sou · GNB3112 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är detta ideal vi bör sträva efter att uppnå, och som demo- kratin ytterst syftar till att möjliggöra. Ett samhällstillstånd fritt från underordning eller auktoritära tilltal är förmodligen omöjligt att uppnå fullt ut, men det är möjligt att eftersträva. Den spring- ande punkten här är demokratins idéer, att dess ideal i denna mening är giltiga i hela samhällslivet. Det behöver och ska inte betyda att den offentliga politiken ska omfatta hela samhället. Men det demokratiska idealet av ett önskvärt tillstånd fritt från under- ordning är universellt och applicerbart på de flesta vardagliga situationer. Det är också detta ideal som erbjuder de konkreta handlingsmöjligheter som i praktiken kan ge det representativa systemet stadga och styrka. Ett öppet demokratiskt civilt samhälle stärker demokratin. Det konstituerar offentligheter som öppnar sig för medborgarna och erbjuder kanaler till det representativa demokratiska systemet. Men ett slutet icke-demokratiskt civilt samhälle öppnar inte för dialog och ger inte möjlighet till samtal. Det skapar ingen demo- kratisk kultur. Det riskerar också att medverka till att det skapas en klyfta mellan valda och väljare. Och inte minst en misstro på ömse håll, politikerförakt å ena sidan och förakt för vanligt folk å den andra sidan. Sambandet mellan folkstyret och det civila samhället är alltså i fokus för det perspektiv jag vill lyfta fram här. Det rör sig för- modligen om ett ömsesidigt samband mellan politiska institutioner och föreningar och sammanslutningar av olika slag. En vanlig konservativ uppfattning är att politiken bara kan spegla de värde- ringar och den praktik som människor spontant skapar i det civila samhället. Men dels är det civila samhället också den sociala och politiska stridens fält, där olika intressen och idéer ställs mot var- DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET Dels kan också det politiska systemet genom lagstiftning och andra beslut medverka till att forma det civila samhället i den ena eller den andra riktningen. Det civila samhället är en arena och en offentlighet för att framföra sådana idéer som förändrar sam- hället. Politiken kan också befrämja framväxten av en demokratisk kultur i det civila samhället. Den kan även underlåta att göra det. Eller främja odemokratiska strukturer. Aktivt eller genom passiv underlåtenhet. Jag vill alltså i denna text lyfta fram sambandet mellan struk- turerna i det civila samhället och den representativa demokratin. Och att demokrati i den betydelse jag här vill lyfta fram grundar sig på bestämda värden som är universellt applicerbara. Paradigmet det civila samhället Det civila samhället är ett allmänt omfattatande begrepp. Förmodligen har det medverkat till att förändra vårt sätt att betrakta politiken och samhället. Det introducerades då demokratin och politiken började omdefinieras. Det hade sina rötter i en östeuropeisk kritik mot den kommunistiska diktaturen. Men kom även att få en stor betydelse i den demokra- tiska världen. Parallellt förlorade nämligen idén och föreställningen om att staten och den offentliga sektorn kunde och skulle expandera ytterligare successivt stöd. Den starka staten, det starka samhället eller the big government utsattes för en allt hårdare kritik. Den offentliga sektorn ansågs ha blivit för stor. Offentliga välfärds- program var, hävdade många, ineffektiva eller rent av kontra- produktiva. Kritiken mot statsinterventionismen hade förstås en nyliberal utgångspunkt, och var onekligen en del av den så kallade höger- vågen. Men den var otvivelaktigt också ett uttryck för en allmän individualism, en vidare omfattande individualisering, och därmed för mycket större socio-kulturella förändringar. Kritiken mot etatismen var inte heller bara en högerfråga. fördes en debatt som gick ut på att ökad statlig inblandning inte längre var ett självklart önskvärt politiskt recept.1 Sammantaget har det civila samhället