sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — När STAB övervägde att återsälja sina Kreugerobligationer till uttryckte visserligen ingen tvekan inför erbjudande att på villkor av lång exportlicens för egen del ta emot guld som betalning, men därav kan inte den slutsatsen dras att han ändrat sig. Affären blev aldrig av och frågan ställdes därför aldrig på sin spets. vände sig till för att fråga om köpte guld från allmänheten. Bakgrunden till att frågan ställdes var att hade fått en förfrågan 117 Se för det fortsatta i detta avsnitt främst , Rapport om nazitidens återköp etc. samt Tillägg därtill (båda under kommissionens dnr 95/97). därom från tyska legationen. svarade att så inte var fallet, eftersom utbud så sällan förekom. Enligt valuta- avdelningen var det endast guldsmeder som handlade med guld. hörde vd:n i , , av sig till och anmälde önskemål om att köpa guld. antecknade att han avböjt. Hans notering upptar dessutom följande tillägg: Inte ens till födelse- dagspresenter. En förfrågan från kom till månaden därpå. Av anteckningar framgår att Handels- banken önskade föra in guld och sälja det här. Hur förhöll sig till denna fråga framgår tyvärr inte. Att frågan ställdes tyder dock på att inte på eget bevåg ville göra en sådan affär. blev det aktuellt för riksbanksfullmäktige att ta ställning till principen om importmonopol för . Enskilda banken hade då hemställt om besked huruvida hade något att erinra mot att banken för egen räkning köpte guld från för . Riksbanksfullmäktige uttalade följande. Enligt förslag från beslöto fullmäktige förklara att liksom önskade göra eventuella guldaffärer med utlandet. Undantag från denna princip förefaller ha gjorts , då antecknade i guld för en spansk firma till . I en promemoria av redovisade en tjänsteman vid Valutakontoret att all guldhandel i var koncentrerad till , eftersom en öppen guldmarknad saknades. Att principiella monopol kunde väcka irritation framgår av en anteckning som handelsministern gjorde i anslutning till att hade varit ditkallad. : ...Vansinniga bestämmelser om förbud ta emot guld. Tänd- sticksbolaget förhandlade om försäljning av sin fabrik i (eller ?) skulle absolut inte låta hindra sig att ta emot guld om han så finge lägga det i till krigets slut!118 Vad som tidigare redovisats om svar till tyder också på att monopolet upprätthölls. Formellt licenskrav infördes . hävdade ensamrätt på import av guld innebar natur- ligtvis inte något hinder mot att de svenska affärsbankerna tog emot 118 , handlingar, volym 1 mapp 1943. tyskt guld i utlandet, utan att föra in det till . Liksom kunde affärsbankerna tänkas se fördelar i att förvara guld i utländska depåer. Ovan har också påvisats att mottog guld om sammanlagt från Nazityskland, som deponerades i . Kommissionen har inte strävat efter att göra någon fullständig utredning av de privata bankernas eventuella guldinnehav utomlands, utan har mot bakgrund av hur regeringens uppdrag formulerats i huvudsak koncentrerat sig på frågan om guld från Nazityskland faktiskt förts in till . När guldaffärer utreddes av Arkiv- utredningen visade det sig att större delen av det guld som mottogs från Nazityskland levererades i och stannade i . Kommissionen kunde vid sina ställningstaganden naturligtvis inte bortse från det guldet, enbart av skälet att det aldrig fördes till . I konsekvens därmed har kommissionen också funnit det naturligt att beskriva vad som framkommit om affärsbankernas eventuella innehav av guld i utlandet. Den möjlighet att göra en fullständig kartläggning av guldaffärerna som fanns i fråga om finns emellertid inte i fråga om affärs- bankerna, beroende på skillnader i arkivsituationen. De utredningar som gjorts tyder dock inte på att affärsbankernas eventuella guldinnehav utomlands genomgick några betydande förändringar . Svenska arkiv har för kommissionens räkning granskats översiktligt av docenten . Han har inte funnit några spår av att banken handlat med stulet guld eller annan egendom