sou · GNB3113d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Indexet kan variera mellan 0 och 24 och precis som för de enskilda frågorna indikerar högre indexvärde starkare stöd för statlig inter- Som framgår är värdet på indexet högre i än i , något som ju var uppenbart redan i tabell 6. I vilka grupper hittar vi då det starkaste stödet för respektive största motståndet mot statlig intervention? Och skiljer sig dessa mönster mellan de båda länderna? I tabell 8 jämförs värdena på Interventionsindex i olika grupper genom en MCA-analys. I denna har samma variabler inkluderats som i tabell 4 ovan. Dessa är nämligen i samtliga fall relevanta även för att studera attityder till välfärdspolitik: välfärdsstaten har stor betydelse för mäns och kvinnors livschanser och relationer; den omfördelar resurser mellan livscykelfaser och generationer; den modifierar relationen mellan marknadspositioner och levnadsförhållanden och mellan arbetsgiva- re och anställda, positioner som i stor utsträckning fångas av klass- positioner och utbildningsresurser.12 I tabell 8 ser vi att gruppskillnaderna i attityder är framträdande i . Framför allt är det klasskillnaderna i attityder som är stora, och de reduceras ganska lite av en kontroll för övriga variabler i mo- dellen. Även efter kontroll för övriga variabler skiljer sig indexvärdet nära fem skalsteg mellan ej facklärda arbetare och högre tjänstemän. Utbildningsskillnaderna är betydligt mindre, de starka samband vi finner på en bivariat nivå reduceras avsevärt när klasspositioner tas med i bilden: att de universitetsutbildade är mer skeptiska till statlig intervention än de med någon typ av gymnasieutbildning beror t.ex. helt på att de har högre klasspositioner. Åldersskillnaderna i attityder är också framträdande. Ju yngre respondenter desto större skepsis mot välfärdsstaten. Det är framför allt den allra yngsta gruppen som skiljer ut sig genom sitt svagare stöd för statlig intervention. Även mellan män och kvinnor återfinns attitydskillnader i förväntad riktning. Skillnaderna mellan män och kvinnor är större i än i . Betydelsen av ålder är ungefär densamma, men gruppskill- naderna i följer ett mer utpräglat livscykelmönster, där de äldsta och grupperna i småbarnsfasen uppvisar det starkaste stödet medan de medelålders är mer skeptiska. Klass och utbildning har betydligt mindre betydelse i än i , även om mönstren av gruppskillnader ser ut på liknande sätt.13 Den fråga som återstår att besvara är hur sambandet ser ut mellan de båda aspekter av politisk tilltro – politisk tillit och poli- tiskt självförtroende – som analyserades i avsnittet ovan och attity- der till statlig intervention. Utifrån argument i vissa institutionella teorier borde vi förvänta oss att den som har en hög politisk tillit också borde stödja statlig intervention. Hur sambandet mellan poli- tiskt självförtroende och attityder till statlig intervention borde se ut är dock svårare att ha någon uppfattning om på förhand. Interventionsindex i olika grupper i och . 0,14 *** 0,09** 0,17*** 0,16*** –0,55 –0,36 –0,76 –0,72 0,18 *** 0,16*** 0,20*** 0,18*** –2,55 –3,67 –0,16 –0,50 –0,78 –0,96 –0,65 –0,83 –0,65 –0,30 –0,91 –0,91 0,39*** 0,35*** 0,23*** –0,90 –0,67 –0,38 –3,43 –3,12 –2,16 –1,23 –1,33 –0,49 0,30*** 0,12** 0,16*** 0,14*** –0,39 –0,36 –0,32 –0,29 –1,94 –0,28 –0,99 –0,86 R2 (%) Signifikansnivåer *** = 0.001-nivån ** = 0.01-nivån * 0.05-nivån a) I endast för dem i arbete Redan av de analyser som genomförts kan vi dessutom ana att relationen mellan politisk tillit och attityder till välfärdspolitik är mer komplex än vad den teoretiska debatten ger sken av. Det är nämligen i stor utsträckning samma grupper – högre tjänstemän och högutbildade – som både uppvisar den starkaste politiska tilliten och de mest skeptiska attityderna vad gäller statlig intervention. Det finns dock skäl att mer direkt studera hur sambanden ser ut mellan politisk tillit, politiskt självförtroende och attityder till väl- färdsstatens ansvar. I tabell 9 