förändrat villkoren för den politiska debatten och för vår förståelse av demokratin. Det ligger förstås en pendelrörelse bakom den här förändringen. Mot- reaktionen var på sitt sätt logisk. Den ökade statliga interventio- nen i samhället och ekonomin tog sin början redan under 1930- talet och fortsatte under framväxten av välfärdsstaten under efter- krigstiden. kom en motreaktion, en kritik mot en överdriven centralisering i staten och att politiken detaljstyrde för mycket. Förmodligen kommer avregleringarna och nedbantningen av den offentliga sektorn att leda till en ny motreaktion och en ny pendel- rörelse åt andra hållet. Den kan redan vara på väg. Men paradigmet det civila samhället erbjuder en komplika- tion utöver polariteten mellan staten och marknaden, mellan det offentliga och det privata, som i så hög grad stod på efterkrigs- tidens politiska dagordning.2 Från att ha fokuserat på konflikten mellan ökad politisk eller offentlig makt å ena sidan och privat makt och frihet för individen och företagen å den andra, har det civila samhället snarare förts in som ett tredje och mer svårbestämt element. Är det svart eller vitt, fågel eller fisk, höger eller vänster, socialistiskt eller bor- gerligt – eller kanske rentav grönt? Den komplikation för det politiska schemat som begreppet det civila samhället erbjuder kommer med intill visshet gränsande sannolikhet att bestå. Motsättningen mellan höger och vänster lär också bestå som ett grundraster vad gäller exempelvis synen på höjda eller sänkta skatter, liten eller stor offentlig sektor, måttet av ekonomisk jämlikhet och så vidare. Den försvinner inte. Men föreställningen om det civila samhället komplicerar alltså saken en smula. Det civila samhället är ett paradigm som ger gamla 1Se exempelvis och : Makten, Socia- lismen och Demokratin, Zenit förlag. 2Se exempelvis , , 1967. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET politiska konfliktlinjer nya dimensioner. Det betyder inte att alla är överens om vad som bör menas om det civila samhället. Eller att det i sig är en idyll kliniskt fri från konflikter. Debatten har emellertid länge dominerats av två perspektiv på det civila samhället, som åtminstone delvis är spegelbilder av varandra. De ger uttryck för en förenklad polaritet. Det ena perspektivet har framförts av flera debattörer på vänsterkanten.3 Det har försvarat den svenska modellen, folkhemmet och dess betoning på nationella beslut. Mer eller mindre artikulerat har det också vurmat för ett starkt mått av centralism och en misstro mot lokala sammanslutningar och beslut på nivåer nedanför regering och riksdag. Det representativa systemet och det nationella parla- mentet står i centrum för denna demokratisyn. Vi måste alltså bedriva en mycket radikal jämlikhetspolitik för att över huvud taget närma oss det demokratiska idealet. Och det är naturligtvis bara folkets demokratiska institutioner – främst – som med legitim kraft kan göra detta i strid med alla samhällets icke-demokratiska maktanhopningar, främst de stora privata företagen.4 I hög grad är det emellertid en position som formulerats i rela- tion till en djupt ogillad politik och liberal-konservativ ideologi. Det är alltså en annan ståndpunkt man här förhåller sig till, det är närmare bestämt en viss slags utopi kring det civila samhället som kritiseras. Nämligen den som används 1) för att flytta ut besluts- fattande från de demokratiska institutionerna och 2) legitimera skattesänkningar och nedrivandet av den offentliga sektorn.5 Debattörernas syn på demokrati och civilt samhälle artikuleras alltså här i hög grad som ett motalternativ till denna nyliberala eller 4 folkhemsdebatter, Red , , 1993. 4Tomas : Demokrati? Det vore rena dynamiten. 