sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — har förhörts vid många tillfällen av en rad olika förhörs- ledare. Något verkligt ingående, fördjupat, detaljrikt förhör rörande hennes iakttagelser på mordplatsen har emellertid aldrig genomförts såvitt jag kunnat finna. Inte heller har något förhör hållits som på ett ingående sätt gått in på offrets personliga förhållanden, eventuella fiender och andra för spaningsarbetet väsentliga omständigheter. Dessa förhållanden, och då inte minst de som gäller förhållandena på mordkvällen, framstår som en mycket allvarlig brist i utredningen. Om- ständigheterna kring förhörsåtgärder m.m. under medverkan av diskuteras vidare i kapitel 6, Särskilt om förhörsåtgärder m.m. under medverkan av målsäganden . granskade även övrigt material i privatdelen. Han påpekade efter sin granskning att förhören i denna del vissa gånger varit kortfattade och hastiga. Han noterade bl.a. följande. I spaningsuppslag --- (förhör med ) anges förhörstiden till – 12.40. Det torde enligt min erfarenhet ha varit en omöjlighet att genomföra ett ingående förhör med en av stats- ministerns närmaste medarbetare, som dessutom kunde antas sitta inne med detaljerade upplysningar om livsvanor, eventuella fiender m.m., . Spaningsuppslag --- upptar förhör med , den säkerhets- ansvarige i . Vid förhöret hänvisar på en fråga från förhörsledaren till vad han tidigare uttalat sig om inför . Vad egentligen sagt till framgår inte vidare av materialet. Jag får här intrycket att ingen planmässighet vid kartläggningen av liv och bakgrund m.m. förekommer. Polismän höll förhör med personer på den lägre nivån medan själv höll förhör med personer högre upp på rangskalan. Det finns således tydliga brister beträffande utredningen av privata förhållanden. Den kom i gång med fördröjning och är begränsad till vissa områden; någon egentlig kartläggning av privatliv finns aldrig gjord. Detta var även slutsats. Normalt sett är kartläggningen av offrets privatliv och personliga förhållanden högt prioriterad i en mordutredning, eftersom motivet vid nämndes i föregående not. Beträffande och familjen i övrigt har någon sådan uppdelning inte skett och det finns således för hennes del inga särskilda förhörsprotokoll som gäller privatlivet. 260 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. ett vanligt mord mycket ofta är hänförligt till privatlivet. Att privatlivet är viktigt att kartlägga vid vanliga spaningsmord innebär emellertid inte att detta nödvändigtvis varit av samma prioritet i detta fall. För alla till en början svårförstådda mord måste ju gälla att för- klaringen i första hand är att söka i offrets levnadsomständigheter. För de flesta av oss innefattar det en begränsad sfär, som till största delen består av det man i det här sammanhanget skulle kalla privatlivet. För en extremt offentlig person som , landets statsminister m.m., är sfären mycket vidare. En privat motivbild framstår då bara som en av många möjligheter. Det finns beträffande statsmannamord ingen erfarenhetsmässig grund som säger att dessa oftast eller ofta skulle ha sin rot i den mördades privatliv. I den mån det överhuvudtaget finns några erfarenhetsmässiga grunder, pekar de i en annan riktning. Medan det alltså är naturligt att börja med privatlivet vid ett vanligt mord, kan det te sig mer naturligt att i ett fall som detta söka förklaringen i den dödes offentliga, professionella liv, inte minst om mordet inträffar på öppen gata, som detta mord gjorde. Det sätt på vilket det utfördes talar enligt vår mening i varje fall inte för att det skulle ha en bakgrund i personliga liv, även om det naturligtvis inte utesluter det. Att en kartläggning som ett led i en bred och förutsättningslös utredning likväl måste komma till stånd också i ett fall av detta slag är självklart. Även vid genomförandet av en sådan utredning haltar dock jämförelsen med vanliga mord. Den offentliga personens status, den publika nyfikenheten kring den sidoinformation som mordutredningen kan ge upphov