redovisas hur sambanden mellan poli- tisk tillit och politiskt självförtroende å ena sidan och attityder till statlig intervention å den andra ser ut i och . Eftersom frågan om yrke endast ställts till de som arbetar i , och sambanden i denna grupp är starkare än i befolkningen som helhet redovisas sambanden både för befolkningen i stort och för den arbetande befolkningen. Samband mellan Politisk tillit/Politiskt självförtroende och Interventionsindex. –0,07 –0,13** –0,07 –0,27*** –0,12 –0,25** –0,05 –0,12 ** –0,06 –0,23*** –0,08 –0,19* –0,06 –0,14** –0,09 –0,31*** –0,14* –0,24** –0,05 –0,17* –0,01 –0,09* –0,04 –0,17** –0,10 –0,21* –0,09* –0,03 –0,06 –0,09 Signifikansnivåer *** = 0.001-nivån ** = 0.01-nivån * 0.05-nivån Som framgår av tabell 9 är sambanden mellan graden av politisk tillit och attityder till välfärdsstaten svaga. I uppnår de inte sta- tistisk signifikans, vare sig som enkla samband eller med kontroll för andra variabler. I är förtecknen på sambanden, där signifikanta sådana återfinns, genomgående negativa. De som har högre politisk tillit stödjer välfärdsstatlig intervention i mindre ut- sträckning än de som har lägre tillit. Det finns alltså inga som helst tecken på att hög politisk tillit, på det sätt det här har definierats och mätts, går hand i hand med stöd för statlig intervention. I fråga om det politiska självförtroendet ser vi att mellan detta och attityder till välfärdsstaten finns i tydliga negativa sam- band när inga andra variabler än dessa två inkluderas. De som har stort politiskt självförtroende stödjer i mindre utsträckning än andra statlig intervention. Detta beror dock uteslutande på att både atti- tyder till välfärdsstaten och det politiska självförtroendet så tydligt bestäms av klasspositionen. När denna tas med i modellen försvin- ner sambanden mellan politiskt självförtroende och attityder till Att de med svagt politiskt självförtroende ten- derar att stödja välfärdsstaten är alltså inte orsakat av just detta svaga självförtroende; det är orsakat av att samma grupper som har svagt politiskt självförtroende också har ett starkare stöd för väl- färdspolitiken. I är sambanden i hela befolkningen mellan politiskt självförtroende och attityder till välfärdspolitik svaga. Bland de för- värvsarbetande finns starkare samband.14 Dessa försvagas av en kon- stanthållning för klass, men inte lika mycket som i . Det är först när alla variabler tas med som sambanden inte är statistiskt signifikanta. Att politiskt självförtroende och politisk tillit spelar en obefintlig roll i att bestämma attityder till välfärdspolitik styrks också av att sambanden mellan de andra variablerna – kön, klass, ålder, utbild- ning – och attityder till välfärdspolitiken knappast förändras alls när vi tar med politisk tillit och politiskt självförtroende i modellen (tabeller som visar detta kan erhållas från författaren). Inte heller ökar modellens förklaringsvärde, uttryckt som andelen förklarad va- rians.15 Det tycks som om det viktigaste resultatet i detta avsnitt blir negativt i så måtto att vi inte finner några som helst samband mellan politisk tillit och politiskt självförtroende å ena sidan och attityder till välfärdsstaten å den andra. I slutsatsavsnittet återkommer vi till hur detta resultat egentligen ska tolkas. I kapitlets inledning ställde jag några frågor som den empiriska analysen avsåg att besvara. Det första knippet frågor rörde den po- litiska tilltrons nivå, inbördes samband och bestämningsfaktorer i och . Här kan konstateras att nivån på den po- litiska tilltron är låg i bägge länderna: stora andelar av befolkningen hävdar att de inte litar på politiker och offentliga tjänstemän och har liten tillit till systemets vilja och förmåga att respondera på väljarnas krav. Den politiska tilliten och självförtroendet är ännu lägre i Sve- rige än i . I frågan om vilka faktorer som strukturerar politisk tillit och po- litiskt självförtroende är det framför allt arbetsmarknadens stratifi- eringsmekanismer, här fångade i skillnader