommer ytterligare en siffra som bör skaka om alla som har ett hum om skillnaden mellan miljoner och miljarder. Hade vi bara följt omvärldens ökning av den inhemska efterfrå- gan , då skulle vi haft en inhemsk efterfrågan – konsumtion och investeringar – som hade varit 600 miljarder kro- nor större! Inte bara 1999, också och och nästa... Det enda som kan bringa ned den siffran är att vår kon- sumtion och våra investeringar ökar mer än i omvärlden framöver. Bara så kan detta väldiga gap mellan vår reella och potentiella levnadsstandard slutas. Vid intervjun med dåvarande finansministern i de- cember 1998 tog jag upp detta med eftersläpning. har lägre inkomster än andra länder, fastän vi började som ett av världens allra rikaste länder 1970, vi har lägre inkomster, lägre reallöner, lägre BNP, lägre investeringar – hur ska det här väldiga gapet slutas? – Du ska inte dramatisera, för det är inget väldigt gap. Några få län- der ligger en bra bit över oss, men vi tillhör en klunga på fem, tio länder där skillnaderna är ganska små. Några länder; , , ligger så där påtagligt högre, men annars är det inte så stora skillnader. Så jag tycker inte att man ska dramatisera detta. Men grunden i din fråga är ju: hur ska vi få högre tillväxt än andra länder? Och, i och för sig, man ska inte reducera det här till någon idrottstävling, där det handlar om att slå andra – för mig får gärna andra länder fortsätta att utvecklas bra. Jag ser det primära i att vi ska eftersträva en hög tillväxt och stigande sysselsättning. Och, för all del, kan vi återta en del förlorade positioner så gärna för mig. Hade jämfört hur mycket har tappat gente- mot omvärlden och gjort en analys av skillnaden mellan reell och potentiell levnadsstandard – och inte bara räknat place- ringar i tabeller över produktion – då hade han kanske uttryckt sig i andra termer än att vi för all del och gärna för mig kan återta en del förlorade positioner. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Om man nu vill publicera en tabell där man jämför de rikaste ländernas utveckling till , så kan man exempelvis välja den totala konsumtionen (privat och offentlig sammansla- gen). Man kan då räkna ut hur stor konsumtionen var i andra län- der 1970 jämfört med vår, samt hur stor deras konsumtion hade blivit 1997. En sådan tabell får följande utseende: Total konsumtion per capita i 1970 och 1997, i procent av konsumtion * Utgångsläget 1970 gäller , siffran gäller det sammanslagna . Källa: , . En beräkning utifrån köpkraftsjusterade siffror visar att tappat gentemot jämförbara länder . Det är alltså ett oerhört kraftigt ras för . två länder har enligt dessa siffror haft en sämre utveckling än Sve- rige: och , också de enda två länder som haft en sämre tillväxt än . Att ligger kvar så högt på listan beror på landets höga utgångsläge . Såväl Sveri- ges som konsumtion har ökat mycket svagt under perio- den. Räknat i löpande priser och köpkraftspariteter så har position försämrats något gentemot , medan en fastprisbe- räkning ger vid handen att totala konsumtion har ökat något mer än . När det gäller ökningen av hela BNP så är emellertid klart sämst i hela västvärlden . Det har ju i medierna och debatten hävdats att haft en högre tillväxt än . Timbro gav 1998 till och med ut en bok på temat, De fattiga & de rika, av journalisten . Huvudtesen i boken är att högskattesamhället , med stor offentlig sektor, har haft mycket lägre tillväxt än finansmetro- polen . Fakta är emellertid att BNP per capita –97 ökade medan BNP per capita ökade , räknat i fasta priser. köpkraftsjusterade siffror visar att 1970 hade en BNP som var större än . 1998 var deras BNP större än vår. Schweizarna är alltså fortfarande betydligt rikare än svenskarna per capita, men avståndet har trots allt krympt när det gäller köpkraftsjusterad produktion per invåna- re. Om man tittar på till exempel , så har detta lilla land för- stärkt sin position gentemot ! Is- land hade 1970 en total konsumtion som bara var av svenskarnas, 1997 var den högre än vår. hade för- stärkt sin position gentemot , men har därefter försvagats något, har tagit in relativt , och har en total konsumtion som är högre än vår. har gått från en konsumtion som var av vår till en konsumtion som är högre. Så nog är det en drastisk eftersläpning i konsumtion för . VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Det är också detta som är huvudorsaken till eftersläpningen i till- växt. För att återvända till gapet mellan reell och potentiell efterfrå- gan i . Det är bara att tänka sig vilka