sou · GNB377 · 2000-01-01 00:00:00 — vill vi påpeka att även den liberala de- mokratiteorin – till exempel i Sawards version – på ett liknande sätt 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 ger öppningar för gröna värden. Han hävdar att utövandet av de medborgerliga rättigheterna förutsätter vissa ekologiska villkor samt att medborgarna i en demokrati troligtvis är mer medvetna om mil- jöproblemen och mer villiga att lösa dem än vad de skulle vara om de levde under en auktoritär styrelse. Skillnaden mellan den liberala och den diskursiva demokratimo- dellen består främst i att den liberala demokratin har en tydlig an- tropocentrisk utgångspunkt. Det är majoritetens preferenser som är det avgörande i den demokratiska processen. Dryzek argumenterar för att den liberala demokratin kommer att vara oförmögen att ge en adekvat respons på dagens miljöproblem, eftersom den fostrar en politik som ytterst syftar till att tillfredställa mänskliga intressen. Dryzeks alternativ är att skapa demokratiska samtal där även ekolo- giska värden inkluderas. Den liberala demokratin söker uppnå rättvis och effektiv preferensaggregering, medan den ekologiska demo- kratin söker uppnå en situation av fri och öppen diskussion där man kan upptäcka generaliserbara intressen. Därmed är vi inne på den komplexa frågan om icke-mänskliga livsformer har ett värde och vilken betydelse det i så fall får för de- mokratin, det vill säga frågan om antropocentrism versus biocen- trism/ekocentrism. I denna uppsats finns inte utrymme för att mer systematiskt behandla denna fråga, men ur ett demokratiteoretiskt perspektiv vill vi argumentera för en svagt biocentrisk ståndpunkt. I sin avhandling om miljöetik gör Kvassman (1999:47–62) en distinktion mellan stark biocentrisk miljöetik (människan har ingen särställning, utan har samma moraliska värde som den övriga natu- ren), svagt biocentrisk miljöetik (människa och natur har ett egen- värde, men endast människan har ett absolut egenvärde), svagt an- tropocentrisk miljöetik (endast människan har ett egenvärde, men naturens instrumentella värde handlar inte bara om den omedelbara behovstillfredsställelsen, utan har till exempel ett estetisk värde) och starkt antropocentrisk miljöetik (endast människan har ett egenvär- de, och allt annat har enbart ett efterfrågansvärde som kan beskrivas i ekonomiska termer). Vi vill, i likhet med Kvassman, hävda att da- gens utmaning är att utveckla en miljöetisk ståndpunkt, där man tilldelar naturen ett inneboende värde utan att för den skull detroni- sera människans värde. En praktiskt fungerande miljöetik kräver att man skall kunna pri- oritera bland naturens värden, eftersom en etik som håller allt som lika värdefullt sällan kan vara vägledande i en valsituation (Kvassman 1999:22). Å ena sidan har naturen ett egenvärde som är oberoende av det värde som människan tilldelar den. Å andra sidan kan män- 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," niskolivet inte nedprioriteras med hänvisning till naturens värde. I konkreta valsituationer möter vi således ett avvägningsproblem där vi har ansvar för såväl naturen som för människan, men där avväg- ning inte får resultera i att människans rätt till liv och hälsa sätts på undantag. (1996) argumenterar för att den avgörande frågan är hur man kan representera andra intressen samt hur en beslutsprocess skall utformas så att dessa intressen inte förbigås. Detta är i sig inget nytt, utan dagens representativa system går ut på att medborgare kan representeras och att de politiskt valda agerar med ansvar även för människor som i många fall har svårt att av egen kraft artikulera sina intressen (till exempel barn, utvecklingshandikappade och socialt marginaliserade grupper). Vad som krävs är institutioner som garanterar att dessa intressen representeras. Av samma skäl argu- menterar (1996:121) för att man bör söka komplettera den representativa demokratin snarare än ersätta den. Eftersom en parti- cipatorisk demokrati utesluter