sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — I bl.a. alla bankarkiv har som huvudregel gällt att kommissionen inte har fått ta kopior med sig därifrån. Åtskillig litteratur har studerats. Den finns förtecknad i slutet av rapporten, före bilagorna. Kommissionen har utnyttjat en rad olika offentliga arkiv. Här kan särskilt nämnas arkiven från departementen, Utrikes- och , , Säkerhetspolisen, Flyktkapitalbyrån, , Bankinspektionen, Valutakontoret, , och . Hit får man också räkna och Statens järnvägars arkiv. I gäller som grundprincip att handlingar som har inkommit till och förvaras hos offentliga myndigheter och beslutsorgan är allmänt tillgängliga.9 Detsamma gäller för sådana internt upprättade handlingar som har expedierats eller som hör till avslutade ärenden, exempelvis skrivelser till utomstående, protokoll och beslut.10 Endast om det finns särskilt lagstöd för det kan allmänna handlingar sekretessbeläggas.11 Sådan sekretess är tidsbegränsad. När det gäller handlingar från tiden för förekommer numera endast i rena undantagsfall sekretess. Kommissionens arbete i de offentliga arkiven har inte hindrats av några sekretessbestämmelser. Vad gäller har dock de särskilda omständigheter gällt som redovisas i kapitel 6. , liksom vid tiden för , gäller att myndigheter och beslutande församlingar inom den offentliga sektorn skall arkivera sina allmänna handlingar.12 I arkiven kan också läggas internt arbetsmaterial, exempelvis promemorior. Detta material blir i så fall därmed att anse som allmänna handlingar.13 Även handläggningsrutinerna i den offentliga förvaltningen, som innebär att åtgärder regelmässigt dokumenteras skriftligt, medverkar till att tillgängligheten till information om ärendena 9Tryckfrihetsförordningen (TF) 2 kap. 3 §. 10TF 2 kap. 7 §. 11TF 2 kap. 2 §. 12Arkivlagen (1990:782) 3 §. 13TF 2 kap 9 §. Regelsystemet beträffande handlingar från svenska offentliga organ är alltså utformat för att allmänheten skall ha möjlighet till god insyn i verksamheten. I nuvarande arkivlagen uttrycks detta på så sätt att arkiven skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättsskipningen och förvaltningen samt forskningens behov.14 Gallring är visserligen tillåten, men måste ske med respekt för dessa övergripande syften. För gällde den statliga arkivregleringen inte vid den aktuella tiden. Dess arkiv har tyvärr i viss mån kommit att präglas av den bristen, bland annat på så sätt att sökmedlen är bristfälliga. Vidare tycks illa överlagda gallringar ha förekommit.15 Även om de offentliga arkiven annars i huvudsak är välordnade kan det, har kommissionen konstaterat, ibland vara svårt att få en tillräckligt tydlig bild av hur ett ärende har hanterats. Sådana svårigheter kan ha en rad olika orsaker, varav några skall nämnas här. För det första kan protokoll och beslut vara torftigt utformade. Som exempel kan nämnas att Flyktkapitalbyråns beslut oftast saknar skriftlig motivering. För det andra kan handlingar ha förkommit trots noggranna rutiner. Så har exempelvis skett med vissa av memorialprotokoll. En tredje orsak till problem kan vara att ordningen är bristfällig, exempelvis kan arkivförteckningar saknas. Detta gäller bland annat delar av arkivet från . Slutligen kan handlingar vara gallrade på ett sätt som visar sig vara till hinder för forskning om frågor som inte kunde förutses när gallringen gjordes. Besked om sådana gallringar har kommissionen exempelvis fått då uppgifter om vissa importer efter- frågades vid lokala tullmyndigheter. Som ett annat exempel kan nämnas att arkivet från , som handlade minst 1 000 svensk- tyska betalningar per dag, har gallrats så att uppskattningsvis har reducerats till 54.16 Andra svårigheter hänger samman med materialets omfattning och karaktär, vilket kan illustreras med följande exempel. I finns de s.k. valutadeklarationer, avseende innehav av utländska värdepapper, guld m.m., som alla personer med hemvist i anmodades att göra 1939, 1940, 1943 och 1944. Sammanlagt finns 528 volymer med valutadeklarationer. Huvuddelen härrör just från de nämnda krigsåren.17 Att systematiskt gå igenom alla dessa deklarationer 14Arkivlagen 3 §. 