ökade intäkter stat, kommun och småföretag runt om i landet hade haft med en samlad efterfrågan som var 600 miljarder större . Denna kraftiga efterfrågan hade i sin tur genererat ännu mer konsumtion och ännu mer investeringar, så fungerar nämligen multiplikatoreffekten; en inkomst från ett arbete eller en försälj- ning stannar ju inte hos den person som erhåller dessa pengar utan sprids till allt fler händer och så har den ursprungliga faktorin- komsten flerfaldigas. Procentuell ökning i fasta priser (volym) av inhemsk efter- frågan per capita 1970–97 i och 18 Ökning av inhemsk efterfrågan per capita 1970-97 i och 18 Ital Belg Engl Can Aust USAFinl HollSchw NZ Sve Beräkning och diagram: 1999. I n d u s t r i f ö rbundets chefsekonom om efterfr å gan I helsidesannonser om tillväxt skrev 1998 att vi alla tillsammans har levt över våra tillgångar de gångna decennierna. Efterfrågan på den svenska industrins hemmamark- nad har ökat minst i västvärlden . hävdar alltså att efterfrågan i har ökat för mycket . Ovanstående diagram visar hur mycket den inhemska efterfrå- gan har vuxit i volym i och 18 jäm- förbara . Genomsnittsökningen för dessa länder är , ökning är , västvärldens lägsta. I våra konkurrentländer har den inhemska efterfrågan alltså ökat så mycket som i , landet där, om man får tro , efterfrågan har ökat för mycket . Hur resonerar då chefsekonom? är trots allt en av våra ledande ekonomer, och hennes ord måste därför tas på största allvar. Jag vill därför återge en del av det samtal som vi hade vid inter- vjun. Det visar sig att sätt att resonera är ganska ty- piskt för svenska ekonomer; hon betonar kostnadskrisen vid mit- ten av 70-talet och överhettningen men man bortser ifrån – eller har inte observerat – den hårda åt- stramningen av den inhemska efterfrågan . Hon hänvisar till låg produktion, låga investeringsökningar och låg produktivitet och ser inte att åtstramningen av efterfrågan är en orsak till detta. Inställningen är: Först ska produktionen och produktiviteten öka, sedan kan konsumtionen och efterfrågan tillåtas öka. Den gamla merkantila devisen Först ska vi producera, sedan kan vi kon- sumera är med andra ord ledstjärna i dessa ekonomernas resone- mang. Här följer ett kort utdrag av samtalet mellan undertecknad och . VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? : – Vi har ju haft underskott i bytesbalansen under större delen av den här svåra perioden . Det är något ud- da år som vi har haft överskott. har vi haft ett sparandeunderskott. Vi har sparat för lite. : Det beror på vad man menar med sparat för lite. har det ju varit ett överskott i handelsbalansen, medan kapitalavkastningen har varit negativ. – Nej, men det är inte så alldeles enkelt att hålla isär de där heller. Det är ju klart att det samverkar, hela det ekonomiska systemet. Jo, men jag menar bara att om man pratar om att vi har levt över våra tillgångar och drar in bytesbalansen, som vissa har gjort, då tycker jag det är viktigt att utreda vilka det i så fall är som har levt över sina tillgångar, vilka det i så fall är som har sett till att vi har ett bytesbalansunderskott. – Jag måste erkänna att jag tycker att det är extremt fruktlöst fak- tiskt, att hålla på att älta vem som har levt över sina tillgångar. Hushållsekonomi är inte samma sak som samhällsekonomi. Det är klart att förfärligt många hushåll har använt gällande regelsystem för att köpa en liten bostadsrätt och sälja den och tjäna pengar på det, eller motsvarande på småhus och sådär. Man upplever inte att det är att leva över sina tillgångar. Utan det var smart att göra det med de regelsystem och skatter och den prisökningstakt som var . kan man ju säga att det där var samhällsekono- miskt oklokt, men man kan ju egentligen inte skylla på och som gjorde så, utan man får väl i så fall säga att de som såg till att regelsystemen skapade sådana incitament, att det är de som har störst ansvar. Ja, men varför jag har kritiserat när någon har sagt att vi har levt över våra tillgångar det är för att jag i mina diagram som jag gör utifrån siffror ser så tydligt att vi halkar efter omvärlden så kraftigt i konsumtion – total konsumtion och pri- vat konsumtion – och att vi aldrig ens kom i när- heten av genomsnittliga ökningstakt. Vi hade – 1986 och 1987 – men så har vi tappat mark, och det är ur den aspekten jag ser det här med leva över våra tillgångar, vad innebär det då om vi som en sådan stark industrina- tion inte ens ökar vår konsumtion hälften så mycket som omvärlden. Vi har höga skatter som urholkar köpkraften, och