som nazistregimen rövat från sina offer. Vidare har han konstaterat att den ämnesordnade volymen , som finns i arkivet, inte innehåller något från tiden efter 1940.119 Motsvarande översiktliga granskning av Skandinaviska Bankens arkiv har genomförts av professorn emeritus . I arkivet har funnit vissa anteckningar om försäljningen av Kreugerobligationer 1940. I övrigt har han inte noterat några tecken på guldförvärv. Kommissionen har vid ett av sina sammanträden haft besök av och samtalat med , som från slutet av 1940- talet haft ledande positioner först i och sedan i , och . Enligt vad Thunholm nu kunde erinra sig var det, av de svenska affärs- bankerna, endast som aktivt handlade med 119Jan Glete, Rapport om översiktlig undersökning av Svenska arkiv, (kommissionens dnr 17/98). 120Gunnar , Rapport över iakttagelser vid genomgång av Skandarkiv i (kommissionens dnr 102/97). Men den aktiviteten låg enligt Thunholm i ett tidigare skede än . Thunholms uttalande stämmer väl med vad antecknade efter ett samtal med en direktör i Schweizerischer Bankverein i . Enligt anteckningen förklarade då att det, såvitt han kände till, inte fanns några gulddepåer för privata svenska banker utomlands. Mot bakgrund av vad som redovisats ovan om Enskilda Bankens depå i framstår uttalandet, enligt kommis- sionens uppfattning, som anmärkningsvärt. Möjligen skulle det kunna förklaras med att depån upphört eller med att den var okänd för . Vissa guldinnehav, inom eller utomlands, förekom av allt att döma ändå hos affärsbankerna. Dessa var skyldiga att lämna uppgifter om sina sammanlagda innehav till Bank- och Fond- inspektionen. Enligt den av inspektionen utgivna officiella statistiken uppgick värdet av bankernas sammanlagda guldinnehav till . uppgick motsvarande värde till . Åren däremellan låg värdena mellan de angivna. svarade för största delen, med ett innehav värt . Från månad till månad var förändringarna obetydliga. Statistiken tyder således på att affärsbankernas aktivitet i fråga om guldaffärer var låg . Innehaven förändrades endast i ringa utsträckning och totalt sett var det fråga om minskningar. finns ingen förändring noterad, vilket i och för sig stämmer dåligt med den i det föregående redovisade affären med . Eftersom betalningar för all varuhandel med Nazityskland clearades kan det, som framgått ovan, inte inom ramen för det officiellt anvisade systemet, ha förekommit tyska betalningar i guld till enskilda svenska exportörer. För att utröna om guldbetalningar kan ha förekommit i samband med omfattande affärer med Nazityskland avseende uthyrning av vagnar har kommissionen låtit historikern granska delar av arkiv.121 har sammanfattningsvis konstaterat att det undersökta materialet inte gav någon antydan om att judiska tillgångar utnyttjats som betalning mellan och . Att den tyska legationen i kan ha fört guld från Nazi- till återkommer kommissionen till i kapitel 6. 121 , Undersökning av SJ:s centralarkiv efter judiska tillgångar (kommissionens dnr 29/98). 5.9.6Guldhaltigt skrot importerades från nazidominerade länder I fanns vid tiden för olika aktörer122 som tog befattning med förädling av guldskrot. Kommissionen har frågat sig om det kan ha förekommit att de hanterade konfiskerat eller plundrat personguld från Nazityskland eller ockuperade länder. var flera s.k. affinerier verksamma i . Affinerier sysslar affärsmässigt med förädling av olika metaller. Störst var i och Aktiebolaget () i . Dessa bolag har numera uppgått i , som är en del av . Såvitt kommissionen har erfarit finns inget enskilt arkivmaterial be- varat från något av de båda nämnda affinerierna. Genom studier av offentlig handelsstatistik och olika svenska myndighetsarkiv har kom- missionen ändå kunnat skaffa sig viss information. Denna har sedan kompletterats med uppgifter som lämnats muntligen av nuvarande vd och två av ANA:s pensionerade medarbetare. I affineringsverksamhet skiljer man mellan avfall och krätz. Avfall består av större partiklar såsom