15Interimrapporten, s. 109, , s. 29 f. 16Se , Rapport om inventering i vissa myndigheters arkiv (kommissionens dnr 95/97). skulle ta orimliga resurser i anspråk. Dessutom kan förutses att det, om så ändå gjordes, skulle innebära betydande svårigheter eller vara rent ogörligt att urskilja eventuell egendom av judiskt ursprung. Det beror främst på att uppgiftsskyldigheten inte gällde tillgångarnas ursprung. Myndighetens uppgift gick inte ut på att ta reda på om t.ex. judisk egendom fanns hos någon, utan gällde att inventera vilka utländska betalningsmedel som fanns tillgängliga för landet. skall anmärkas att transaktioner som företogs utanför de legalt anvisade systemen knappast har avsatt några spår i de offentliga arkiven. Eftersom regeringen särskilt har påpekat att kommissionen skall ägna stor uppmärksamhet åt möjligheten att forska i enskilda (dvs. privata) arkiv har kommissionen också använt mycket tid och resurser för detta ändamål, trots att det efter hand bland annat stått allt mer klart att den statliga styrningen av näringslivets relationer till utlandet vid den aktuella tiden var mycket stark. Privatpersoner, banker, företag och föreningar i har ingen skyldighet att hålla sina handlingar tillgängliga för allmänheten. Inte heller är de skyldiga att bevara dem i arkiv, bortsett från vad lag- stiftningen om bokföringsskyldighet och associationsformer kan inne- bära. Frånvaron av reglering i övrigt har lett till att de enskilda arkiven skiljer sig åt i väsentliga avseenden. Vissa har sparat mycket, medan andra har sparat mindre. Sorteringsprinciperna kan vara mer eller mindre väl genomtänkta. Gallringar kan ha skett i olika syften och på olika sätt. Kommissionen har funnit att arkiv från banker och föreningar i regel finns, att de ofta är mycket innehållsrika och att de dessutom ibland är minst lika välordnade som de offentliga arkiven. När det gäller industri- och handelsföretag är bilden mera skiftande. Som exempel kan nämnas att Svenska (SKF) saknar företagsarkiv. Vad som finns kvar från tiden för är styrelseprotokoll med bilagor. Bland de enskilda svenska arkiv som kommissionen har använt sig av bör främst nämnas , i vilket bland annat arkivet från ingår. Kommissionen har dessutom använt sig av arkiven från och , arkiv, Svenska Bankföreningens arkiv samt flera arkiv från judiska församlingar, från konstmuseer och från privatpersoner med inflytande i politiken eller näringslivet. Främst bland de sistnämnda bör nämnas riksbankschefen , vars innehållsrika arkiv och utförliga minnesanteckningar utgjorde en mycket betydelsefull källa för och även har använts direkt av kommissionen. Arkivet för , i vilket bland annat arkivet för dåtida ingår, innehåller dokument. Härav hör , eller 3 207 arkivkartonger och ett obestämt antal böcker, till det s.k. historiska arkivet från . Till det historiska arkivet finns två arkiv- förteckningar. Den ena har ordnats efter ämnen och den andra efter den avdelning eller person inom banken som utfärdat dokumenten i fråga. I ämnesregistret upptas drygt 3 200 ord eller namn i alfabetisk ordning. Bland sökorden återfinns – föga förvånande – inte de för kommissionen centrala begreppen judiska tillgångar, herrelösa konton och naziguld.18 För att kunna hitta relevant information krävs således dels tämligen ingående bakgrundskunskaper om bland annat bankens organisation dels tid, inlevelseförmåga och kreativitet. Möjligheterna begränsas dock inte bara av sökmöjligheterna utan också av vad som finns bevarat.19 I finns inget aktuellt bokföringsmaterial utan endast historiskt material. Det omfattar dokument och 148 kartonger med vardera ungefär 100 rullar mikrofilm i. På varje filmrulle kan upp till 19 500 exponeringar finnas. Kärnan är arkivet för . Därutöver rymmer personarkiv avseende flera medlemmar av familjen , där- ibland