sedan får medbor- garna ändå höra att ni lever över våra tillgångar, vi får problem som nation om det konsumeras för mycket. I medierna var det ständiga reportage om köpfesten, och efter 1987 så var det ingen köpfest, det var en byggboom, men konsumtionen fortsatte att tappa gentemot omvärlden. – Det beror ju alldeles på hur folk använder sina pengar också. Om du säger att det var en byggboom så är det ju också så att folk köpte en massa hus och grejs, och det bokförs ju inte som privat konsumtion. Nej, som investeringar. – Ja, men det är klart att många förköpte sig. Det blir alltid kons- tigt om man bara tittar på en komponent. Det är riktigt, men om man tittar på hela den inhemska efterfrågan så är det ju samma sak. Även om man slår ihop konsumtionen med in- vesteringarna så är det ändå så att det har blivit ett gap som bara har ökat mellan oss och omvärlden. Och det blir konstigt, tyck- er jag, när nästan ingen ekonom i tar upp detta. Det diskute- ras inte. – Jo jo, så kan man säga, men om det finns lik- som 100, och sedan så är det ett antal komponenter som summerar till 108, så är det klart att det är inte alldeles enkelt att säga att det beror på att bara den ena komponenten var 8 för stor, utan det var ju summan som var för stor, och det är förmodligen så att varje en- skild komponent har en del i detta. Vad menar du mer specifikt med det? – Jag menar att man måste se på alla de här sambanden. Men jag upplever inte riktigt att det är en kontroversiell fråga. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? ingen som har förnekat att byggboomen till ex- empel hade en väldigt stor del i den överhettning som var då? Nej, det förnekar ingen. – Nej, precis, det ser man. Men, det är klart, byggboomen hängde ihop också med att man upplevde att det fanns en väldigt hög ef- terfrågan och köpvilja hos hushållen, att ha bättre bostäder, det är ju en sorts konsumtion. Du kan ju inte isolera det från hushållens konsumtion av i det här fallet bostäder. Nej, det har du rätt i, att man måste plocka in hela biten. Och det fanns en spekulation i byggande också, som många hushåll inte över huvud taget har varit inblandade i. – Javisst, det är alldeles riktig. Men huvudorsaken från BNP-sidan till att vi har halkat efter om- världen är att konsumtionen har halkat efter. Exporten har ju gått aningen bättre än i omvärlden, men den inhemska efterfrå- gan – investeringar och konsumtion – har gått betydligt sämre än nästan alla andra länder. När jag tog upp det med ser han inte det som ett problem, och tycker inte att gapet gentemot andra län- der är särskilt stort, och att det är relativt lätt att ta in. – Men jag förstår inte vad du menar. Om du menar att analysen ska leda fram till att den inhemska efterfrågan har varit för liten, och att man därmed skulle ha stimulerat ekonomin på något sätt, då tror jag att det är alldeles fel. Jag kan inte se att vi har haft något generellt efterfrågeproblem på det viset. Tvärtom, i slutet på 80- talet hade vi ju överhettning, vi hade för mycket efterfrågan i rela- tion till produktionsmöjligheterna, utan vårt problem har varit att vi har haft för låg underliggande produktionskapacitet, och det har omöjliggjort... För lite investeringar då? – Ja, just det, och för lite rationaliseringar och produktivitetsök- ningar, de är ju ofta kopplade till investeringar. Och om den un- derliggande produktionsökningsförmågan eller utvecklingskraften är för dålig så kan man inte släppa fram för mycket efterfrågan, för då får man ju ännu större gap mellan det som är möjligt och det som så att säga är verkligt. Vi har ju haft sådana gap ändå. I relation till utbudsmöjligheterna så har efterfrågan varit för stor. Trots att den har halkat efter omvärlden så kraftigt? – Ja, och det beror ju på att utbudsmöjligheterna har halkat efter ännu mer! – Våra kapacitetsökningsmöjligheter. Alltså; efterfrågan har ju inte varit någon begränsande faktor, det har jag aldrig hört talas om att någon skulle ha hävdat. Nej, och det är det som jag tror är en felsyn. – Det tycker jag verkar helt snurrigt! Det får du gärna utveckla, men det hinner vi inte göra . Men det förefaller mig helt osan- nolikt, att man genom en efterfrågeökning, som skapar ännu större överhettning, skulle kunna få någonting annat än väldigt mycket fler problem. Problemen ligger liksom i utbudsmöjligheterna, och det har varit en serie omständigheter, men det har inte varit till- räckligt lönsamt att investera i mera produktionsverksamhet i Sve- rige. Och vilka är orsakerna till det, menar