sou · GNB339d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är dock Kunskapslyfts- kommitténs bestämda uppfattning att kursen i vuxenutbildning inte ska betraktas som kärnämneskurs – och alltså vara tvingande för att den studerande ska kunna få ut ett slutbetyg. Reflexioner och förslag 237 7.8.2Idrott och hälsa samt specialidrott Ämnet idrott och hälsa består av två kurser, kurs A och B. Idrott och hälsa, kurs A, är en kärnämneskurs och alltså obligatorisk för alla elever på nationella program i gymnasieskolan. Målet för kurserna är dels att ge eleverna möjlighet att pröva skilda fysiska aktiviteter som anknyter till deras egna erfarenheter och intressen, dels att ge dem förutsättningar att självständigt kunna reflektera över och analysera vägar och metoder för att nå hälsa och välbefinnande ur såväl ett individuellt som ett vidare samhällsperspektiv. Det är inte möjligt att erbjuda vare sig kurs A eller kurs B i kommu- nal vuxenutbildning. I ämnet specialidrott finns också två kurser, kurs A och B. Kurserna ska ge eleven kunskap och färdighet i specialidrotten, så att förutsätt- ningar skapas för en idrottskarriär och ge grundläggande kun- skap om det ideella ledarskapets betydelse i samhället. Det är inte heller möjligt att erbjuda vare sig kurs A eller B i kom- munal vuxenutbildning. Regeringen har medgivit två kommuner (och ) att trots föreskrifter i Förordningen om vuxenutbildning på försök få anordna kurser inom sin gymnasiala vux- enutbildning i ämnet idrott och hälsa. Vid Kunskapslyftskommitténs besök i uttrycktes också önskemål om att inom kommunens vuxenutbildning kunna erbjuda bland annat fysisk verksamhet. Betyg i ämnet idrott och hälsa (kurs A och B) är i vissa fall en förut- sättning för fortsatta studier, exempelvis för idrottslärarutbildning på . Detta behov torde dock vara marginellt och kunna via handledning och prövning i gymnasieskolan. Viktigare är i så fall även vuxna studerandes behov av dels att få ökade kunskaper om hur man på ett bra sätt sköter sin hälsa, dels – för dem som så önskar – att få utöva viss fysisk verksamhet. På samma sätt som för estetisk verksamhet är ett tungt argument för att införliva också dessa kurser i den kommunala vuxenutbildningens utbud viljan att undanröja olikheter mellan de olika skolformerna i det nationella kursutbudet. Att möjliggöra idrott och hälsa även i den kommunala vuxenutbildningen underlättar också samverkan mellan gymnasieskola och vuxenutbildning, exempelvis för studerande på individuella program. Betyg i specialidrott utgör inte behörighetskrav för studier exempel- vis på . Det är kanske inte heller den kommunala vuxenutbildningens huvuduppgift att ge människor möjlighet att utveckla en idrottskarriär men väsentligare kan vara att ge grundläggande kunskap för att utveckla ett ideellt ledarskapet. 238 Reflexioner och förslag föreslår att regeringen upphäver den inskränkning i utbudet på gymnasial nivå som föreskrivs i Förordningen om vuxenutbildning (2 kap 6§) avseende idrott och hälsa. Det är dock Kunskapslyftskom- mitténs bestämda uppfattning att idrott och hälsa, kurs A i vuxenutbildning inte ska betraktas som kärnäm- neskurs – och alltså vara tvingande för att den studerande ska kunna få ut ett slutbetyg. föreslår också att regeringen upp- häver den inskränkning i utbudet på gymnasial nivå som fö- reskrivs i Förordningen om vuxenutbildning (2 kap 6§) avseende specialidrott. Detta motiverar kommittén med vikten av att stimulera ideellt ledarskap i barn- och ung- domsarbetet inom idrottsrörelsen. Specialarbetet i gymnasieskolan omfattar 20 gymnasiepoäng. Det ska enligt gymnasieförordningen (5 kap 21§) ge eleven tillfälle att fördjupa sig inom något kunskapsområde som ingår i elevens studieväg och att träna sig att arbeta på ett undersökande sätt. Vid betygssättningen av ett specialarbete ska läraren beakta elevens förmåga att själv planera, ge- nomföra och redovisa en undersökande uppgift. Specialarbetet förekommer inte i vuxenutbildning. Många