filspån, klipprester, tandguld och – möjligen – kasserade enkla smycken av typ förlovningsringar. Krätz är sådant som sopats upp från golvet vid tillverkning av exempelvis speglar, dentalmaterial och porslin med gulddekor. Inom branchen talar man också om guldsmedssopor och guldskrot. Den senare termen används i det följande som samlingsbegrepp för guldavfall och guld- krätz. förekom svensk import av guldskrot från bland annat , och . Av offentlig statistik framgår följande. Åren 1938 uppgick den sammanlagda importen från de nämnda länderna till i medeltal guldskrot. Importen kulminerade med . Motsvarande siffror var 18 734 respektive . kom endast guldskrot från och förekom ingen import alls därifrån.123 Importen av guldskrot som den anges i statistiken, låg alltså på ungefär samma nivå vid ingången av kriget som under dess slutskede. 122Förutom de nedan nämnda affinerierna var det till stor del fråga om juvelerare. Som några ytterligare exempel bland många kan nämnas och Rörstrands porslinsfabrik. Vidare kan det noteras att liggare i Valutakontorets arkiv utvisar att vid åtta olika tillfällen till sökte tillstånd för återinförsel från av sammanlagt guld. Handelsstatistik 1938-1946, tabell 4. SOU 1999:20 Affärsverksamhet 235 Vid sidan av den i statistiken redovisade handeln förekom införsel av guldskrot för bearbetning och återutförsel samt utförsel för reimport. Denna handel med guldskrot speglas i Valutakontorets bevarade hand- lingar avseende tillstånd för reimport respektive reexport. Import av guldskrot krävde inte tillstånd . Därefter behövdes, som nämnts, licens från Valutakontoret. Av de licensansökningar som då gjordes framgår att och för tiden fram t.o.m. tillsammans begärde till- stånd för införsel, från i första hand men också och , av sammanlagt 39 guldskrot plus en ospecificerad kvantitet som skulle kunna affineras till finguld.124 Valuta- kontoret gav tillstånd för den sistnämnda posten och för ytterligare 36 . Tillstånden gavs på villkor att återexport skedde. Enligt Valutakontorets anteckningar hade fyra leveranser om sammanlagt förtullats av och den leverans som skulle bli finguld av Ädelmetall. Dessa kvantiteter infördes med säkerhet till . Därav kom från och Norge.125 Korrespondensen mellan Valutakontoret och AB Ädelmetall illust- rerar att licensansökningarna ibland rymde dubbleringar. Sålunda be- gärde AB Ädelmetall att få förnyad licens på en mängd om av vilken endast hade importerats. De två pensionärer från som kommissionen fått uppgifter från arbetade båda i företaget och därefter, den ena på kontorssidan och den andra i produktionen. De har båda berättat att kunder i , och levererade guldskrot till för förädling samt att för en del av processen i sin tur anlitade ett tyskt företag.127 Enligt den produktionsanställde klarade man hela förädlingen av avfall inom . Avfallet, som kom i små partier på högst ett kilo, smältes ned när man hade fått ihop sammanlagt från olika kunder. Efter analys och rening gav man sedan metallen den form som kunden önskade, i regel plåt eller tråd. Tackor tillverkade man inte. 124Peter , Rapport om granskning av Valutakontorets arkiv och Rapport om guldimport (båda under kommissionens dnr 56/98). 125Kersti rapport till kommissionen avseende forskning i Handels- respektive arkiv på , . 127Sächsische Hütte und Blauferbenwerk Freiberg, lokaliserat i den del av som efter kriget ingick i den ryska zonen. produktionsanställde har vidare berättat att guldhalten i avfall kunde variera från och uppåt. Först när guldhalten i varje parti hade bestämts kunde det värderas. Varje kund fick tillbaka en mängd finguld som motsvarade innehållet i det parti avfall som kunden hade lämnat. Krätz levererades, enligt samme uppgiftslämnare, i betydligt större mängder. Det kunde vara fråga om , åtminstone efter kriget. Guldhalten i krätz var betydligt lägre än i avfall och varierade kraftigt från parti till parti. Hos rostade man partiet till aska, malde askan till pulver