alla dem som inte kan delta i den po- litiska processen – däribland framtida generationer och alla icke- mänskliga arter – krävs en representativ demokrati där icke-mänsk- liga intressen via ekoadvokater representeras i de politiska försam- lingarna. En diskursiv demokrati bör således inte formuleras som ett al- ternativ till en representativ demokrati. Eftersom det politiska agentskapet endast kan utövas av människor måste icke-mänskliga intressen representeras av andra än dem själva i den politiska pro- cessen. Exakt hur dessa ekoadvokater (eller human guardians som Eckersley benämner det) skall utses ges dock inget tydligt svar på. Eftersom djur och natur inte själva kan välja sina representater handlar det antingen om att människor väljer personer som skall representera icke-mänskliga intressen i politiska församlingar, eller att man slumpmässigt utser ett antal personer som tilldelas rollen som ekoadvokater. .DQ 'DYLG RFK *ROLDW I|UHQDV" Relationen demokrati-ekologi handlar emellertid inte bara om vär- den och idéer. Det finns också en institutionell aspekt som riktar uppmärksamheten mot den politiska styrelsen. Som ovan visats är nationalstaten en otillräcklig men för den skull inte oviktig aktör för skapandet av en global miljöstyrning. Vad som krävs är ut- vecklandet av ett system där global ansvarighet kan utkrävas och där 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 även resurssvaga aktörer har möjlighet att påverka frågor som berör dem. Vad som är viktigt är att olika nivåer – lokal, nationell, regio- nal, internationell – inte spelas ut mot varandra utan att i stället en väv av styrande utvecklas och ges institutionellt (politiskt, socialt, jurdiskt och ekonomiskt) stöd. När det gäller skyddet av de mänskliga rättigheterna kan vi se att en mängd aktörer av olika slag och på olika nivåer samarbetar och interagerar med varandra: mellanstatliga organisationer, enskilda stater, intresseorganisationer och lokala medborgarrättsrörelser kan agera mot en nationalstat eller ett företags kränkning av mänskliga rättigheter. Denna typ av agerande kan vi nu i vissa fall även skönja vad gäller miljön. Ett tydligt exempel är protesterna mot Shells pla- ner att sänka en uttjänt oljeborrplattform () i Nordsjön.6 offentliggjorde företaget denna plan och det brittis- ka parlamentet gav sitt tillstånd till genomförandet. Inte minst ge- nom agerandet från och medias bevakning av frågan skapades en stark opinion mot planen. Den tyske förbundskanslern stödde Greenpeaceaktionen och kritiserade den brit- tiske premiärministern för undfallenhet. Som protest mot planerna att sänka oljeborrplattformen valde många bilägare att tanka vid andra stationer än Shells. Företagets bensinförsäljning minskade och dess miljöansvar framstod i allt annat än positiv dager. Händelsen kan i det närmaste liknas vid en informell internationell miljödomstol där åklagare inte bara utgjordes av utan även av medborgare/konsumenter, intresseorga- nisationer och till och med vissa nationalstaters ministrar. Händel- seförloppet slutade med att monterade ner oljeborrplattformen på land. Det politiskt nya med denna händelse är, som (1998:97) påpekar, inte att besegrar filistéernas , utan att och globalt allierar sig mot filistéerna – först mot en världs- koncern () och sedan en nationell regerings politik (Storbritan- nien). Denna allians legitimerades med hänvisning till dess goda syfte: att rädda miljön. Även om det senare visade sig att överdrivit miljökonsekvenserna av en sänkning utgör händelsen ett exempel på att en väv av styrande redan visat sig vara möjlig och dessutom lyckosam. I andra fall har liknande allianser inte varit lika lyckosamma, åt- minstone inte kortsiktigt. När samma sommar (1995) valde att återuppta sina kärnvapenprover kom inga protester från , detta trots massivt arbete från för att skapa opinion mot kärnvapensprängningarna. Däremot motsatte sig flera 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," andra länder