bröderna som båda var verk- samma före och under . I finns dessutom arkiven för vissa investmentbolag såsom Investor och Providentia samt ett antal stiftelsearkiv.20 Arkivet är mycket omfattande och välorganiserat. Det sköts av heltidsanställda tjänstemän, vilket har inneburit att kommissionens medarbetare fått långt bättre service där än i andra enskilda arkiv. Det är möjligt att söka efter uppgifter med hjälp av dels dåtida register dels ett modernt dataregister, som ännu är under utbyggnad. Särskilt bör nämnas att åtskilliga dokument som hört till bankdirektionens korrespondens finns bevarade. De har samlats under 18Gunnar , Rapport över iakttagelser vid genomgång av Skandarkiv i (kommissionens dnr 102/97). 19Se exempelvis avsnitt 5.9.2 vari beskrivs att kommissionen inte kunnat utreda exakt vad som skett med en post s.k. Youngobligationer som fanns i bankens ägo vid krigets utbrott, men inte längre stod kvar 1944. Ingen information har återfunnits om detaljerna i affären. 20Kersti , Rapport avseende forskning i , till kommissionen . namnen på respektive brevskrivare inom banken. I korrespondens- volymerna finns register som är ordnade efter de externa brevskrivarnas namn. I de ämnesdossier som också finns kan man ofta återfinna kopior av dokument som även arkiverats bland korrespondensen. Även i föreligger naturligtvis den ovan beskrivna svårigheten att identifiera de sökvägar som är relevanta för kommissionen. Arkivet är inte heller komplett i den meningen att det innehåller allt som någonsin har skrivits inom . Givetvis finns luckor, även om samlingen som sådan är väl- bevarad i jämförelse med vad som är fallet i andra enskilda arkiv. Kommissionens sakkunnige . har gjort en särskild under- sökning angående förekomsten av luckor i arkivet.21 Han frågade sig hur de luckor kunde förklaras som han hade noterat i sitt forskningsarbete där för kommissionens räkning. Den bakomliggande misstanken, som varken kunde beläggas eller vederläggas, var att sentida gallring i otillbörligt syfte kunde ha skett.22 Kommissionen, som har låtit arkivarien i yttra sig över . rapport23, konstaterar sammanfattningsvis att det inte finns något som tyder på att gallring har skett i syfte att undanröja sådan information som rör de förhållanden som kommissionen utrett. måste man alltså, som alltid när det är fråga om arkivstudier, räkna med att de arkiverade dokumenten inte ger en fullständig bild av det skeende de skildrar. Svenska historiska arkiv finns deponerat hos Föreningen Företagsminnen. I arkivet, som är förtecknat, finns protokollskopior, utgående cirkulär, inkommen korrespondens och ämnesordnade handlingar. De etiketter som finns på volymerna motsvaras inte alltid av innehållet. All korrespondens på direktionsnivå finns inte bevarad. En del återfinns dock i de personarkiv som finns efter vissa av bankens direktörer. I registret över ämnesordnade handlingar finns inget sökord som direkt berör kommissionens verksamhet. Även detta bankarkiv är tämligen omfattande. ämnesdossier omfattar exempelvis 20 volymer med dokument från den tidsperiod som kommissionens uppdrag avser.24 Hos banken har den principen tillämpats att man vid arkiveringstillfället har skilt mellan bokföringsmässiga och eviga dokument. 21Någon motsvarande undersökning har kommissionen inte gjort avseende vare sig de andra bankarkiven eller några andra enskilda eller offentliga arkiv. 22Paul A. , Rapport till kommissionen . 23Yttrandet finns under kommissionens dnr 1/99. 