vuxenstuderande förbereder sig emellertid för högskolestudier, där självständigt arbete är nödvändigt. Vuxna anses dock vanligen redan i arbets- och samhällslivet ha lärt sig att själva planera, genomföra och redovisa undersökande uppgifter av olika slag. kan se såväl för- som nackdelar med att införa specialarbetet i vuxenutbildningen, men avgörande för kommitténs ställningstagande är dock det principbeslut som fattat om att införa ett nytt projektarbete i gymnasieskolan. Beslutet träder i kraft tidigast för elever som efter detta datum påbörjar studier i gymnasieskolan. återkommer därför i sitt slutbetän- kande med sina förslag inom detta område. Reflexioner och förslag 239 7.8.4Slutbetygets utformning med avseende på föreslagna förändringar Enligt gymnasieförordningen (7 kap 8§) ska elever få slutbetyg när de har gått igenom att nationellt program eller ett specialutformat program och har fått betyg på alla kurser som ingår i elevens studieväg och på specialarbete. För elever på estetiska programmet samt naturvetenskaps- och samhällsvetenskapsprogrammen innebär det en läst kursvo- lym om minst 2 150 gymnasiepoäng, på övriga program 2 370 gymnasiepoäng. Den lästa volymen för vuxenutbildning har jämförts med volymen för naturvetenskaps- och samhällsvetenskaps- programmen. I en gymnasieelevs studieväg på nationella program och specialut- formade program ingår kärnämneskurser omfattande 680 gymnasiepo- äng. Karaktärsämnen, elevens fria val samt skolans lokala tillägg om- fattar för estetiska programmet samt naturvetenskaps- och samhällsve- tenskapsprogrammen 1 450 gymnasiepoäng. Därtill kommer specialar- bete om 20 gymnasiepoäng. Enligt förordningen om vuxenutbildning (4 kap 10§) har den rätt till slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning som har slutfört 2.andra kurser och delkurser som enligt kursplanerna uppgår till sammanlagt minst 1 400 gymnasiepoäng. Kärnämneskurserna i vuxenutbildning omfattar endast 570 gymnasiepoäng, eftersom två kärnämneskurser i gymnasieskolan – es- tetisk verksamhet (30 Gp) samt idrott och hälsa, A (80 Gp) – inte får förekomma i vuxenutbildning. Ej heller specialarbete får förekomma. Slutbetyg från vuxenutbildning kan alltså erhållas när den studerande slutfört dels samtliga kärnämneskurser om 570 gymna- siepoäng, dels andra kurser och delkurser om minst 1 400 gymnasiepo- äng, totalt 1 970 gymnasiepoäng. Poängsumman för slutbetyg i vuxenutbildning är lägre än motsvarande slutbetyg från gymnasieskolan, vilket bland annat beror på att vuxenutbildning har färre kärnämneskurser. När nu föreslår att inskränkningarna tas bort i gällande föreskrifter för vuxenutbildning avseende estetisk verksamhet samt idrott och hälsa uppstår frågan om volymen för slutbetyget ska utökas med de aktuella gymnasiepoängen. Det får väl anses rimligt att utöka gymnasievolymen för slutbetyg från vuxenutbildning om kurser i estetisk verksamhet 240 Reflexioner och förslag och/eller idrott och hälsa införs i vuxenutbildning som kär- nämneskurser – det vill säga vore tvingande för de studerande. avråder från en sådan lösning. har behandlat propositionen Gymnasieskola i ut- veckling – kvalitet och likvärdighet (prop 1997/98:169). Besluten – som bland annat innebär förändringar i volymberäkningen och principbeslut om införande av studentexamen – kommer i huvudsak att träda i kraft . föreslår att nuvarande volymkrav för slutbetyg på gymnasial utbildning i vuxenut- bildning bibehålls. En förutsättning för detta ställningsta- gande är att kurserna idrott och hälsa A samt estetisk verk- samhet inte blir rubricerade som kärnämneskurser utan som fritt valda kurser i den kommunala vuxenutbildningen. har för avsikt att i sitt slutbetän- kande återkomma med sina förslag inom områden som aktu- aliserats genom beslut i anledning av propositio- nen Gymnasieskola i utveckling – kvalitet och likvärdighet. 