testerna. premiärminister utlovade till och med de största fredstida sanktionerna mot . valde likväl att spränga en första bomb, vilket utlöste en febril politisk och social mobilisering. Nya Zeland och kallade hem sina ambassadörer i och framförde en officiell protest. Tusentals personer från hela världen demonstrerade i , . Den franske filmaren och kulturpersonligheten avgick från sitt uppdrag som ordförande i president generations, vars uppdrag var att rådgöra med presidenten om stora miljöfrågar. Medlemmar i det europeiska parlamentet protesterade mot kärnvapentesterna. Franska flottan tvingades agera för att hindra två Greenpeacefartyg från att ankra i närheten av testplatsen och aktivister från att gå i land på atollen. Den protester mot kärnvapenproverna och det faktum att kulturminister (i egenskap av privatperson) deltog i en demonstration i föranledde att inställa stats- minister planerade statsbesök i . Västeuro- peiska försvarsunionen (WEU) deklarerade att den mot- satte sig kärnvapenprov och an- og en resolution som fördömde alla kärnvapentes- ter. Trots en omfattande politisk och social mobilisering – internatio- nellt fördömande, nationella protester, massiva demonstrationer och konsumentbojkotter av franskt vin – genomförde sex kärnvapentester. Den globala allians som utvecklades lyckades inte stoppa planer. I detta sammanhang bör dock nämnas att flera länder inte utnyttjade alla legitima påtryckningsmedel man hade. Ett exempel är att , som reagerat mycket stark mot planerna, ändå fortsatte att leverera uran till med hänvis- ning till att om de slutade sälja skulle genast något annat land erbju- da sig att göra det. får detta – och den oändliga mängd exempel där ingen internationell opinion skapats – inte överskugga det faktum att vi har exempel på händelser som är att likna vid globala allianser för att rädda miljön. Ett av skälen till detta har att göra med globali- seringsprocesser. Toulmin (1995) pekar på att globaliseringen inne- burit att relativt maktlösa aktörer nu har större möjligheter att på- verka och begränsa nationalstaters handlande: Än formas våra livsmönster av statsmaktens handlande. Men mo- raliskt sett är nutida staters härskare utsatta för en extern kritik på ett sätt som inte varit fallet sedan tiden . Inte ens de starkaste 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 supermakter har längre möjlighet att bortse från detta. Lilleputtsor- ganisationer kan inte tvinga omoraliska härskare att knäfallande göra av- bön, som tvingades göra; men härskare som vägrar att bättra sig kan råka i pinsam förlägenhet i världens ögon. Om modernitetens politiska symbol var Leviatan, kommer de nationella makternas och supermakternas moraliska position att fångas i bilden av som vaknar ur tanklös sömn och finner sig fjättrad av otaliga små, små rep. Som citatet påpekar krävs en kritisk offentlighet för att relativt re- surssvaga aktörer skall kunna skapa internationell opinion och poli- tisk mobilisering där en nationalstat eller ett företags agerande ställs i rampljuset med hela världen som åskådare. Ett medium med glo- bal spridning verkar vara en förutsättning för att aktioner i det civila samhället skall få internationellt genomslag. Ett problem i detta sammanhang är att medier har svårt att axla rollen som kritisk granskande aktör eftersom de är starkt beroende av ett fåtal större internationella nyhetsbyråer vars nyhetssändningar endast når vissa hem i vissa delar av världen. The so-called global media space is far from global in its access or democratic in its power relations, som (1999) uttrycker det. Därutöver kan företag och nationalstater lägga upp strategier för att motverka folklig mobilisering kring en miljöfråga eller miljökatastrof, något som vi till exempel kunde se i efterdyningen till Bhopal-katastrofen (se till exempel 1997, Rowell 1996). kan sägas att det finns möjligheter för en mängd aktörer – inom stat, ekonomi och civilt samhälle – att fånga medias uppmärksamhet och att mobilisera människor