24Jan Glete, Rapport om översiktlig undersökning av Svenska arkiv, (kommissionens dnr 17/98). gallrats efter den föreskrivna tioårsfristen medan de eviga har förts till det historiska arkivet för framtida förvar. Även efter en rad inflytelserika privatpersoner har det visat sig att det finns välordnade korrespondenssamlingar m.m. Flera sådana ur- sprungligen enskilda arkiv har dessutom deponerats på sådant sätt att de numera är tillgängliga för allmänheten, företrädesvis på . Kommissionen har inte, som den schweiziska expertkommissionen, fått något särskilt författningsstöd som gjort det möjligt för den att tvinga sig till insyn i enskilda arkiv. Men det har heller inte behövts, eftersom det aldrig har hänt att kommissionen har nekats tillträde när en begäran därom framställts. De enskilda arkiven är sinsemellan mycket olika och avspeglar verksamheter av vitt skilda slag. Generellt måste förstås även om dessa arkiv sägas att de inte alltid räcker till för att fullständigt klarlägga bakomliggande händelser. Alla de problem som ovan har beskrivits när det gäller offentliga arkiv föreligger även beträffande de enskilda. Till detta kommer konsekvenserna av att det här inte har funnits några styrande regler för handläggning och arkivering. Bristen på sådana instrument innebär, som framgått, att man inom exempelvis ett företag självständigt beslutar om vad som skall dokumenteras och vad som skall sparas. Vidare kan man inom företaget gallra arkivet när och hur man vill. Kommissionen har, som nämnts, också hämtat information från ut- ländska arkiv. I regel har det även när det gäller dessa arkiv gått till så att någon av kommissionens medarbetare har besökt arkivet i fråga, men det har också hänt att kopior av handlingar har erhållits från utomstående eller rekvirerats per post. Här skall endast nämnas att det främst är fråga om handlingar från , , , och . Till komplettering av arkiv- och litteraturstudierna har kommissionen försökt att på olika sätt skaffa information genom kontakter med människor som är direkt berörda av uppdraget eller på annat sätt har kunskaper som är särskilt relevanta för kommissionens uppdrag. Först kan nämnas att det bland kommissionens egna sakkunniga finns några personer som under eller efter kriget tjänstgjorde i verksamheter som kommissionens uppdrag berör. Deras särskilda insikter har kommit kommissionen till del och bidragit till de klargöranden som presenteras i denna rapport. Även bland övriga sakkunniga och experter finns naturligtvis åtskillig specialkunskap som kommissionen har tillvaratagit. Redan tidigt under arbetets gång bestämde sig kommissionen för att ytterligare bredda kunskapsbasen genom att bjuda in gäster att föreläsa eller svara på frågor i samband kommissionens sammanträden. samrådde kommissionen med Arkivutredning, bestående av f.d. justitierådet , professorn och revisorn . Övriga som efter inbjudan har besökt kommissionen är historikern från Rijksinstituut voor Oorlogsdocumentatie i , professorn vid i Yehuda , från , den tidigare arkivchefen vid professorn , senior advisor från U.S. , förre chefsjuristen i försäkringsbolaget , docenten i historia vid , ordföranden i Judiska centralrådet , arkivarien i , professorn vid i , dåvarande chefredaktören vid , bankdirektören som var verksam vid samt historikern vid . Gruppmöten har besökts av f.d. bankokommissarien vid , chefen för myntkabinettet samt vd:n i juvelerare- och guldsmeds- förbund . När gav ut en specialbilaga om Naziguldet hade kommissionen i den infört en annons, varigenom allmänheten uppmanades att höra av sig med konkret information om judisk egendom i form av konst, smycken, försäkringar, bankmedel, föremål m.m. som förts till i samband med judeförföljelserna i Nazityskland. Annonsen fick mycket stor publicitet, dels genom bilagans stora spridning dels genom fristående inslag i radio och TV. Responsen blev däremot inte överväldigande. Endast ett tiotal personer hördes av, De tips kommissionen fick av dem som faktiskt ringde beaktades i det fortsatta forskningsarbetet. Till stor del var det dock fråga om obevisbara misstankar riktade mot tidigare arbetsgivare, affärskontakter eller bekanta. valde kommissionen efter samråd med de judiska församlingarna i , och att via församlingarna tillställa alla medlemshushåll ett frågeformulär. Idén utgick från antagandet att det i dessa hushåll kunde finnas personer med kunskap om egendom som de själva, släktingar eller vänner hade förlorat i samband med de