mellan utbildnings- och klasskategorier, som är framträdande. Detta gäller i synnerhet i Sve- rige och särskilt vad gäller det politiska självförtroendet: på denna punkt är klasskillnaderna frapperande stora. Det är i stora drag sam- ma grupper i som i som uppvisar låg respektive hög politisk tilltro, men gruppskillnaderna är på det hela taget något större i . I den andra uppsättningen frågor spordes huruvida den politiska tilltron är en viktig bestämning för attityder till välfärdsstaten, något som man på förhand och utifrån teoretiska argument kunde förvänta sig. Här blir svaret entydigt nekande: sambanden mellan den politiska tilltrons olika aspekter och synen på vad staten bör göra är helt obefintliga både i och . Jämfört med de stora klasskillnaderna i åsikter kring välfärdsstaten, speciellt i , är åsiktsskillnaderna mellan de med hög och låg tillit och självförtroende minimala. Dessa resultat kan som inledningsvis antyddes diskuteras i rela- tion till såväl den pågående debatten om politisk tilltro och dess be- stämningsfaktorer, som debatten om de politiska institutionernas betydelse för välfärdsstatsattityder. I det första avseendet är det viktigt att ha klart för sig att detta kapitel inte berört det som varit de flesta tidigare undersökningars primära syfte: att jämföra och förklara förändringar i politisk tilltro och framför allt den påtagliga nedgången i denna tilltro man kunnat registrera i olika länder (Listhaug 1995; Nye m.fl. 1997; 1999). I stället har fokus varit inriktat på att jämföra olika gruppers politiska tillit och självförtroende inom och mellan de båda länderna. Vad som framför allt framtonat i denna jämförelse, och som tidi- gare undersökningar lagt föga vikt vid,16 är de påtagliga klasskillna- derna i politisk tilltro. Det kan ses som ett uttryck för klassrela- tionernas långa arm att de inte bara formar direkt produktions- och fördelningsrelaterade attityder; de har stor betydelse även för synen på det politiska systemet och den egna politiska kompetensen. Man skulle till och med kunna se det som något av en tragisk paradox att marknadssvaga grupper, som är mest beroende av politiken som en arena för att kompensera denna marknadssvaghet, är de som i minst utsträckning litar på detta politiska system och sin egen politiska förmåga. Det skulle sannolikt vara värdefullt att i fortsatta analyser av för- ändringar i politisk tilltro även ta hänsyn till hur dessa förändringar är relaterade till klassförhållanden. Förändras den politiska tilltron, i dess olika aspekter, på samma sätt i olika klasser, eller hittar vi teck- en på konvergens eller polarisering? Vilka mekanismer förklarar bäst sambanden mellan klasspositioner och politisk tilltro? Som vi sett kan skillnader i utbildning förklara en hel del av sambandet mellan klass och politisk tillit, medan detta inte är fallet vad gäller det Att belysa vilka ytterligare mekanismer som här gör sig gällande synes som en angelägen forskningsuppgift. I fråga om den politiska tilltrons betydelse för välfärdsstatliga attityder är den som synes ringa. I ett tidigare arbete hävdade jag att de obefintliga samband jag fann mellan politisk tilltro och attityder till välfärdsstaten i och eventuellt kunde bero på att välfärdsstaten i de skandinaviska länderna genom sin omfattning och universella karaktär blivit ett så självklart inslag i människors vardagsliv att den politiska tilltron just här skulle ha liten betydelse för synen på välfärdsstaten (Svallfors 1999b). Efter att nu ha repli- kerat resultaten i en så pass väsensskild välfärdsstat som den nyzee- ländska vågar jag påstå att de obefintliga sambanden mellan politisk tilltro och attityder till välfärdsstaten inte är någon specifikt skan- dinavisk märklighet utan sannolikt kommer att replikeras i andra västliga industriländer. Det finns därför anledning att mer generellt diskutera resultaten. En tänkbar förklaring till att inga samband stått att finna kunde vara att de valda indikatorerna på politisk tilltro inte