du? – Ja, det är massor av orsaker till det. Det handlar om skattesystem, det handlar om produktionsmöjligheter, det handlar om regelsys- tem av många olika slag. Men industriinvesteringarna jämfört med omvärldens, hur har de utvecklats? – I många fall har de varit ganska bra. Men de har inte varit till- räckligt bra för att skapa den industriella expansion som hade varit VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? nödvändig för att möta våra ambitioner i fråga om både offentlig och privat konsumtion. Exportefterfrågan är ju oerhört viktig, men det är också viktigt hur reallöner utvecklas i för det driver också på investeringarna, att det från efterfrågesidan finns ett tryck. – Du får naturligtvis ett kostnadstryck från lönesidan som innebär krav på mera rationalisering. Det kan man ju säga. Om lönekostna- derna ökar kraftigt så skapar det i och för sig ett tryck på att vi inte får använda så många människor i produktionen. Och det var en diskussion som pågick när man hade arbetskraftsbrist som huvud- sakligt problem, och det medverkar ju till rationaliseringar också, det gör det förvisso. Ja, men en ökad efterfrågan innebär ju också att man säljer mer och att det därmed blir en press på att bygga ut produktionsapparaten för att efterfrågan är så hög, det finns ju den sidan också. Men är en liten del av världen. Om du har en stor ef- terfrågeökning i så är det ju inte så att den kan mötas av en produktionsökning i , eller hur? Det tar tid att öka produktionen. Det första som händer är att du får mera import och lite sådant. Du får en massa underskott, kort sagt. Och du får en massa inflation, där den ökade efterfrågan driver upp priserna på produktionen. För att få en produktionsökning så måste du ju ha kontinuerliga så att säga framgångsmöjligheter eller att det är lön- samt och bra att bygga ut produktionen. Det gör man liksom inte så där från till en annan med hjälp av någon efterfrågeök- ning. Men varför är det då så att när det internationella trycket kommer – att det blir en kris utomlands eller att det blir en boom utomlands – så slår det genast igenom på produktionen och kapacitetsutnyttjandet här hemma, varför finns då detta samband, om nu inte efterfrågan har någon betydelse? – Det finns de som tror att vi ska köpa oss ur krisen, att vi ska konsumera mer så löser vi alla problem, den diskussionen hade Då föreslog socialdemokraterna att vi skulle ha en ofi- nansierad momssänkning, och då skulle folk bli så glada och då skulle de köpa så mycket mera och så skulle alla våra problem vara lösta, det var ju väldigt otraditionell socialdemokratisk politik, får man ju säga, och det har ju försökts i flera andra länder, och miss- lyckats. Det hade varit extremt farligt skulle jag vilja säga. Och det var då huvudsakligen, sedan bytte de talesman till . Och sedan lade man ju om politiken, så det får man väl säga till heder, att så drev han inte längre den här linjen. Han insåg väl att det var ganska galet, så det var ju alltid något. Men det finns naturligt- vis en längtan hos medborgarna efter enkla lösningar, och det är ju en väldigt snäll lösning, att om bara du och jag går ut och handlar mer så löser vi problemen, det är ju en positiv lösning och mycket roligare än det där att man måste dra ner på sjukpenningen och så- dant. Men det är lurendrejeri, och det försvårar så att säga en or- dentlig demokratisk diskussion av de tuffa beslut som ju alla, även socialdemokraterna, har genomfört därefter. Men när man först säger till folk att det enda som behövs är att ni går ut och handlar mera, och sedan kommer och sänker a-kassan och sjukförsäkring- en därför att man ska lösa problemen då skapar man en betydande förvirring hos medborgarna. Det är inte riktigt snyggt att göra så. Tyvärr hann inte fortsätta samtalet efter denna kommentar. En sak vi inte hann komma till var följande: om man kritiserar åtstramningar, reallönesänkningar och nedskärningar så innebär det inte med automatik att man hävdar att politikerna borde ha stimulerat eller fört en kraftigt expansiv politik. Att exempelvis plädera för ytterligare efterfrågeökning mitt under den spekula- tionsdrivna överhettningen vore inte särskilt klokt. Snarare hade en räntehöjning varit lämplig i ett tidi- gare skede . Det är just nämnda åtstramningar i fel lägen som kritiserats, ex- empelvis de åtstramningar som har gjorts i lägen där den interna- efterfrågan har sviktat. Jag har också kritiserat den strategi VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? som ekonomerna i efterhand ofta glömmer