7.9Individuella studieplaner, handlingsplaner och åtgärdsprogram Vägledningen i kommunerna har ökat kraftigt i omfattning. Samverkan med den uppsökande verksamheten fungerar i huvudsak bra. Alla pre- sumtiva deltagare som önskar individuell vägledning får vanligtvis också detta – om än inte alltid . Det är däremot i flertalet kommuner tveksamt om vägledningssamtalen följs upp och om vuxna som redan har börjat studera får möjlighet till fortsatta samtal. Vägledningen är en process som tar olika för olika individer. Det är i denna process som individens möjligheter och begränsningar kan kartläggas och perspektiven vidgas. Det är också i vägledningen som de individuella begränsningarna i form av bundenhet till ort, ovilja att öka hushållets lånebörda etc. tydliggörs liksom möjligheter i form av otraditionella studieupplägg, flexibla studier m.m. kan lyftas fram. Det är där överenskommelser träffas och bekräftas i den individuella studieplanen. Reflexioner och förslag 241 I senaste delbetänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande – Situationen inför och med Kun- skapslyftet (SOU 1998:51) konstaterar kommittén: Kommittén anser att varje studerande bör ha rätt till en indivi- duell studieplan med dithörande vägledning. Arbetet med dessa frågor kan premieras vid tilldelningen av det statliga stödet till . kan få i uppdrag att i sin uppföljning och tillsyn särskilt bevaka dessa frågor. Om det fortsatta utvecklings- och utredningsarbetet visar det motiverat skulle man därutöver kunna tänka sig att individerna fick en garanterad rätt till vägledning. En individuell studieplan ska enligt läroplanen för de frivilliga skol- formerna (Lpf 94, mål och riktlinjer) finnas för varje studerande: Rektor har ansvar för skolans resultat och har därvid, inom givna ramar, ett särskilt ansvar för att ... varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen. Ett problem är att den individuella studieplanen inte har definierats. Den kan därför se ut hur som helst – och gör det också. I gymnasieför- ordningen har den däremot definierats enligt följande: Den individuella studieplanen ska bl.a. innehålla uppgift om eleven följer fullständigt, utökat eller reducerat program och om de val som eleven gjort. Den beskrivningen saknar syfte, handlar mer om mekanisk uppräk- ning/registrering och ger inte heller någon ledning om hur en meningsfull studieplan ska se ut. har i sitt senaste betänkande (SOU 1998:51) beskrivit vägledningen i fem steg: att formulera problemet – att vidga vyerna – att formulera mål och delmål – att upprätta en individuell studieplan/handlings- plan – att utvärdera och följa upp. Den individuella studieplanen ska alltså innehålla en beskrivning av individens mål med sina studier samt vägen dit. Studieplanen ska kunna revideras, när den enskilde anser sig behöva det. Även en studerande som anser sig veta vad han/hon ska studera kan behöva samråda med en 242 Reflexioner och förslag studievägledare, se över planering och eventuellt revidera sin planering beroende av exempelvis studieresultat och/eller ekonomi. För studerande med en individuell handlingsplan från arbetsför- medlingen kan den individuella studieplanen begränsas till att omfatta konkreta studiemål, uppläggning m.m. För övriga studerande bör en individuell studieplan också innehålla övergripande mål (yrkesplaner etc.), utbildningsmål, konkreta studiemål, uppläggning av studier, tids- plan etc. Som framgått tidigare i detta betänkande (avsnitt 5.2.3) så saknar många studerande i vuxenutbildning en individuell studieplan. I den mån de har sådana så innehåller de ofta bara en redovisning av de kurser som ska läsas samt den studiestödspoäng dessa genererar. anger i sin Utvecklingsplan (, 1998m) att man avser att samla och sprida erfarenheter av orienteringskurser och flexibla ingångar till studier förutom av individuella studieplaner. Skol- verket avser vidare att i samarbete med kommunerna utveckla och sprida goda exempel på individuella studieplaner. I sin tillsyn av i och (, 1998j; 1998k) påpekar att kommunerna har ansvar för att reella, individuella studieplaner