är lämpliga. På ett sätt är ett sådant argument lätt att avvisa. De valda indikatorerna synes nämligen att fånga precis de aspekter som i debatten pekats ut som centrala: tilliten till politiker och offentliga tjänstemän, synen på det politiska systemets lyhördhet och egna möjligheter att på- verka politiken. kan man dock inte utesluta att de i viss utsträckning påverkas av synen på den sittande regeringen snarare än långsiktiga värderingar kring politik och demokrati. Om så är fallet skulle detta kunna bidra till att fördunkla sambanden mellan politisk tilltro och synen på välfärdsstaten. Även om sambandet mellan politisk tilltro – som det här har de- finierats och mätts – och attityder till välfärdspolitik alltså är svaga betyder det inte nödvändigtvis att det institutionella argumentet skulle vara felaktigt. Man kan mycket väl tänka sig att de välfärds- politiska institutionerna i mer snäv bemärkelse och deras sätt att fungera är fundamentalt för de välfärdsstatliga attityderna. Som (1994) påpekar är institutioner som upplevs som rättvisa och effektiva sannolikt en förutsättning för att välfärdspolitiken ska erhålla stöd för medborgarna. Detta kan därför ses om ett andra område i behov av mer forsk- ning, nämligen hur de välfärdsstatliga institutionernas procedurer och funktionssätt bidrar till att forma deras egen legitimitet. Här skulle såväl implementerings- som attitydforskning ha mycket att bidra med. En sådan forskning bör dock vara öppen för möjligheten av att synen på hur institutionerna fungerar rent administrativt kan ha liten betydelse: kanske är det som stratifierade och stratifierande fördelningsinstanser de välfärdspolitiska institutionerna inverkar på sitt eget opinionsstöd, genom sin marknadskompenserande och riskreducerande funktion. Även om den låga politiska tilltron i alltså inte fått som resultat någon allmän svikt i stödet för kollektiva ordningar, som välfärdspolitiken, stämmer dock de resultat som redovisats i detta kapitel och annan refererad forskning till eftertanke. Är nedgången i politisk tilltro bara en sund skepsis inför auktoritär ledarstil och byråkratiska arbetsformer, en mogen misstro som statsvetaren (1998) uttrycker det? Inglehart (1997) menar just detta i ett försök att koppla nedgången i politisk tilltro till grund- läggande värderingsförskjutningar i anti-auktoritär och allmänt post–materialistisk riktning. Men varför är det i så fall bland de lågutbildade och arbetarna vi hittar den svagaste politiska tilltron? Fick vi tro Inglehart borde det väl vara bland de högutbildade post- materialisterna vi borde finna den största skepsisen? Eller signalerar den ömsesidiga skepsisen mellan folk och politiska eliter som vi inledningsvis refererade något allvarligare: en utveckling i post- demokratisk riktning, där demokratin som princip är okontroversielloch därför tas för given, men där ut- vecklingen glidit allt längre från de principer man bekänner sig till (1997:316). Den sjunkande och låga politiska tilltron vetter i en riktning mot en sund skepsis mot auktoritära politikformer; i en annan gränsar den mot cynism, uppgivenhet och en utveckling mot allt mer elit- styrda politiska system. och må vara geogra- fiska antipoder, men i detta avseende delar de en hotbild. * Forskningen som redovisas i uppsatsen har erhållit ekonomiskt stöd från Huma- nistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet, och . Tack till , , och för goda råd och information. har dessutom bidragit med uppmuntrande och konstruktiva kommentarer. En tidigare version av kapitlet presenterades vid i , 28–. Tack till deltagarna för en stimulerande diskussion. 1I är det numer ganska vanligt att referera till landet som Aotearoa , där den första delen är det maoriska namnet. Jag har dock avstått från detta då namnet är helt okänt i 2Denna distinktion formuleras på engelska som den mellan internal efficacy och external efficacy, vilket är svåröversatta begrepp till svenskan. 