nazityska judeförföljelserna och som senare kommit att hanteras i . Även om det särskilt poängterades att kommissionen inte ägnade sig åt utredningar avseende egendom som inte hade hanterats i innehöll många av svaren av förståeliga skäl berättelser och upplysningar om egendom som inte på sådant sätt kunde knytas till . Sammanlagt 15 svar kom in. De följdes upp med telefonkontakter. offentliggjorde kommissionen en lista över de personer med utländsk anknytning som stod antecknade som ägare till herrelösa tillgångar i svenska banker. Åtgärden blev mycket uppmärksammad och kommenterades bland annat i TV-nyheterna i rad. Listan upptog 649 namn på privatpersoner och företag. Genom offentliggörandet ville kommissionen medverka till att ge människor med anspråk på sådana banktillgångar som blivit herrelösa till följd av Förintelsen möjlighet att hitta dessa tillgångar. Eftersom varken kom- missionen eller bankerna kände till vilka tillgångar som var herrelösa just på grund av Förintelsen togs alla herrelösa tillgångar med på listan. Publiceringen av listan och mediauppmärksamheten därikring ledde till att kommissionens sekretariat fick ta emot ett par hundra telefonsamtal, varav många från utlandet. Alla som kunde tänkas ha anspråk att fram- ställa hänvisades vidare till respektive bank. Många ringde dessutom direkt till bankerna. Vad publiceringen har lett till redovisas i kapitel 4. Till arbetets utförande har även en rad andra direkta kontakter bidragit. Flera av kommissionens medarbetare har själva kontaktat människor som bedömts kunna ha något att berätta. Bransch- organisationer och företag har tillskrivits med specifika frågor. Slutligen har värdefulla kontakter etablerats i samband med resor, konferenser och arkivbesök. Särskilt bör nämnas att kommissionsmedarbetare har deltagit i följande arrangemang. ·Konferens med () i 2-3 juni 1997. ·Property and Restitution – The Moral Debt to History, arrangerat av i . ·Informal Working Meeting of historical fact-finding commissions and research groups, arrangerat av den schweiziska expert-kommissionen i . ·The Conference on Nazi Gold med efterföljande symposium . ·Konferens med i . ·The Conference on med efter- följande symposium – . När det gäller värdet av den muntliga information som kommissionen erhållit, måste man allmänt tänka på den begränsning som följer av att har förflutit sedan händelserna var aktuella. Endast i få fall har de personer som kontaktats haft förstahandsuppgifter att lämna. Även egna minnen har hunnit blekna eller ta färg av andra upplevelser när ett halvt sekel gått. Generellt kan sägas att forskningen om Förintelsens ekonomiska dimension är outvecklad. Den litteratur som behandlar judeförföljelserna har, som framgått ovan i avsnitt 1.3, i regel mycket lite att säga om övergreppens ekonomiska sidor, även om ett par undantag finns.25 finns dock en hel del skrivet om schweiziska bankers och företags agerande vid tiden för . publicerade författaren i en bok med titeln aus – Die Golddrehscheibe im . Boken skildrade schweiziska affärer med naziguld och kom ett decen- nium senare att följas av åtskillig litteratur om schweiziska affärer med naziguld och judiska banktillgångar. Om och svenskarnas roll under finns en hel del litteratur, som är intressant på ett allmänt plan. Men denna litteratur tar inte direkt upp frågan om vad som hände här med tillgångar av judiskt ursprung. Offentligt svenskt tryck från krigstiden har liksom vissa tidskrifter bidragit till att klarlägga vilka ramar och vilket informationsläge som förelåg för svenska privatpersoner, företag och myndigheter. 25 Se främst Hilberg, men även , The Beneficiaries of Aryanization : as a Case Study, Yad Vashem Studies XXVI, , 1997. Den forskning om ekonomiska förhållanden i samband med och de nazistiska judeförföljelserna som har initierats av en rad regeringar har lett till att flera för kommissionen högst relevanta rapporter har publicerats.26 26 Se litteraturlistan. 