31/8 1999. Den falska bilden av , i Systemskifte. De ser emellertid de demokratiska process- erna i ett något monolitiskt ljus. De betonar starkt det representa- tiva systemet och framhåller att staten är demokratins kärna. Det är en viktig och i och för sig inte ifrågasatt utgångspunkt. Natio- nalstaten erbjuder det enda rimliga yttersta ramverket för ett demokratiskt samhälle, även om vårt medlemskap i innebär ytterligare en politisk och förhoppningsvis alltmer demokratisk arena. Perspektivet rymmer så att säga ett försök att fixera en punkt, en rumslig plats i maktsystemet, som fattar de avgörande besluten i samhället. Den nationella folkstyrelsen är förvisso den instans som till syvende och sist fattar de viktiga strukturella besluten. Men samhällsförändringar är mer komplexa och är i praktiken ett intrikat samspel mellan olika aktörer i staten och i det civila sam- hället. Fokuseringen på staten leder följaktligen ofta till en skepsis till det civila samhället – det gäller att vara emot det för att rida spärr mot marknadens och företagens ökade makt. Man är för det ena (stark stat) och mot det andra (civilt samhälle). Överhuvud- taget misstros lokala aktiviteter och frivilliga sammanslutningar om de inte rymmer ett starkt mått av centralism. Kritiken mot marknadsliberalismen är i hög grad berättigad. Det civila samhället har också i många sammanhang framställts som ett slags universallösning, som svaret på snart sagt alla frågor. Så är inte fallet. Men det kan vara en del av svaret. har politiken retirerat och marknaden har med alla rimliga mått mätt stärkt sin ställning. Förändringen har ackompanjerats av ökade ekonomiska, sociala och kulturella klyftor. Vällyckade grupper har flyttat fram sina positioner. Eko- nomiskt starka grupper riskerar som en följd av detta att isolera sig från det omgivande samhället. Så kallade gated communities är det kanske mest iögonfallande exemplet. Det civila samhällets renässans – eller i varje fallet talet om det – tycks alltså gå hand i hand med ökade klyftor. Det omtalade politikerföraktet och krisen för den representativa demokratin är på sätt och vis en följd av bland annat denna samhällsutveckling. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET Perspektivet är ändå i hög grad en reaktion på ett per- spektiv som ställt politiken och demokratin i motsatsställning till det civila samhället. Vilken syn på det civila samhället handlar det alltså om? Bara några korta ord om den tillbakablickande syn på det civila sam- hället som gjort sig gällande på den andra sidan av det politiska spektrat. Det är lätt att finna skillnader mellan och av , skrev i en i det här samman- hanget intressant uppsats: Skattetrycket var av bruttonationalprodukten när seklet var ungt. Det fanns alltså mycket över till borgarnas civila samhälle. är skattetrycket och det civila samhället sitter trångt. är en liberal-konservativ debattör och forskare och kan sägas företräda ett perspektiv på det civila samhället som man nog får säga blivit hegemoniskt och liktydigt med hela föreställningen om vad be- greppet står för. Det utgår från föreställningen att det civila sam- hället är garanten för en civiliserad tillvaro och erbjuder en möjlig- het att rida spärr mot statens invadering av samhället och den hotande offentliga sektorn. Det hyser en misstänksamhet mot demokratin och politiken och talar ofta om att politiseringen hotar företagen, familjen och individen. Det grundar sig på en misstro mot politiken i allmänhet och staten i synnerhet. I fall har det – vilket citatet ovan illustrerar – ofta en konservativ underton; det var bättre . Det civila samhället har förtvinat i samma takt som den offentliga sektorn har ökat sin andel av BNP. Slutsatsen är uppenbar: om den offentliga sektorn minskar kan det civila samhället återigen frodas. Det påfallande är ändå att dessa båda perspektiv i så hög grad är en spegel av varandra. Man kan säga att båda utgår från att det ena ersätter det andra. Statlig politisk makt antas leda till att det civila samhället blir svagare. Ett starkt civilt samhälle försvagar staten. Antingen stärker man det ena eller det andra. De utgör ett mot- 6 : Individualism, rättvisa, hierarki och jämlikhet i Rätt och moral i ett modernt borgerligt , Ratio, 1992. satspar och är utbytbara. Det rör sig om man så vill, enligt dem båda, om ett nollsummespel. Demokratidebatten, såsom den förts från både höger och vänster, har alltså präglats av denna polaritet. Frågan är om inte detta är en stark förenkling. Och ett uttryck för ideologisk förblindning på ömse sidor. Ett exempel kan tjäna till eftertanke. Eländesbeskrivningarna om det sovande och passiviserade svenska folket har färgat bilden av det civila samhället, att det i gigantisk omfattning har förtvinat i takt med att skattetrycket ökat. Men denna föreställning har kommit att ifrågasättas alltmer . Undersökningar visar att medborgarna är mer aktiva i det civila samhället är tidigare, trots att den offentliga sektorn är mycket större.7 Något saknas uppenbarligen i synen på dessa väsentliga sam- band. Det är som om något faller mellan dessa två perspektiv, som i hög grad kommit att dominera debatten. Det finns skäl att peka på en annan möjlighet, ett annat perspektiv på tal om demokratin och det civila samhället. I slutet av sin essä om formulerade en vision av det medborgerliga livet som en glänta i historien eller som pauser i kretsloppet då folket håller herrarna stången och jämlikheten är så stor att avunden och begäret inte angriper repub- likens livsnerv. Ögonblick av strid, alltid, inte av frid, eftersom friden är förtryckets tillstånd – ögonblick av lagom strid, kan man säga, så att staten ändå håller ihop, men tillräcklig strid för att den ska tvingas vara tolerant. Där i gläntan, i pausen ser han demo- kratin ta gestalt, på torget, då de förnuftiga 7 är en av dem som genom data och i debatten ifrågasatt bilden av det förtvinade civila samhället. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET människorna, beredda att ta skäl, samlas för att dryfta de allmänna angelägenheterna, i ett gyllene ljus av mognad och Medelhav.8 Denna formulering är intressant. Den antyder att det civila samhället inte behöver ses som ett antipolitiskt begrepp. Och inte heller som ett hot mot det demokratiska samhället. Det kan alltså också betraktas som en oumbärlig arena för det demokratiska engagemanget, där det representativa systemet och röstningsför- farandet bara är den yttersta bekräftelsen på att samhället är demo- kratiskt. De två förhåller sig ungefär till varandra som målet och vägen dit. Lundasociologen har talat om det republi- kanska begreppet om civilt samhälle. Det är alltså ett uttalat poli- tiskt begrepp som snarare vetter mot offentligheten och staten än mot marknaden och privatsfären (även om de senare komponen- terna inte per definition är uteslutna ur det).9 Det är alltså möjligt att snarare se ett demokratiskt föreningsliv, offentligheter, arenor av olika slag och ett fungerande demo- kratiskt representativt politiskt system och en effektiv folkstyrelse som varandras förutsättningar. Det står inte alls i motsättning till varandra. Men sambandet är naturligtvis svårfångat. studie av den regionala styrelsen i har mer än någon annan lyckats göra det.10 Man kan säkert kan ha invändningar mot framställ- ning på en eller annan punkt vad gäller exempelvis institutionernas, förvaltningens och representationens roll. Men lyfte ändå på ett nydanande sätt fram sambandet mellan ett levande civilt samhälle och en effektiv politisk demokrati och förvaltning som både åtnjöt medborgarnas förtroende och kunde leverera resultat och som var effektivt. Eller som formulerade det i ett förord till den svenska utgåvan av bok: 8Anders Enhmark, Maktens hemligheter. En essä om , Nor- stedts 1986. 9Res publica 3/94, artikel av , Inledning tema Liberalism och kommunitarism. 