3Craig m.fl. (1990) skiljer dessutom mellan regime-based trust och incumbent-based trust, men finner att denna distinktion inte går att belägga empiriskt. 4Svarsskalan har för varje fråga fem steg, från Instämmer starkt till Tar starkt avstånd. Den sista frågans svarsskala går i fem steg från Mycket intresserad till Inte alls intresserad. Den som instämmer starkt i påstående 2,4,5,7 och 8, tar starkt avstånd från påstående 1,3 och 6, samt uppger sig ha mycket stort poli- tiskt intresse får i respektive fall det högsta värdet (4). De som svarat vet ej eller inte svarat alls på frågan har utelämnats. 5I en faktoranalys reduceras den totala variationen i svaren på enstaka frågor till ett antal underliggande mönster, s.k. faktorer. Frågor som har starkt samband med varandra får höga korrelationer, s.k. faktorladdningar, med samma underliggande faktor, medan frågor med svagt inbördes sammanhang korrelerar med olika faktorer. Den faktoranalys som redovisas är en s.k. Principal Components-analys med Varimax rotation. Andra extraktions- och rotationsmetoder ger i allt väsent- ligt liknande resultat som de som redovisas i tabellen. 6För är de siffror som redovisas resultaten av en stipulerad tvåfak- torlösning. När det normala kriteriet för antalet faktorer tillämpas (Eigenvalue > 1), urskiljs i tre faktorer. Den första faktorn i tabell 2 separeras då på två faktorer, där den ena relaterar till tillit i snäv bemärkelse (indikator 6 och 7), och den andra till synen på det politiska systemets responsivitet (indikator 1–3). Denna distinktion är som synes en som m.fl. (1990) också gjorde (se sid 13). Eftersom denna distinktion (a) inte går att upptäcka i , (b) är otydlig i det att indikator 2 laddar på bägge dessa faktorer, (c) ger index med otillfredsställande reliabilitet och (d) ger föga av substantiellt intressant information, valdes den dimensionsanalys och indexkonstruktion som redovisas i tabell 2 och följande analyser. Resultat från andra alternativa dimensionsanalyser kan erhållas från författaren. 7Cronbachs Alpha är ett reliabilitetsmått, som enkelt uttryckt indikerar om de variabler som ingår i ett index verkligen mäter samma sak. Som en tumregel brukar man betrakta ett Alpha-värde på mer än 0.70 som fullt tillfredsställande, medan index med Alpha-värden på mindre än 0.60 har för låg reliabilitet för att användas. 8MCA förutsätter en additiv modell, dvs. att effekterna för en viss variabel är desamma oavsett värdet på den andra oberoende variablerna i modellen. Med något enstaka undantag gäller detta för de variabler som ingår. 9När både klass och utbildning inkluderas i modellen (för dem som har arbete) i minskar klasskillnaderna påtagligt (beta=0,12 ej sign), medan skillnaderna mellan utbildningskategorier inte minskar särskilt mycket jämfört med dem man finner i modellen(beta=0,19***). Vi kan alltså konkludera att klasskillnaderna i politiskt självförtroende mellan klasser på till övervägande delen beror på skillnader i utbildning medan detta som framgår av tabell 4 inte är fallet i . 10Anledningen till att inkludera other i högerkategorin beror på att det finns goda skäl att anta att de flesta av dessa undersökning sympatiserade med (), ett utpräglat nyliberalt parti under ledning av f d Labour-ministrarna . Det visar sig också att other-kategorin är den mest välfärdsstatskritiska av alla partikategorier i , vilket stöder antagandet att den till största delen består av ACT-anhängare. 11I batteriet ingick också frågor om att stimulera tillväxten inom industrin och införa strikt lagstiftning för att minska industrins miljöförstöring. Dessa har, föga förvånande, svagt samband med de övriga frågorna. Detta gäller i syn- nerhet den . Då dessa frågor dessutom knappast kan ses som indikatorer på välfärdsstatligt engagemang har de utelämnats från tabellen och senare summerade index. De frågor som redovisas i tabellen hänger väl samman och bildar som framgår i tabell 7 index med hög reliabilitet. 