och analyserade innehållet. Först därefter kunde värdet be- stämmas. Sedan kunden informerats om guldhalten och godtagit före- slagen värdering sändes pulvret i fat eller tunnor – utan kundens vetskap – till det tyska företaget. I utvanns guldet. Enligt den kontorsanställde formades det därefter till tackor eller granalier (droppar). Den produktionsanställde, däremot, har förklarat att han inte kan minnas att det kunde vara fråga om tackor. Såvitt han minns levererades endast granalier från . När på detta sätt återfick finguld från vidareförädlade man produkten till plåt eller tråd som sedan skickades åter till kunden. Båda pensionärerna har förklarat att de olika skrotpartierna inte hölls isär under förädlingsprocessen. Kunden fick alltså inte tillbaka just det guld som härrörde från det skrotparti han levererat, utan en motsvarande mängd. Likaså kunde inte räkna med att från återfå just det guld som ingick i det pulver som sänt dit. Vad man fick var en korresponderande mängd, vars ursprung inte kunde bestämmas. Detta förfaringssätt betydde att kunderna kunde få sina leveranser utan fördröjning. Anledningen till att ett annat bolag utnyttjades för själva utvinningsdelen av förädlingsprocessen var, enligt den kontorsanställde, att inte hade egna resurser för det. Enligt den kontorsanställde fanns kända guldsmeder i och bland ANA:s kunder. Tyska kunder hade man inte. Vad gäller licenserna har den kontorsanställde berättat följande. För leveranserna från de nordiska kunderna söktes licenser hos Valutakontoret. Man sökte inte i anslutning till varje affär utan gjorde en eller två samlade ansökningar . Det fanns inget exakt beräkningsunderlag för den mängd ansökningarna avsåg. För säkerhets skull sökte man därför för en högt uppskattad mängd. Tillstånd gavs under förutsättning att återexport av motsvarande mängd skedde. Licens för export av guldhaltigt pulver till och motsvarande import därifrån söktes, enligt den kontorsanställde, sannolikt hos . Ny licensansökan gjordes för varje affär. Beräkningsunderlag fanns och ansökningarna kunde därför göras så att mängderna angavs ganska exakt. Vidare har den kontorsanställde berättat att vid förtullningen i samband med import från och från början gavs anstånd med att ange värdet på respektive parti. Detta eftersom värdet inte kunde bestämmas förrän efter analys av partiet. infördes emellertid ett slags schablonvärdering. Innan Valutakontoret beviljade importlicenser inhämtades yttranden från . I dess delvis oförtecknade arkiv har kommissionen sökt efter mer precis information om guldskrotsaffärerna. Inom användes bl.a. avtalsregister samt varu- och länderregister, där man kortförde beviljade licenser, med angivande av ersättning och utnyttjande. Dessa register har inte kunnat återfinnas vare sig i arkiv, i arkivet från den efterföljande eller hos och är av allt att döma utgallrade med stöd av generella gallringsbeslut.128 Vidare gjordes inom månadsvisa samman- ställningar över export. I en återfunnen sådan finns anteckningar om att exporten till respektive innefattade ädelmetall till en mängd av . Noteringarna avser guld och silver, som utvunnits ur från insänt avfall. I en annan sammanställning avseende export finns följande notering. Lic. B 86577 den 21.12.43 för Ädelmetall A.B. a guldsmedssopor, innehållande finsilver men ej guld eller platina. Utfört för raffinering. Noteringen tyder på att Ädelmetall liksom kan ha anlitat ett tyskt företag för en del av affineringsprocessen. Ytterligare information om guldskrotsaffärerna har inte stått att finna i arkiv. För att få fram ytterligare upplysningar har kommissionen också undersökt vad som kunde finnas i tullmyndigheternas, Mynt- och juste- ringsverkets och säkerhetspolisens arkiv, vilket dock inte gett något resultat. Maj:t till samt Handelsdeparte- mentet till Statens handels- och industrikommission (bilagor till rapport, kommissionens dnr 56/98). 129Kersti rapport till kommissionen avseende forskning i Handels- respektive arkiv på , . 