till, de anhörigas behov av att skydda sig från det offentliga intresset etc. innefattar reella komplikationer (jfr de reflek- tioner av detta slag som GMP-författarna gjorde i de citat som är återgivna ovan). Kartläggningen av den dödes privatliv kräver i ett fall som detta med andra ord särskilda överväganden, av integritetsskäl, men också från den synpunkten att om inte de berörda hanteras rätt kommer utredningen inte att tillföras den kunskap den är i behov av. Hur man därvid skall gå till väga är i sin tur knappast något som kan vara inlärt, inövat eller följa beredskapsplaner, därtill är händelsen alldeles för särpräglad. De åtgärder inledningsvis vidtog på egen hand (jfr redogörelse, som citerats ovan) är svåra att bedöma, eftersom de inte dokumenterades. I den del de syftade till att förbereda en kartläggning av privatlivet kan de dock inte utan vidare dömas ut. Att sedan tillsammans med tycks ha bedrivit en egen utredning, som inte delgavs någon annan, och som inte heller finns dokumenterad, är däremot oförsvarligt. Det är svårt att värdera de kunskapsförluster som underlåtenheten att dokumentera här lett till. I den mån och fick fram Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 261 värdefull information har den i alla händelser gått förlorad för mord- utredningen. Privatgruppen genomförde sin utredning . Förhörsdokumentationen är genomgående av väsentligt högre kvalitet än vad som allmänt gäller från i övrigt. Vårt intryck är att utredningen genomfördes av utredningsmän som var väl skickade för uppgiften, liksom att de hörda personerna oftast har ansträngt sig för att i utredningens intresse lämna så öppna och förbehållslösa utsagor som möjligt. Som polisöverintendenten framhållit efter den genomgång han gjorde för kommissionens räkning finns det emellertid också väsentliga och bestående brister även i denna kun- skapsinhämtning. I många delar ter sig detta utredningsarbete likväl förtjänstfullt. De förhör som privatgruppen höll har i åtskilliga fall innefattat uppslag till fortsatta utredningsåtgärder, som då vidtagits. Detta har ibland inne- burit att för enskilda personer besvärande hypoteser har gjorts föremål för undersökning. I de fall utredningsmaterialet gett anledning till sådana hypoteser har utredningsmännen inte väjt för att borra i dem, snarare tvärtom. Vi har inte stött på något uppslag som framstår som oavslutat. (De enskilda uppslag som redovisas i denna del finns i kapitel 5, Avsnitt T – Kartläggning av offrets personliga förhållan- den .) Utredningen i detta avsnitt har inte heller, som i så många andra avsnitt, processats i flera omgångar, utan den genomfördes och avslutades i huvudsak . Beträffande uppgifter från familjen avviker utrednings- materialet som framgått från vad som hade varit önskvärt. Det har emellertid framkommit vid kommissionens samtal med bl.a. utred- ningsmän som var engagerade i privatgruppen att det förekommit fortlöpande kontakter av informellt slag med personer i familjekretsen. Det är därför fullt möjligt att de utredningsmän som varit engagerade fått tillräcklig information för att kunna göra sina bedömningar ändå. så fall gäller bristen enbart dokumentationen. Sammantaget anser vi att den utredning avseende privatliv som kom att genomföras trots allt var rimligt avvägd, i varje fall har vi inte från våra utgångspunkter anledning att ifrågasätta de bedömningar som de som sedermera kom att ansvara för denna del av utredningen har gjort. Därvid beaktar vi att de brister i privatgruppens förhör som framkommit i vart fall delvis torde ha berott på spaningsledningens sätt att inledningsvis hantera denna del av utredningen. Till vår bedömning måste fogas den reservationen, som naturligtvis är viktig, att det vi uttalar oss om är sådant som framkommer i materialet. Vi vet självfallet inte om alla omständigheter kring 262 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. Palmes person, som skulle kunna kasta ljus över mordet, har utretts så långt det går. Det skulle förutsätta