12Om syftet primärt varit att förklara variationer i välfärdsstatsattityder finns det fler jämförelser som kunde tänkas ha betydelse. Skillnader mellan privat- och offentliganställda, skillnader mellan arbetande och arbetslösa och skillnader mellan olika inkomstskikt är några av de mest relevanta. 13Vid en analys där endast de med arbete inkluderas och klass därigenom kan tas med minskar Beta-koefficienten för klass till 0,19 när man konstanthåller för de andra variablerna i modellen. Koefficienten för utbildning minskar från 0,13 för Eta till 0,06 för (ej signifikant). 14Varför detta är fallet har jag inget bra svar på. 15I själva verket sjunker andelen förklarad någon tiondels procent i både och . Detta är egentligen inte möjligt eftersom fler variabler i en modell definitionsmässigt inte kan medföra lägre andel förklarad . Resultatet förklaras av att populationen i de båda modellerna inte är exakt likadana på grund av uteblivna svar på vissa frågor. 16 senaste rapport konstaterar visserligen att skillnaderna mellan olika yrkesgrupper är stora (se ovan, s. 114–115), men författarna fäster liten vikt vid detta i sina slutsatser, där man i stället lyfter fram invandrares och arbetslösas marginalisering. I hur stor utsträckning skillnader mellan invandrare och svenskar eller mellan arbetslösa och arbetande som i själva verket är klasskillnader går heller inte att utläsa ur rapporten, emedan inga multivariata analyser genomförs (m.fl. 1998). , J. W.; . ; . Mohler (red.) (1990) Attitudes to Inequality and the Role of Government. Rijswiik: Sociaal en Cultureel Planbureau , (1997) From reforms to rationing? Current allo- cative trends in social services in . Vol 6, s. (1985) The Working Class and Welfare. (1987) The politics of economic vulnerability: a comparison of and Acta Sociologica. 30, s. (1989) Social protection by other means: 's strategy of coping with external vulnerability i Castles, (red.) The Comparative History of Public Policy. (1996) strategies of social protec- tion in and i , Gøsta (red.) Welfare States in Transition: National Adaptions in Global Economies. Castles, ., (red.) (1994) The Great Experiment: Labour Parties and Public Policy Transforma- ion in and . , .; . . Silver (1990) Political efficacy and trust: a report on the NES Pilot items Political Behavior Vol. 12, s 289–314 , (1989) Two Models of Welfare. The Origins and Development of the in and –1988. : Acta Universitatis Upsaliensis , (1994) A Home of Ones Own: Housing Policy in and from the 1840s to the 1990s. & (1989) Measuring national differ- ences. An introduction to the International Social Survey Pro- gramme (ISSP) i Jowell, ; Attitudes. , Bo; –; (1998) Vänd dig mot mitten, ! 1998- 09-22, s. A4 , (1999) Trust in government and welfare regimes: attitudes to redistribution and financial cheating in the and , (1992) The . A Study of Class Mobility in . , (1992) Testing the validity of the Goldthorpe class schema Vol. 8, s. Hayes, and (1993) Political efficacy: a comparative study of the , West , and . 23, s. , (1981) Svenska väljare. , (1999) Down and down we go: political trust in i , Pippa (red.) Global Support for Democratic Government. Inglehart, (1997) Post–materialist values and the erosion of institutional authority i Nye, ; & (red.) ISSP (1996) International Social Survey Program 1996 – Role of Government III. Datafile compiled at Zentralarchiv, zu , (1997) Så gott som demokrati. Om demokrati- frågan i EU–debatten. , (1998) Voter satisfaction after electoral system change i Vowles, ; , (red.) First Election Under Proportional Representation. (1985) Small States in World Markets. Industrial Policy in Europe. Ithaca, NY: , (1995) Economic Fundamentalism. Kolberg, Per (1981) Om velferds- statens politiske basis for samfunnsforskning. 22, s. Küchler, (1987) The utility of surveys for cross-national research . 16, s. , (1998) Bråka inte! Om vår tids demokratisyn. Listhaug, (1995) The dynamic of trust in politicians in Wes- tern Europe i Klingemann, (red.) Citizens and the State. Changing Political Attitudes Towards Government in Western Europe.