238 Affärsverksamhet SOU 1999:20 Från har inhämtats uppgifter som ut- visar att båda affinerierna kraftigt ökade sina bokförda värden av varu- lager . Sammantaget måste det konstateras att det inte kan uteslutas att konfiskerat eller plundrat personguld från Nazityskland eller ockuperade länder kan ha kommit att ingå i de svenska affineriernas verksamhet. Kommissionen kan emellertid inte avgöra om något sådant guld över huvud taget ingick i det guldhaltiga skrot som kom hit eller i de partier som efter bearbetning återkom från . 5.10Svenska dotterbolag i nazidominerade områden 5.10.1Dotterbolag till stora svenska bolag fanns i nazidominerade områden En hypotes kommissionen har haft är att tillgångar av judiskt ursprung kan ha tillförts svenska näringsidkare via dotterföretag som dessa hade i eller i områden som ockuperats av . Kommissionen har därför ställt frågor till en rad större svenska bolag, som vid tiden för hade sådana dotterbolag. De företag som på så sätt kontaktades är AB , , , , , , Tele- fonaktiebolaget och . svarade att bolaget köptes av en portugisisk företagsgrupp och att man numera i det svenska dotter- bolaget inte har någon kännedom om bolagets tidigare historia. Övriga tillfrågade bolag redogjorde för vilka dotterbolag som före- kommit och redovisade i vad mån arkiv finns tillgängliga för vidare forskning avseende dessa.131 Enligt SKF finns inget arkivmaterial bevarat från dotterbolagen, eftersom koncernens policy är att rensa bort sådant material som inte av legala skäl måste arkiveras. Vad gäller AGA och framgår det av svaren att skriftligt material finns bevarat endast i ringa omfattning, exempelvis i form av årsredovisningar. Se även förvaltningsberättelser för och avseende (kommissionens dnr 56/98). 131Kommissionens dnr 61-67 och 70/98. redovisade att dotterbolagen fortfarande existerar och att styrelseprotokoll, patentdokument och bokföringshandlingar finns be- varade hos dem. Från Alfa finns, enligt det svenska moderbolaget, ett omfattande material bevarat hos Museum für Hamburger Geschichte, Aussenstelle Bergedorf. , slutligen, redovisade att bolaget har sitt huvud- sakliga ursprung i de två företagsgrupperna (Tänd- sticksbolaget132) och (Tobaksbolaget). Tobaks- bolaget hade inga dotterbolag i nazidominerade områden, medan Tänd- sticksbolaget hade åtskilliga. Omfattande omstruktureringar har skett . Det tyska dotterbolagets (Deutsche Zündwaren-Monopol- gesellschaft) arkiv avseende krigsåren skall ha gått förlorat. Det hade deponerats hos Deutsche Union-Bank i . När de sovjetiska trupperna tågade in i skall bankens valv ha sprängts varvid arkivet förstörts. Korrespondens och handlingar som varit i Tänd- sticksbolagets arkiv i och som rör den tyska verksamheten finns i landsarkivet i , där det svenska moderbolagets arkiv numera bevaras. Detsamma gäller motsvarande handlingar rörande verksamheten i de ockuperade länderna. har i samman- hanget också informerat om att , som var jude, anställdes av Tändsticksbolaget 1933, sedan han blivit av med sina uppdrag för den tyska regeringen. har, enligt vad upplyst, efterlämnat ett omfattande arkiv som delats på tre institutioner.133 Vidare har en biografi skrivits om honom.134 5.10.2Dotterbolag kan ha övertagit fastigheter som ägts av judar Kommissionen frågade också moderbolagen huruvida det förekom att dotterbolagen övertog tillgångar som naziförföljda personer hade tvingats frånträda. ABB svarade att det inte fanns några uppgifter om sådana för- hållanden i arkiven. förklarade att bolaget inte med någon grad av säkerhet kunde besvara den frågan. redovisade att det enligt en uppgift skall ha förekommit att det tyska 132Även benämnt STAB. 133Institut für Zeitgeschichte i , i och i . 