att vi själva besatt en ingående kunskap om privata förhållanden i liv, vilket vi inte gör. Det vi kan säga är att de uppslag som förekommer har utretts och kunnat läggas till handlingarna. Med tanke på hur utredningsarbetet i denna del sammantaget bedrivits är det sannolikt att utred- ningen i denna del är ofullständig. Till utredningen i denna del hör också Harvardärendet. Det redo- visas och bedöms i kapitel 5, Avsnitt T – Kartläggning av offrets personliga förhållanden . Det första utredningsåret karakteriserades här som annars av de väl kända missförhållanden som utvecklades under ledar- skap och de konflikter som följde. UD:s svårighet att få feed-back på den information som överlämnades till polisen, liksom det ointresse med vilket initiativ bemöttes, följer samma mönster som det åklagar- na och sedermera förundersökningsledningen vittnat om. Detta har de tidigare kommissionerna granskat och bedömt. Även beträffande medverkan, sådan den numera framträder, finns paralleller. Den hade en utpräglat informell karaktär, något som är kännetecknande för mordutredningen . Inblandade parter har varit noga med att framställa roll som privatpersonens och uppdraget som personligt. Ingendera är korrekt. har som han framhållit uppdragets personliga karaktär understrukit att det självfallet utfördes i nära samråd med UD. Detta torde knappast ha varit enbart för UD:s skull. Som privatperson, utan tillgång till UD:s resurser och det tidigare ämbetets klädnad, skulle ha varit av mindre värde för utred- ningen. I den mån syftet med arrangemanget var att åstadkomma en mer effektiv och ändamålsenlig hantering beträffande utredningens behov av utrikespolitisk sakkunskap, kanaler till UD etc. kan man fråga sig om detta lyckades. Svaret synes vara nej. var varken i tjänst eller privat; resultatet av hans medverkan blev också ett varken eller. Han bestod utredningen med analyser – men dessa var, också enligt hans egen bedömning, ytliga. Han gjorde insatser, som att ta utrikes- kontakter, prata med tidigare kollegor etc. – men de blev begränsade och sakligt sett halvhjärtade. Detta är i så fall inte en nödvändig kon- sekvens av den formlösa konstruktionen av uppdraget, men det ligger uppenbart i farans riktning att den som tar på sig en uppgift under Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 263 betingelser som dessa, utför den med lättare hand och svagare kraft än om det sker i tjänst och under ansvar. De omständigheter under vilka verkade företer i själva verket vissa likheter med det sätt på vilket enga- gerades. Bägge fick uppdrag som privatpersoner. Bägge tilläts företräda statsmakten. Inget av uppdragen formaliserades i beslut eller var resultat av en beslutsgång som innefattade befogenhet att ge uppdrag av detta slag. Bägge gick som barn i huset i . Bägge anförtroddes hemliga handlingar. Ingen av dem avlönades ekonomiskt. Det finns naturligtvis också stora skillnader. utförde sitt arbete öppet i förhållande till såväl allmänhet som berörda myndigheter. Han ägde en obestridlig expertkunskap, som utan vidare motiverade upp- draget som sådant. verksamhet utvecklades till ett direkt brottsligt företag, vilket självfallet inte gällde . Den likhet som är värd att notera gäller den informella hanteringen, det obe- svärade förhållandet till det regelverk som omgärdar statlig verksamhet samt sammanblandningen av privat och offentligt. Självfallet kan detta också ses som ett sätt att i ett extraordinärt ärende söka komma runt ett formellt regelverk för att åstadkomma en mer effektiv och ändamåls- enlig hantering än vad som upplevdes genomförbart om saken skulle ha hanterats tjänstevägen. Det gör dock inte det hela mindre proble- matiskt (förutom att det således knappast var effektivt), i synnerhet som tillvägagångssättet i fallet inte är ett undantag som bekräftar regeln utan snarare framstår som en del i ett mönster. Dessutom kvar- står möjligheten att arrangemanget väl så mycket tillkom för att även i detta hänseende ville ha en bättre