4 Danaarv och herrelösa tillgångar 4.1Allmänt om danaarv och herrelösa tillgångar Det är tänkbart att judar som förföljdes i Nazityskland hade bank- tillgångar i . En förklaring därtill kan vara att dessa personer hade affärskontakter i eller andra ekonomiska anknytningar hit. Men det kan också tänkas att judar just till följd av förföljelserna valde att föra kapital till för säkrare förvaring. Efter Förintelsen kan sådana tillgångar ha kommit att stå kvar orörda i svenska banker, kanske för att insättare inte längre funnits livet och kunnat efterfråga dem. Med herrelösa tillgångar måste, enligt kommissionens uppfattning, avses sådana tillgångar som någon innehar utan rättsägarens vetskap.1 När en person avlider utan att efterlämna någon arvsberättigad kan dennes kvarlåtenskap med en äldre term kallas danaarv. Enligt gällande svensk lag tillfaller sådan kvarlåtenskap Allmänna arvsfonden2, vars medel används för allmänt angelägna åtgärder till stöd för barn, ungdomar och funktionshindrade. I banker kan det finnas herrelösa tillgångar av olika slag. Förutom kontofordringar kan det vara fråga om tillgångar i notariatdepåer, förvar eller bankfack. Den som sätter in pengar på ett bankkonto får därmed en kontofordran på banken. Kontot är en anteckning om och ett bevis för att denna fordran finns. De insatta medlen har banken rätt att disponera över. Pengarna hålls inte åtskilda utan används tillsammans med andra medel som banken äger eller förfogar över för exempelvis utlåning. 1Se ovan avsnitt 3.2.3. 2Ärvdabalken 5 kap. 1 §. 142 Danaarv och herrelösa tillgångar Kundens fordringsrätt innebär att han, när han så önskar, har rätt att från banken få ett kapitalbelopp motsvarande det insatta samt ränta. En person som har notariatdepå eller förvar hos en bank har avtalat med banken att den skall förvara och eventuellt även förvalta värde- papper eller värdeföremål. Banken har, så länge avtalet består, inte rätt att för egen räkning disponera det som har lämnats i depå eller förvar. Kunden behåller sin äganderätt. På deponerade eller förvarade tillgångar betalar banken ingen ränta. En annan sak är att det oftast är fråga om värdepapper, som kan ge avkastning och stiga eller sjunka i värde. Den som har bankfack i en bank har avtalat med banken om att hyra ett säkert förvaringsutrymme. Banken har, så länge avtalet består, inte rätt att se eller disponera över det som läggs i facket och det är inte aktuellt att beräkna någon ränta. På liknande sätt som när det gäller banktillgångar kan det ha förekommit att judar tecknade försäkringar i och att dessa sedan kommit att stå herrelösa i svenska försäkringsbolag efter kriget. Försäkringar finns av olika slag. På en skadeförsäkring kan kapital aldrig samlas upp. Ett skadeförsäkringsbolags åtagande innebär att vid försäkringsfall inom villkorens ram ersätta uppkomna sakskador. Rätt att få ersättning föreligger endast då en viss skada inträffat. Det är därför inte möjligt att tala om herrelösa fordringar på skadeförsäkrings- ersättningar. En livförsäkring innebär att försäkringstagaren genom inbetalningar under sin livstid samlar upp kapital hos ett livförsäkringsbolag för utbetalning till anhöriga vid det egna dödsfallet eller för utbetalning till honom själv antingen i samband med uppnådd pensionsålder eller då exempelvis förflutit. En fordran på ersättning enligt avtal om liv- försäkring kan således bli herrelös enligt den ovan angivna definitionen, nämligen om den berättigade inte har kännedom om att försäkringen finns. Kapitalförsäkringar av annat slag förekom inte vid tiden för , då man skilde mellan bank- och försäkringsverksamhet på ett helt annat sätt än . Utöver de ovan angivna direktförsäkringarna finns också s.k. återförsäkringar. En sådan försäkring tecknar ett direktförsäkringsbolag självt hos ett eller flera andra försäkringsbolag, när direkt- försäkringsbolaget bedömer att dess egen kapitalstyrka är för liten för att det ensamt ska våga ta fullt ansvar för sina avtal om direktförsäkring.