upprättas för alla studerande inom Kun- skapslyftet och att studievägledning ges i tillräcklig omfattning. Studie- vägledningen behövs för att undvika avhopp, felval och att de studerande får en längre studietid än nödvändigt. ska i enlighet med regleringsbrevet (Utbildnings- departementet, 1998b) redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att finna nya former för uppsökande verksamhet och studie- och yrkesvägledning. För många deltagare i vuxenutbildning och i saknas individuella studieplaner – för andra studerande är de synnerligen kortfattade. har tidigare (SOU 1998:51) uttalat att varje studerande bör ha rätt till en individuell studieplan med dithörande vägledning. Detta är särskilt viktigt för speciellt utsatta grupper, exempelvis funktionshindrade. Reflexioner och förslag 243 föreslår nu att kommunernas skyl- dighet att upprätta studieplaner förtydligas genom att rege- ringen i Förordningen om vuxenutbildning – för- utom nuvarande skrivningar i läroplanens mål och riktlinjer – anger vad en individuell studieplan minst bör innehålla. I en individuell studieplan bör enligt kommitténs uppfattning följande områden behandlas: ·Mål och delmål under studiernas gång ·Individuell studieuppläggning. Syftet med förtydligandet är att ge stöd och stimulans åt vägledare, rektorer, kommuner och i arbetet med de individuella studieplanerna. Individuella studieplaner saknas på folkhögskolorna (se avsnitt 5.3). Istället genomförs utvecklingssamtal. I dessa ges dock såvitt kan bedöma vanligtvis inte någon vägledningsinsats för den enskildes val efter avslutade studier. Detta gäller även deltagare i på folkhögskolor. föreslår därför att även deltagare i vid folkhögskolor ska ges motsvarande rätt till individuell studieplan. Individuell studieplan och individuell handlingsplan I senaste delbetänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande – Situationen inför och med Kun- skapslyftet (SOU 1998:51) framlägger kommittén sin uppfattning: Kommittén anser vidare att på mot- svarande sätt i sin uppföljning och tillsyn av arbetsförmed- lingarna bör fokusera kravet på individuella handlingsplaner. Arbetet med att utveckla de individuella studie- och handlings- planerna måste samordnas. I avsnitt 5.2.3 har framhållit betydelsen av att såväl den individuella handlingsplanen existerar som att den utgör den grund på vilken den individuella studieplanen ska bygga. Som kommittén framhåller är så ofta inte fallet. 244 Reflexioner och förslag har i sin Utvecklingsplan (, 1998m) angett att man avser att stödja samverkan mellan myndigheter och vägledare i kommuner och på arbetsförmedlingar, i syfte att få till stånd en sam- ordning mellan individuella studieplaner och individuella handlingspla- ner. ska i enlighet med regleringsbrevet (, 1998) redovisa utvecklingen av uppdrag beträffande individuella handlings- planer. anser att regeringen måste ställa krav på arbetsmarknadsverket att ta fram individuella handlingsplaner för sö- kande hos arbetsförmedlingen som behöver stöd av något slag. Än vik- tigare är kanske ändock kopplingen mellan studieplan och handlings- plan. föreslår därför att regeringen i För- ordningen om vuxenutbildning föreskriver om samråd mellan studie- och yrkesvägledarna i den kommunala vuxenutbildningen och arbetsförmedlingens vägledare och att den individuella studieplanen ska vara ett förtydligande av handlingsplanens målskrivningar avseende utbildning – där sådan finns. Åtgärdsprogram som begrepp finns i utbildningssammanhang endast för grundskola och motsvarande skolformer (särskola, sameskola – ej specialskola). För dessa skolformer föreskrivs i Skollagen (SFS 1985:1100) respektive Grundskoleförordningen (SFS 1994:1194) föl- jande: Särskilt stöd skall ges till elever som har svårigheter i skolar- betet. (SL 4 kap 1§) Om en elev behöver särskilda stödåtgärder, skall ett åt- gärdsprogram utarbetas av berörd skolpersonal. Vid utarbe- tandet av programmet bör skolpersonalen samråda med eleven och elevens