10Den fungerande demokratin. Medborgarandans rötter i , SNS, 1996. Ju mer människor har varit engagerade i frivilliga organisationer som exempelvis sångkörer, fågelskådarklubbar och idrottsför- eningar, desto bättre fungerar demokratin. Vi har att bejaka spänningen mellan två krav. Å ena sidan är med- borgarrätten så som den kommer till uttryck i allmänna val en nödvändig och legitim demokratisk maktutövning. Å andra sidan förutsätter en levande demokrati självständiga organisationer, före- tag och institutioner. Frågan är hur är sambandet dem emellan när- mare bestämt ser ut. Det civila samhällets föreningsliv kan vara en demokratisk stödjepunkt. Men det kan också sluta sig från offentligheten och det omgivande samhället. På den ena kanten har vi den öppna för- eningen som öppet deklarerar sina mått och steg, som är öppen för alla och i princip vänder sig till andra medborgare, media och det politiska systemet med sitt budskap och sina krav. Den öppna för- eningen är öppen för insyn. Den utgör en demokratisk offentlig- het. På den andra kanten har vi det slutna icke-öppna sällskapet som inte vänder sig utåt, som är hemligt till sin karaktär och väljer ut sina medlemmar enligt speciella regler. Kanske är sällskapets upp- gift inte ens att påverka samhället (eller i varje fall inte i första hand att påverka politiken). Genom för sällskapet synliga men för det omgivande samhället osynliga band ska bröder komma till bröders hjälp. Det finns ingen insyn. Det går inte att rekvirera deras verksamhetsberättelser. De skickar inga pressmeddelanden. Frimurarloger eller släpper inte in vem som helst. De är hemliga och hemligheten och utvaldheten är själva poängen med sällskapet. Offentlighet är inte dess syfte. Det finns också slutna sällskap som är en direkt fara för och som undergräver demokratin. Extremformen är maffiaorganisa- tioner eller så kallade outlaws som följer sina egna lagar och har sin egen rättsskipning. Naturligtvis finns det många olika blandformer mellan dessa två ytterligheter, mellan den ideala demokratiska folkrörelsen och det slutna sällskapet. Men dessa exempel visar i alla fall att det civila samhällets organisationsliv kan vara såväl öppet och vänt mot DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET offentligheten som slutet och inåtvänt. Det är svårt eller omöjligt att hindra medborgare från att bilda slutna sällskap eller liknande sammanslutningar. Förmodligen är det inte ens önskvärt. Men det är angeläget att den offentliga politiken också tar som sin uppgift att på olika sätt befrämja demokratiska strukturer i det civila sam- hället. Alla sfärer ska inte och bör inte styras från en och samma punkt. Det ligger ett egenvärde i självständiga och alternativa maktcentra. Ett demokratiskt samhälle bejakar pluralism. Allt ska inte inför- livas i en och samma statliga koncern, i ett centralt . Däremot borde den offentliga politiken ha som uppgift att så långt möjligt sprida demokratins ideal och beslutsformer till andra sfärer i samhället. Dess arbetsformer och förhållningssätt har en bärighet även utanför den rent politiska sfären. Ofta ställs politiken i motsatsställning till mångfald och plura- lism. Men det beror på. Politiken kan mycket väl vara den faktor som garanterar mångfald och pluralism. Medan frånvaron av poli- tiska beslut och en politisk vilja i praktiken kan betyda motsatsen. Den offentliga politiken är ett viktigt arbetsinstrument. Men dess uppgift bör vara att demokratisera, inte att omfatta hela samhället. Plenisalen i eller fullmäktigesalen i kommunen är centrala demokratiska arenor och beslutsfora. Men de är inte de enda demokratiska arenorna i samhället. Demokratin finns inte bara i staten och i parlamentet. Eller som och formulerar det: Om vi definierar demokrati på detta sätt står två saker klara redan från början. Den första är att demokrati inte enbart tillhör statens och regeringen domäner, vilket är det sätt på vilket vi vanligen be- traktar det. Demokratiska principer är giltiga för kollektivt besluts- fattande i alla slags organisationer och grupper. Faktum är att det finns en viktig relation mellan demokrati på statlig nivå och demo- krati inom ett samhälles övriga institutioner.11 I den sista meningen är Beetham och något viktigt på spå- ren. Vilken är relationen mellan demokrati i det offentliga politiska systemet