och organisationer, något vi kunde se i de två ovan nämnda fallen. Och, som Dryzek påpekar, vi kan se en begynnande diskursiv demokrati, där olika aktörer samtalar med varandra och fäster vikt vid varandras argument. However much they may be distorted in practice, they suggest that legitimate policy decisions now require not just exper- tise and the backing of constitutional authority, but also informed participation by all affected parties (Dryzek 1994:188). Miljöfrågan utmanar demokratin, det är något som framkommit i denna genomgång av demokratiteoretiska responser på den ekolo- giska utmaningen. Det är inte bara förhållandet mellan demokrati och ekologi som den aktualiserar. Ytterst handlar det om vad demo- krati egentligen är och bör vara. 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," 1Tidigare versioner av denna uppsats har presenterats vid sociologför- bunds årskonferens, 1999 och vid högre seminariet i statskunskap, . Ett speciellt tack för konstruktiva kommentarer vill vi rikta till (), (), (), (), () och (). 2Monkeywrenching är en typ av sabotage som syftar till att försvara naturen mot en planerad eller pågående exploatering. Genom att sabotera en exploatörs miljö- förstörande maskiner ökar dennes kostnad för skövlingen. Företaget tvingas hyra in maskiner, får högre försäkringspremier och tvingas investera i säkerhetssystem och vakter. Genom monkeywrenching kan den planerade ekonomiska vinsten med exploateringen försvinna och därmed kanske företagandet av ekonomiska skäl överger sin planerade skövling. började monkeywren- ching bli allt vanligare på och Foreman har redigerat en typ av ekosabotage (Foreman & Haywood 1987). 3I en senare skrift har Ophuls betonat att hans auktoritära förslag skall tolkas som en varning för vad som kan bli följden om inte mänskligheten väljer att frivilligt anpassa livsstil och samhälle till ekologiska krav (Ophuls & 1992). 4Bilden av den kosmopolitiska demokratin har i huvudsak hämtats från Archibugi (1998). 5Boken har fått utmärkelsen the and bästa publikation that makes a significant contribution to the study of internatio- nal environment policy or political issue, either with an international or comparati- ve perspective. Utmärkelsen utdelas av the Environment Studies Section of (http:/csf.colorado.edu/isa/awards/Sprout.html). 6Uppgifterna om Bren är hämtade ur (1998), Low & Glee- son (1998) och (1997), uppgifterna om de franska kärnvapentes- terna från (1998), Low & Gleeson (1998) och (1999). 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 Archibugi, D. (1998) Principles of democracy, s. 198–230 in D. Archibugi, D. and M. (red.) Re- imagining Political Community. Archibugi, D. & , D. (red.) (1995a) Democracy. An Agenda for a New World Order. Archibugi, D. & , D. (1995b) Editors Introduction, s. 1–16 i Archibugi, D. & , D. (red.) An Agenda for a New World Order. Archibugi, D., , D. & M. (red.) Re-imagining Political Community. (1996) Sustainability, Political Judgement and Citizenship. Connecting and Democracy, s. 115–130 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. (1992) . Towarda a New Modernity. (1994) The Reinvention of Politics: Towards a Theory of Reflexive Modernization, s. 1–55 i , U., Giddens, A. & Lash, S. Reflexive Modernization. Politics, Tradition and Aesthetics in the Modern Social Order. (1995) Ecological Politics in an of Risk. (1998) Vad innebär globaliseringen? Missuppfattningar och möjliga politiska svar. (1997) Global Spin – the Corporate Assault on Environ- mentalism. (1993) Natural Relations. Ecology, Animal Rights & Social . (red.) (1978) Reinhabiting a Separate Country: A Bioregional Anthology of Northern . (1996) Ecological Citizens and Ecological Guided Democracy, s. 151–169 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," Sustainability, Rights and Citizenship. & , J. (eds.) (1995) Associations and Democracy. Cutter, S.L. (1993) Living with Risk. The Geography of Technological Hazards. (1971) Polyarchy. Participation