vårdnadshavare. (GrF 5 kap 1§) Utvecklingssamtal skall i vissa fall resultera i ett sådant åt- gärdsprogram som avses i 5 kap 1§. (GrF 7 kap 2§) Reflexioner och förslag 245 För en elev i som behöver särskilda stödåtgärder ska alltså ett åtgärdsprogram utarbetas av berörd personal i samråd med eleven och elevens föräldrar. Utredningen om funktionshindrade elever i skolan (FUNKIS) föreslår i sitt slutbetänkande FUNKIS – funktionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66) att kravet på åtgärdsprogram ska gälla för alla skolformer för barn och ungdom samt motsvarande fristående skolor. En proposition i anledning av förslagen från nämnda utredning förväntas . Med anledning av ovanstående och i syfte att lägga samtidiga förslag rörande studerande med behov av särskilt stöd avvaktar till sitt slutbetänkande med förslag om åtgärdsprogram i vuxenutbildning. I delbetänkande Vuxenutbildning och livs- långt lärande – Situationen inför och med Kunskaps- lyftet (SOU1998:51) definierar kommittén validering på följande sätt: Att validera innebär dels att identifiera reell kompetens, dels att kunna beskriva den på ett sådant sätt att beskrivningen kan accepteras av avnämarna – branscher och utbildningsanord- nare (vuxenutbildning, högskolor etc). I sina avslutande Reflexioner och förslag till fortsatt arbete i kapitel 13 nämnda delbetänkande konstaterar kommittén följande: Även på valideringsområdet sker en utveckling i kommunerna. anser dock att man bör överväga om inte processen kunde snabbas upp genom vissa nationella in- satser, t. ex. genom att tillhandahålla exempelsamlingar, ordna erfarenhetsutbyten etc. I ett längre tidsperspektiv bör möjligheterna att utveckla motsvarande instrument, men då inte riktade enbart mot den formella utbildningen utan även mot arbetslivet, utredas. I det sammanhanget är det inte självklart att enbart skolan ska stå för valideringen. Även andra organ kan bli aktuella vilket är fallet i vissa länder. 246 Reflexioner och förslag De utvecklingsmöjligheter som närmast synes aktuella kan sorteras inom två huvudlinjer 1.Fortsatt utveckling av arbetet med validering inom skolans värld. Inom detta område kan nämnas gemensam värdering av olika vuxenutbildares kurser, fristående vuxenutbildningsenheter etc. 2.Validering mot arbetsmarknadens krav. Särskilda organ – exempelvis knutna till branscherna – vilka självständigt validerar reell kompetens i form av prövningar av olika slag skulle kunna bli aktuella. kan där nämnas som ett exempel. 7.10.2Fortsatt utveckling av arbetet med validering inom skolans värld Begreppet validering har definierats och vissa möjligheter inom i första hand den kommunala vuxenutbildningen kan beskrivas på följande sätt: ·Placering på nivå. Oavsett tidigare betyg placeras den studerande på den nivå han/hon bedöms kunna fullfölja. , som har en avbruten grundskolutbildning, har arbetat som au pair i och på så vis lärt sig engelska. Trots att hon inte fullföljt sin ut- bildning i kan hon kanske ändå börja studera kursen engelska B på gymnasienivå. ·Placering i kurs. har en avslutad grundskola bakom sig och har sedan i sitt arbete gjort rätt mycket beräkningar av olika slag. Matematik var han dessutom rätt road av i skolan. Han bedöms kunna gå direkt in i den avslutande delen av kursen Matematik A på gymnasienivå. ·Prövning i allmänna ämnen. , som har skaffat sig reella kun- skaper i ett allmänt ämne (biologi) kan genomgå prövning i en eller flera kurser i detta ämne för att få betyg. Vad som däremot nästan aldrig genomförts är ·Prövning i yrkesämne/kurs i yrkesämne. , som arbetat som kock , vill utbilda sig till yrkeslärare. Hon måste då skaffa sig en gymnasieutbildning och planerar tillsammans med sin vägledare sina gymnasiala studier. Hennes kunskaper inom restaurangområdet blir då intressanta även i ett utbildningsperspektiv. Hon får pröva i de olika yrkesämnena på gymnasieskolans restaurangutbildning och halverar på så vis sin studietid. tankar kring validering och