och förekomsten av – eller bristen på – demokratiska sammanhang i andra delar av samhället? Hur påverkar de varandra? Det är förmodligen ett samspel åt båda hållen. Alla medborgare har ytterst en del av ansvaret. Härvidlag finns ingen genväg. Inte ens ett beslut i parlamentet kan beordra fram ett demokratiskt och aktivt föreningsliv. Men förmodligen är det också så att rader av beslut i , regeringen, landstingen, kommunerna och ämbetsverken påverkar det civila samhället på olika sätt, åt det ena eller andra hållet. Allt från lagstiftning till den konkreta utformningen av olika välfärds- system. har hårda miljökrav som har skärpts över tiden. Miljö- perspektivet ska genomsyra alla relevanta politikområden. Det finns beslut om att regeringsförlag och propositioner ska granskas utifrån ett genusperspektiv. Jag vet inte i vilken mån dessa mål- sättningar uppfylles. Frågan är emellertid om det inte är påkallat att också demo- kratitesta de viktiga politiska besluten, i första hand regerings- och riksdagsbeslut. Det vill säga att innan beslut fattas undersöka om förslaget befrämjar demokratiska strukturer i det civila samhället och individuell autonomi samt underlättar medborgerligt delta- gande i samhället och så vidare. Det är dags att demokratitesta de politiska besluten! Demokratin är ett samspel mellan politiken och det civila sam- hället. Detta är en väsentlig insikt. Det är en lärdom som visser- ligen är svårare att mäta och passa in i en enkel formel än om man fokuserar på mätbara aspekter som exempelvis den offentliga sek- torns andel av BNP eller skatternas del av inkomsten. Det handlar i det här perspektivet mer om process än om resultat. Mindre om hur målet ser ut, och mer om resan dit. 11 80 frågor och svar om demokrati, och , 1997. DEMOKRATINS IDEAL OCH DET CIVILA SAMHÄLLET Alla människors lika värde Alla människors lika värde, är demokratins grundläggande bud. Men det finns – det är jag fullt medveten om – ingen allmängiltig gemensam uppfattning av vad detta innebär mer konkret. En vanlig tolkning är att det i grunden bör betyda att ingen har givits rätten att härska över någon annan. Eller med statsvetaren formulering: Alla människor är ... av naturen jämställda; ingen har på förhand givits något privilegium att behärska och undertrycka andra.12 Individens autonomi och självstyre, möjlighet att råda över sitt eget öde och bli sann mot sig själv, är den underliggande idé- grunden för demokratin. Denna föreställning om människans lika värde och rätt till självbestämmande har menar jag alltså en normativ innebörd utan- för den offentliga maktens domäner. Idén om alla människors lika värde är inte bara en beskrivning av den formella demokratins grundvalar eller ens bara rättsstatens grundval att människovärdet inte kan kränkas. Lika mycket uttrycker den en uppmaning att låta denna tanke prägla hela samhällslivet och även människors inbör- des relationer. Vi har formellt en demokrati, även om den säkert kan förfinas på många punkter. Men som realitet – jämlikhet mel- lan människor, människors lika värde – är demokratin fortfarande något vi bör sträva efter att uppnå. Och som vi alltid kommer att försöka realisera, eftersom den förmodligen inte går att förverkliga fullt ut. Den hierarkiska ordningen och uppdelningen i hög och låg, de olika maktrelationerna mellan könen, barriärerna mellan människor med olika hudfärg och etnisk bakgrund, har visat sig ha en stark överlevnadskraft. Politikens och demokratins uppgift är att minska klyftorna i samhället mellan olika grupper. Och över- brygga barriärer som skiljer oss åt. Demokratin, såväl dess formella regler som dess demokratiska vardagspraktik, erbjuder en metod för att göra detta möjligt. 12 Demokratins principer i Kring demokratins genombrott i , , 1966. Men den stora stridsfrågan har kretsat kring frågan om politikens och det demokratiska systemets omfattning och om det i högre eller lägre grad ska intervenera i det övriga samhället, framför allt i ekonomin.