kontroll över utred- ningen och de delar av statsmakten den engagerade, än vad regelsyste- met medgav. Av redogörelsen framgår att samarbetet mellan UD och PU inte heller fortsättningsvis, omorganisation, tycks ha fungerat väl. Från UD:s sida anser man inte det och vi kan för vår del konstatera att den typ av utrikespolitiska analyser m.m. som UD skulle kunna ha bidragit med i princip saknas i PU-materialet. Den i CIA-avsnittet redovisade framställningen från PU till UD, som gjordes , är ett tecken på att detta inte heller från PU:s sida fungerade till- fredsställande (se kapitel 5, Avsnitt HA –CIA ). Vi har allmänt in- trycket att PU avskärmat sig från extern kunskap och försökt hantera allt eller i vart fall så mycket som möjligt inom ramen för kriminal- polisens kompetens. Det gäller också i detta fall. Att det emellertid funnits behov av konstruktivt biträde från UD framgår av de iakttagelser vi redovisat beträffande bristen på bas- analyser i de internationella uppslagen, se kapitel 5, Sammanfattande anmärkningar . 264 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. Det finns tecken på att inte heller UD alltid varit så tillmötesgående som krävs för ett konstruktivt samarbete. I Banisadr-ärendet synes UD ha intagit en attityd som PU kan ha upplevt ungefär på samma sätt som man från UD:s sida upplevde utredarnas ointresse för Townley-ärendet. Det är begripligt om PU här ansåg att UD och ambassaden var den enda eller i vart fall närmast till hands liggande vägen att få hållfast- heten i Banisadrs uppgifter prövade. Men UD satte uppenbarligen andra hänsyn före PU:s i detta fall. Det är svårt att bedöma om den avvägning UD där gjorde var riktig, men attityden synes inte ha varit konstruktiv och det kan konstateras att utfallet främjade utvecklingen av den s.k. . Slutligen finns det skäl att framhålla, att en hel del trots allt gjordes till utrönande om mordet kan ha haft en internationell bakgrund. Trots frånvaron av dokumentation finns det enligt vår bedömning inte skäl att betvivla att säkerhetspolisen använde de kanaler man hade för att lyssna. Enligt vad som uppgivits i olika sammanhang, bl.a. av Per- i samtal med den tidigare ordförande och sekretariat,29 framkom ingenting. Till samma resultat ledde den i detta avsnitt omnämnda demarchen. Det är möjligt att denna inte var optimal för sitt syfte, men det är tänkvärt att det inte här framkom något som helst, bortsett från de uppgifter angående PKK som kan misstänkas ha haft desinformativt syfte. Om mordet saknar internationell anknytning är denna frånvaro av reaktioner på de för- frågningar som gjorts naturlig och logisk. Den synpunkt som framförts från förundersökningsledningen om att ett mer organiserat samarbete mellan UD, som ju är en del av rege- ringskansliet, och PU hade varit konstitutionellt problematisk, delar vi. Likartade synpunkter har som framgått framförts av i olika sammanhang. Utredningen av mordet på statsministern har i det hänseendet belyst en svaghet i den svenska förvaltningsmodellen, med dess helt fristående myndigheter. Däremot har vi mindre förståelse för att PU inte gett UD feed-back. Det är förstås riktigt att de som är sysselsatta med en brottsutredning inte skall ägna sig åt att av- rapportera alla tips och uppslag man får till uppgiftslämnarna. Relationen till UD fanns det emellertid skäl att vårda just av hänsyn till utredningsintresset. En stor mängd tips kanaliserades till UD och man hade där behov av feed-back för att kunna organisera sin insats så effektivt som möjligt och därmed på bästa sätt kunna bidra till utred- ningsarbetet. 29 PK-minnesanteckningar nr 20. Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 265 PU har lagt ned mycket stora ansträngningar på att få fram uppgifter om mordvapnet. De har i första hand utgått från hypotesen att det vapen som använts är en revolver av kaliber .357 och då troligen av fabrikatet . Det har funnits all anledning att lägga ned stora resurser på utredningen i denna del. Tillgänglig information, framför allt de upphittade kulorna, pekar mot ett vapen av den angivna typen. Det har därför varit befogat att inrikta arbetet på det sätt som skett. Det kan visserligen inte uteslutas att ett annat fabrikat använts eller att mordvapnet var manipulerat på något sätt, men det har likväl inte funnits något alternativ till att i första hand inrikta spaningsarbetet i den riktning den tillgängliga informationen pekar. – Beträffande prov- skjutningsprojektet som sådant, se kapitel 7, Sammanfattande anmärk- ningar och kapitel 8. Utredningen kring det s.k. Mockfjärdsvapnet, eller Haparanda- vapnet, är mycket omfattande; den motsvarar i sig en omfattande brottsutredning. Från utredningssynpunkt är uppslaget emellertid också av stort intresse: dels rör det sig om ett vapen av rätt typ som skulle kunna tänkas ha cirkulerat vidare och kommit till användning vid mordet, dels synes det ha använts tillsammans med ammunition från samma batch som de kulor som upphittats vid mordplatsen. Kom- binationen av rätt vapentyp, möjligt vapen och rätt ammunition är från mordutredningens synpunkt anmärkningsvärd. Detta gör det så angeläget att få fram ytterligare information kring vapnet och dess öden, att alla tänkbara förundersökningsinsatser är befogade. är den enda till synes relevanta observation av walkie-talkies från mordplatsens närhet som inrapporterats innan observationer av detta slag efterfrågades av utredningen. Den är bl.a. av det skälet mer intressant än de övriga. Dess utredningsvärde är sam- tidigt mycket svårbedömt. Med tanke som förflutit utan att den anonyme brevskrivaren på något sätt gett sig till känna och på att inga andra iakttagelser, som skulle kunna avse samma objekt, dykt upp, förefaller det väl så sannolikt att detta uppslag inte innehåller något av intresse för utredningen. I nuvarande skick utgör det i alla händelser inte något bearbetningsbart spår. Beträffande övriga iakttagelser gäller för det första att ingen av dem uppenbart kan kopplas till mordet (de skulle kunna ha med mordet att 266 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. göra, men för att man skall kunna dra den slutsatsen krävs ytterligare information, som än så länge lyser med sin frånvaro). För det andra är samtliga iakttagelser behäftade med åtminstone någon omständighet som förtar utredningsvärdet. Beträffande den i sig mest intressanta observationen, uppgift om en man i hörnet Västerlånggatan- , gäller t.ex. att den inrapporterats efter mordet, med den osäkerhet i olika hänseenden som följer därav. Med tanke på den mängd uppgiftslämnare som hört av sig med iakttagelser från kan det också sägas vara upplysande att ingen annan synes ha rapporterat någon iakttagelse, som kompletterar den uppgift lämnat. Sammantaget bedömer vi inte att de ovan redovisade walkie-talkie- uppslagen tillför utredningen något av mer betydande intresse. Publiceringen av de s.k. fantombilderna tillhör det första utredningsåret och de faller därmed utanför ramen för vad vi uttryckligen är satta att granska. Offentliggörandet av bilderna hör emellertid till det som framstår i delvis annan dager än det gjorde 1986-1987. Från RRV-experternas sida gjordes följande reflektioner om (den första) fantombilden och dess publicering. Denna bild finns på de flesta svenskars näthinnor . Den fick som konsekvens att ett stort antal tips kom in som främst grundade sig på en påstådd porträttlikhet mellan den person som man tipsade polisen om och fantombilden. T.o.m. tips om en tänkt PKK-inblandning som kom ända från grundade sig på denna porträttlikhet. Enligt vissa bedömningar ledde det till en enorm belastning på utredningen med tips och vittnesuppgifter, kanske 6-7000, av låg kvalitet. Juristkom- missionen anger för sin del att 1500 förhör genomfördes med anledning av de två pusselbilderna (SOU 1987:72, s. 145). Det blev en extra rygg- säck som fick hela utredningen att knäa . Det ledde sannolikt också till att andra mer relevanta utredningsuppgifter åsido- sattes under de inledande månaderna. Många