and Opposition. (1989) Democracy and its Critics. : Yale Uni- versity press (1990) . (1996) Democratising . Preconditions and Principles, s. 132–148 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. Dodge, J. (1981) Living by Life. Some Bioregional Theory and Practice, CoEvolution Quarterly 32: 6–12 Doherty, B. (1996) , Nonviolece and Political Obli- gation, s. 36–55 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. Doherty, B. & de Geus, M. (1996) Introduction, s. 1–15 i deras (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. Dryzek, J.R. (1987) Rational Ecology. Environment and Political Economy. Dryzek, J.R. (1990) Discursive Democracy: Politics, Policy, and Poli- tical Science. Dryzek, J.R. (1994) Ecology and discursive democracy: Beyond liberal capitalism and the administrative state, s.176–195 i OConnor, M. (red.) Is Capitalism Sustainable? Political Economy and the Politics of Ecology. Dryzek, J.R. (1996a) Political and ecological communication, s. 13–30 i , F. (red.) Ecology and Democracy. 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 Dryzek, J.R. (1996b) Foundations for environmental political economy: The search for Homo Ecologicus?, New Political Economy 1(1): s. Dryzek, J.S. (1997) The Politics of the Earth. Environmental Dis- courses. Eckersley, R. (1992) Environmentalism and Political Theory. Towards an Ecocentric Approach. Eckersley, R. (1996a) Greening liberal democracy: The right dis- course revisited, s. 212–236 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. Eckersley, R. (1996b) Liberal democracy and the rights of nature: The struggle for inclusion, s. 169–198 i i , F. (red.) Ecology and Democracy. & Lidskog R. (1999) and global environ- mental governance, kommande som kapitel 2 i Low, N.R., Gleeson, B.J., , I. & Lidskog, R. (red.) Consuming Cities: The in the Global Economy after the . (1995) The World Order between Inter-state and the of Humanity: the Role of Civil Society Institutions, s. 163– 179 i Democracy. An Agenda for a New World Order. (1995) Den nya ekologiska ordningen. Foreman, D. (1998) Putting the Earth First, s. 358–364 i Dryzek, J. & Schlosberg, D. (red.) Debating the Earth. The Environmental Politics Reader. (Foremans uppsats ursprungligen publicerad i hans Confession of an Eco- Warrior. Foreman, D. & Haywood, B. (red.) (1987) Ecodefense: A Field to Monkeywrenching. Goodin, R. (1992) . , F. (1993) Systemekologi och samhällsplanering, s. 113– 154 i , P.G. (red.) Biologi och bosättning. Naturanpassning i samhällsbyggandet. 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," Guttman, A, (1996) Democracy, s. 411–421 i Goodin, R.E. & Pettit, P. (red.) A Companion to Contemporary Political Philo- sophy. Habermas, J. (1984) The Theory of Communicative Action. Volume one: Reason and the Rationalization of Society. Habermas, J. (1987) The Theory of Communicative Action. Volume Two: Life World and System. (1968) The Tragedy of the Commons, Science 162: 1243–1248 (1972) Exploring New Ethics for Survival. The Voyage of the Spaceship Beagle. Heilbroner, R.L. (1974/1991) An Inquiry into the Human . (1992) Democracy: From City-state to a Cosmopolitian Order?, Political Studies 40: 10–39 (1995a) Demokratimodeller. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi. : Daidalos [orginal Models of Democracy, 1987] (1995b) Democracy and the Order, s. 96–120 i Archibugi, D. & , D. (red.) An Agenda for a New World Order. (1998a) Democracy and globalization, s. 11–27 i Archi- bugi, D., , D. & , M. (red.) Re-imagining Political Community. Studies in Democracy. Hempel, L.C. (1996) Environmental Governance. The Global Chal- lenge. (1995) Citizen Science. A Study of People, Expertise and Sustainable Development. (1996) Paradoxes of Community, s. 19–35 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. Kvassman, S. (1999) Samtal med den värdefulla naturen. Ett studium av miljöetiken hos , och Hans 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 : Acta Universitatis