projektet skapslyftets möjligheter till statsbidrag för sådana prövningar har de Reflexioner och förslag 247 sista åren resulterat i att inte bara kunskaper i allmänna ämnen utan framför allt yrkesfärdigheter validerats i betydande omfattning. Den som inte har gått igenom en kurs får, utan att ha gått ige- nom prövning enligt 15 §, av rektorn ges betyget Godkänd på kursen, om 1.det av betyg, intyg eller liknande framgår att han eller hon genom studier vid folkhögskola, studier i utlandet eller på an- nat sätt förvärvat sådana kunskaper som behövs för betyget Godkänd på kursen, och 2.kommunen eller anordnar kursen. (KomvuxF 4 kap 15a§) I det följande redovisas sådan validering av andra utbildningsanordnares kurser som under vissa förutsättningar möjliggjorts genom ovan citerade tillägg i förordningen om vuxenutbild- bildning ·Folkhögskolan ger inte betyg i vanlig mening i enskilda ämnen. Istället kan en studerande efter allmän kurs om få ett studieomdöme med en sammanfattande bedömning av den studerandes förmåga att bedriva studier. Ett antal studerande vid den kommunala vuxenutbildningen har folkhögskolestudier bakom sig. De vill kanske komp- lettera sina tidigare studier. För bland andra sådana stude- rande har regeringen medgivit rektor att efter egen bedöm- ning översätta folkhögskolans omdöme till betyget Godkänd (G) för relevanta kurser i aktuella ämnen. ·Studier i utlandet är upp till rektor att be- döma och relatera till relevanta kursplaner för utbildning i vuxenutbildning. ·På annat sätt är givetvis alltid svårbedömt. Så kan till ex- empel kanske den grundläggande yrkesutbildning som Amu- Gruppen genomför motsvara den utbildning i yrkesämnen, vilka ges i gymnasieskola och vuxenutbildning. På AmuGruppens utbildningar ges intyg på godkända yrkes- kunskaper – ej betyg. Dessa intyg saknar meritvärde gentemot exempelvis högskolan. På samma sätt som gäller för folkhögskolor kan nu rektor bedöma om betyget Godkänd 248 Reflexioner och förslag (G) kan sättas på relevanta kurser i aktuella ämnen. Detta är dock inte självklart utan måste bedömas från fall till fall. Det kan också finnas utbildningar genomförda hos andra utbildningsanordnare – eller reell yrkeskompetens exempelvis vidimerad av arbetsgivare – för vilka detta sätt att validera godkända resultat skulle kunna ge de studerande utökade möjligheter att få betyget Godkänd (G) vid gymnasiala studier i den kommunala vuxenutbildningen. Det är dock viktigt att slå fast att detta avgörs i varje enskilt fall av rektor vid vuxenutbildning. Många kommuner lägger ner ett stort arbete på att validera reell kom- petens till formell behörighet. Till skillnad mot föregående år är nu också validering av yrkeskompetens en uppgift som ett antal kommuner tagit till sig. Problemet med validering är – som redan visat i avsnitt 5.2.4 – i stor utsträckning praktiskt. Alla inser föredelarna för såväl individen, utbildningsanordnaren och samhället. Önskemål om konkreta exempel på validering har framförts i många sammanhang till kommittén. Detta torde vara en angelägen uppgift för . anger också i sin Utvecklingsplan (, 1998m) att man avser att kartlägga svenska erfarenheter av validering, göra en studie av internationella erfarenheter av validering och sammanställa och sprida modeller och metoder för validering. Rätten att sätta betyg Rätten att sätta betyg i vuxenutbildning tillkommer endast lärare som är anställda inom skolformen. Rätten att utfärda slutbetyg och samlat betygsdokument tillkommer endast rektor vid vuxenutbildning. Till skillnad mot den kommunala vuxenutbildningen ges lärare och rektorer i såväl kommunala gymnasieskolor som fristående gymnasie- skolor rättighet att sätta betyg respektive utfärda betygsdokument. I vuxenutbildningen är fristående vuxenutbildningsenheter inte tillåtna. , exempelvis , som andra ut- bildningsanordnare har – vilket blivit speciellt tydligt under Kunskaps- lyftet – intresse av att kunna sätta betyg som ger behörighet till högskola och universitet.