134Eckard Wandel, : Steuermann in wirtschaftlichen und politichen Krisen, Stuttgart1974. dotterbolaget övertog vissa fastigheter som naziförföljda människor tvingades frånträda. Dessa fastigheter skulle dock de amerikanska trupperna efter krigsslutet ha tagit ifrån bolaget. Övriga tillfrågade bolag (utom Wicanders135) svarade nej. SKF redogjorde dock för att bolaget köpte en fastighet i från en person av judisk härkomst. ville den tidigare ägaren få köpet hävt, eftersom han ansåg sig ha varit tvungen att sälja på grund av ockupationen. Fallet prövades av domstol . Domstolen avslog yrkandet. Det kan alltså ha förekommit att något eller några av de svenska dotterbolagen i nazidominerade områden köpt fastigheter som judar eller andra förföljda personer tvingats att lämna. Om sådana köp förekom innebar det visserligen inte i sig att tillgångar fördes till , men det har ändå sitt intresse i förevarande sammanhang. 5.10.3Krigsfångar förekom i arbetskraften I och har det uppmärksammats att personer som förföljdes av nazisterna i vissa fall kom att utnyttjas som tvångs- arbetskraft inom industrin. Om så skulle ha skett i svenskägda företag i nazidominerade länder skulle det kunna sägas ha inneburit att värdet av denna arbetskraft fördes till . Kommissionen har därför försökt utreda hur det förhöll sig med den saken. Kommissionen frågade de nämnda moderbolagen om det förekom att naziförföljda personer tvångsarbetade i dotterbolagen. Alfa svarade att det inte förefaller troligt. förklarade att det inte var möjligt för bolaget att säkert besvara frågan. Samtliga övriga moderbolag (utom Wicanders) svarade nej. Alfa hänvisade till en skrift som gavs ut i samband med bolagets 100-årsjubileum 1983136 med följande uppgifter angående Bergedorfer Eisenwerk. Om krigsfångar användes har inte framgått av tillgängligt material. I en berättelse talas dock om Hilfskräfte, som anställts för att kompensera bortfallet av inkallade arbetare. SKF anförde att man i under kriget använde krigsfångar som arbetskraft samt att det var det tyska rustningsministeriet som ansvarade för att hålla i gång landets industri och som placerade ut krigsfångar vid olika företag. Vidare upplyste SKF att krigsfångar arbetat vid SKF:s anläggning i . 135Som ovan framgått saknar nuvarande företagsledning kännedom om historien. 136Alfa – ett världsföretag växer fram, del 2, s. 238. Huruvida det fanns judar bland krigsfångarna är inte klarlagt. Det kan inte heller helt uteslutas att koncentrationslägerfångar använts som slavarbetskraft i något svenskt företag i eller ockuperade områden. Att utreda dessa frågor är en stor återstående forsknings- uppgift. 5.11Tyska intressen i svensk industri 5.11.1I förekom åtskilliga tyskägda företag Många företag i var tyskägda och kan därför ha drabbats av ariseringar. Om ett svenskt företag hade ett judiskt ägt moderbolag i och detta moderbolag överfördes på ariska händer blev ju även det svenska företaget ariserat. Ett sådant företag kan dessutom i samband därmed ha överlåtits till en svensk ägare. genomfördes inom en Utred- ning angående utländska finansintressen i svenska affärsföretag. Därvid identifierades 114 utlandsägda företag med ett sammanlagt aktiekapital . Av dessa var 40 företag med ett samlat aktiekapitel tyskägda. Bland dem fanns såväl producerande företag som handelsföretag. Särskilt kan nämnas att det inom verksamhetsgruppen metaller, pärlor och ädelstenar fanns två förädlingsföretag som var kontrollerade av tyska intressen. Deras verksamhet var till avsevärd del baserad på importerade halvfabrikat, särskilt var det fråga om matsilver som försilvrades och i övrigt bearbetades i . 5.11.2Handelskommissionen fäste inget avseende vid judisk anknytning138 De allierade svartlistade sådana företag som enligt deras bedömning företrädde nazistiska intressen. I verksamhet ingick att yttra sig över svenska företag och företagare som var aktuella 137Kersti rapport till kommissionen avseende forskning i Handels- respektive arkiv på , . Se be- träffande de två förädlingsföretagen, och Plata, även kapitel 6. 138Se för det följande i detta avsnitt rapport till kommissionen avseende forskning i Handels- respektive arkiv på , . för brittisk svartlistning.