Upsaliensis, Studies in Social Ethics 22 Lidskog, R. (1997) The reinventions of politics? Science and poli- tics in the developments towards sustainability s. 63–77 i Nord- gren, A. (ed.) Science, Ethics, Sustainability. : Acta Universi- tatis Upsaliensis, Studies in Bioethics and Research Ethics No. Lidskog, R. , E. & , G. (1997) Samhälle, risk och miljö. Sociologiska perspektiv på det moderna samhällets miljöpro- blem. Lindner, C. (1997) s. 3–14 i F. Dodds (red.) Lipschutz, R.D. with J. (1996) bal Environmental Governance. Low, N. & Gleeson, B. (1998) , Society and Nature: an Explo- ration of Political Ecology. Low, N., Gleeson, B., , I. & Lidskog, R. (1999) After : ?, kommande som kapitel 14 i Low, N.R., Gleeson, B.J., , I. & Lidskog, R. (red.) Con- suming Cities: The in the Global Economy after the . & Renn, O. (1997) The controversy: an example of risk communication gone wrong, Risk Analysis 17: 131–136 Luhmann, N. Lummis, D. (1996) Radical Democracy. (1998) Eco-democracy. A green challenge to democratic theory and practice. : , , Research report 1998: 2 Mills, M. (1996) . The Search for Ethical Solu- tion, s. 97–114 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. 3c 9b* 027 (.2/2*,6. '(02.5$7," (1981) Ekologi, samhälle och livsstil. : LT förlag [orginal publ. Ophuls, W. (1977) Ecology and the Politics of Scarcity. Ophuls, W. & , S.A. (1992) Ecology and the Politics of Scarcity Revisited. Paehlke, R. (1995) Environmental values for a sustainable society: the democratic challenge, s. 129–144 i , F. & , M. (red) Greening Environmental Policy. The Politics of a Sustainable Future. Passmore, J. (1996) Environmentalism, s. 471–488 i Goodin, R.E. & Pettit, P. (red) A Companion to Contemporary Political Philo- sophy. Perraton, J., Goldblatt, D., , D. & McGrew, A. (1998) , s. 134–168. I , U. (red.) (1999) Globalization and political communication. Media, transnational social movements and the nation-state, kommande i Lyrra, T. & , C. (red.) Media and Demo- cracy. Porter, G. & , J. W. (1996) Global Environmental Politics. , : Westview Press Regan, T. (1984) The Case for Animal Rights. (1979) The Self-Managing Environment. (1995) Glocalization: Time-Space and Homoge- neity-Heterogeneity, s. 25–44. I Featherstone, M., Lash, S. & , R. (red.) (1992) Globalization. Social Theory and Global Cul- ture. Rosenau, J. (1998) Governance and democracy in a globalizing world, s. 28–57 i Archibugi, D. & , D. (red.) An Agenda for a New World Order. Rowell, A. (1996) . 52/) /,'6.2* 2&+ ,1*(0$5 (/'(5 Saward, M. (1993) s. 63–80 i , A. & Lucardie, L. (red.) The Politics of Nature. Saward, M. (1996) Must Democrats be Environmentalisms?, s. 79– 96 i Doherty, B. & de Geus, M. (red.) Sustainability, Rights and Citizenship. (1975) Animal Liberation. Sköllerhorn, E. (1998) Habermas and nature: The theory of com- municative action for studying environmental policy, 41 (5): 555–573 Toulmin, S. (1995) Kosmopolis. Hur det humanistiska arvet förfus- kades. (1996) Summit. Note presented by the Director-general of Weale, A. (1992) The New Politics of Pollution. World Commission on Environment and Development (1987) Our Common Future. (1992) : K.G. Saur , O. R. (1996) The effectiveness of international governance systems, s. 1-27 i ,O., Demko, G.J. & Ramakrishna, K. (eds.) Global Environmental Change and International Gover- nance. and : University Press of (1997) Cosmopolis. for World Government. Feministiske perspek- tiver på demokrati og medborgerskab De politologiske teorier om demokrati og medborgerskab udfordres af både moderne og (postmoderne) sociologiske teorier og af feministiske teorier. Begge tilgange argumenterer for en ny forstå- else af politik og for en udvidelse af demokratiet til nye grupper og til nye samfundsarenaer. De sociologiske teorier om modernitet fremhæver, at det moderne samfund er på vej mod et post-traditio- nelt samfund, hvor de gamle idealer fra den franske revolution om frihed, lighed og broderskab er blevet utilstrækkelige.