att nämna, men som man var överens om: att hålla tillbaka medborgarnas konsumtion och föra över resurser till exportindustrin. Den strategin var inte helt igenom välgrundad, och den är också enligt mig en bidragande orsak till eftersläpning och kris. Det är intressant att notera att , och många andra ekonomer, menar att man skulle ha fört en mer restriktiv ekono- misk politik , att eftervården efter devalveringarna misslyckades på grund av att finanspolitiken blev för expansiv. med fallande reallöner och stillastående konsumtion ville alltså svenska ekonomer och finansministrar trycka ned real- löner och konsumtion ännu mer, och tycker så här i efterhand att det är tråkigt att man inte lyckades med det. Vad som komplicerade situationen var naturligtvis också kre- ditavregleringen 1985, som plötsligt gav möjlighet att snabbt låna tillbaka den förlorade köpkraften. Men då bör man som ekonom se detta mönster, och inte tala om att den ekonomiska politiken all- mänt var för expansiv. De ekonomer som anser detta, de bör i så fall dra slutsatsen att växelkursen borde ha släppts fri för att kunna bromsa kreditexpansionen med en höjning av de korta räntorna. I stället menar de att finanspolitiken var för släpphänt. Jag menar att det är en undermålig analys. Man kan ställa sig frågan varför en minskning i den internatio- nella efterfrågan slår mot produktion och investeringar när det gäller vår exportindustri. När de gäller alla de företag som lever på den inhemska marknadens efterfrågan så finns, enligt många ekonomer, inget sådant samband. En nedgång i produktio- nen ska alltid mötas med utbudsekonomiska åtgärder och struktur- reformer. Varför resonerar man inte likadant när det gäller den internationella efterfrågan. Om vi får en kris i då borde vi ju i så fall bara diskutera vilka strukturella skevheter i vår ex- portindustri som har lett till att vi inte exporterar mer, och inte diskutera hur krisen i eller eller något annat land slår mot vår export. Man kan alltså ifrågasätta hur konsistent en del ekonomers analys är i detta hänseende. T i l l v ä xten i och j ä mf ö rbara l ä nder Vad hände egentligen med tillväxt efter 1970? Frågan som ställdes inledningsvis ska jag kortfattat försöka ge min tolkning av och illustrera med några diagram. Med denna tolkning anser jag mig självfallet inte fullständigt förklara, utan snarare delvis förklara samt komplettera analyser som gjorts av exempelvis Lindbeck- kommissionen, SNS-rapporter (t.ex. rapport till välstånd), Långtidsutredningar (t.ex. rapport), och bidra med väsentliga fakta som dessa har missat eller helt enkelt bortsett ifrån. Nämnda undersökningar har bland annat hänvisat ef- tersläpning till problem som höga skatter (skattekilarnas snedvri- dande effekter), bristande konkurrens (för stor andel skyddad sektor), höga löneökningar (dåligt fungerande lönebildning) fel- grepp i den ekonomiska politiken (finans- och penningpolitik) samt för hög andel offentlig sektor (konsumtion och transfere- ringar). Jag anser att dessa förklaringar har sina poänger, men att de trots allt är bristfälliga. Läsning av dessa rapporter anbefalles, men jag lägger här ton- vikten vid det som nämnts tidigare i denna skrift: eftersläpningen för den inhemska delen av ekonomin, främst konsumtionen. Den korta genomgång jag gör här betonar efterfrågans roll, även om jag är fullt medveten om att utbudsproblematiken är precis lika viktig som efterfrågan. Dock är det så att eftersom en majoritet av våra ledande eko- nomer så starkt har betonat utbudets roll, och tonat ned efterfrågans roll – ja rentav ansett att ett grund- problem har varit för hög inhemsk efterfrågan – så har de därmed missat att eftersläpningen i konsumtion är huvudorsaken till efter- släpningen i produktion. Inte bara det, genom att uppmana olika regeringar att strama åt den inhemska efterfrågan i lägen då den inte borde ha stramats åt, kan man mycket väl hävda att dessa ekonomer rentav har orsakat en stor del av eftersläpning. För att kunna analysera varför har haft en lägre tillväxt än jämförbara länder bör man självfallet känna till vad tillväxt är. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Tillväxt är detsamma som ökningen av landets samlade produktion, även kallad bruttonationalprodukten, BNP. BNP kan mätas som summan av alla förädlingsvärden, men det kan också mätas, som i försörjningsbalansen, från användarsidan. Genom att mäta från användarsidan får man ett mått på vad pro- duktionen har använts till, eller vad som har orsakat att produktio- nen kom till stånd.