av de tips som influtit om misstänkta polismän har också grundat sig på porträttlikhet. Bortsett från dess störande moment i detta avseende påverkade det såväl vittnens minnesbilder som att uppgifter från andra vittnen kanske aldrig lämnades in eftersom de iakttagelser de gjort inte stämde överens med fantombildens utseende på gärningsmannen. Det har under vårt arbete från många håll framhållits för oss hur olycklig publiceringen av i synnerhet den första fantombilden, som Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 267 uppfattats som föreställande gärningsmannen, varit. Den ledde alltså till ett mycket stort tipsinflöde och har fortsatt bidra till att uppgifter strömmat in. Den information som sålunda måst hanteras har dragit stora resurser inom utredningen och i största allmänhet skymt sikten för utredarna. Effekter av det slaget är förutsebara och riskerna kända. Därför bör bilder av det här slaget användas med stor urskillning. I detta fall var det inte heller då bilden konstruerades något som klart talade för att den person som bilden föreställde skulle vara identisk med gärningsmannen. Däremot fanns det flera saker som talade emot att så skulle vara fallet. (Det har med tiden kommit att framstå som närmast uteslutet att fantombilden föreställer gärning- mannen.) Det betyder alltså att den dåvarande spaningsledningen valde att gå ut till den svenska allmänheten och även internationellt – bilden spreds via UD och internationella medier – för att begära in uppgifter om personer som företedde likheter med en man, om vilken det inte fanns några särskilt goda skäl att tro att han hade med mordet att göra. Detta är sannolikt det största enskilda missgrepp som förekommit inom utredningen. Eftersom det var jämförelsevis överlagt – publiceringen skedde – framstår det som ett tecken på grav inkompetens. Vi har själva i vår granskning kunnat konstatera att uppgifter om fantombilden förekommer i snart sagt vart och vartannat uppslag. Än är det på många håll en levande föreställning att gärningsmannen såg ut som fantombilden och att det t.ex. skulle äga relevans om företer likheter med denna. Bildens publicering har alltså på ett substantiellt sätt bidragit till PU-materialets ansvällning och svår- överskådlighet. Till detta kommer den nog så viktiga aspekt, som också berörs av RRV-experterna i citatet ovan, att information om personer som inte är lika fantombilden kan ha sållats bort eller tillmätts mindre vikt av uppgiftslämnare på just denna grund. Även denna effekt kan man se illustrerad i PU-materialet. I UD:s hantering av Townley- ärendet synes fantombilden ha tillmätts stor betydelse, varvid FBI-per- sonal som förevisats bilden förklarat att det inte fanns någon likhet mellan denna och Townley (det framgår i den ovan nämnda prome- som i ärendet upprättades av ambassaden i ). Den avkylande effekt detta kan ha haft på såväl FBI:s som svenska UD:s ambition att gå vidare saknade kanske i just detta fall betydelse för mordutredningen, men den föranleddes av en irrelevant omständighet. Som irrelevant omständighet har fantombilden således spelat en mycket olycklig roll i hela mordutredningen. 268 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. Det fanns både för- och nackdelar med beslutet att utlysa en belöning till den eller dem som kunde lämna sådana upplysningar till polisen att mordet på kunde upp. Till nackdelarna hör den inverkan en belöning kan ha på den rättsliga processen. HD har i sitt resningsbeslut avseende målet mot framhållit att bl.a. den mycket stora penningbelöningen gör att uppgifter som framkommit efter rättegångarna mot denne måste bedömas med stor försiktighet. Det synes också som om beslutet om belöningen fattats utan några mer ingående rättsliga överväganden kring förutsättningarna för belö- ningens utdelande. Det finns även frågetecken kring beslutets utrikes uppföljning. Det är emellertid enligt vår mening svårt att tänka sig att regeringen skulle valt att inte utlysa en belöning i detta fall.