sou · GNB368d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Halterna tyder enligt sakkunniga på att de kan ha rökt hasch under de närmast gångna . Hos tre av de omkomna fanns noterbara alkohol- halter uppmätta. Av resultatet att döma handlade det om en i det när- maste drogfri ungdomsfest, eftersom det knappast finns anledning att tro att de omkomna i detta avseende skulle skilja sig från festdeltagarna i allmänhet. Eftersom uppfattningen om ungdomarna som kriminellt belastade verkade vara så spridd att den även kom fram under utredningens mö- ten med olika myndigheter har utredningen tagit del av uppgifter i rikspolisregistret. I polisregistret finns inga uppgifter om kriminalitet hos någon av de 60 omkomna (tre av de omkomna hade inte uppnått straff- myndighetsåldern). Att inte någon av de omkomna förekom i rikspolis- registret betyder självfallet inte att inte andra festdeltagare kan ha varit kriminellt belastade eller att de omkomna ungdomarna överhuvudtaget inte haft med polisen att göra. Men resultatet visar på faran med sve- pande gruppomdömen – och hur lätt fördomar kan förvandlas till san- ningar. Det mesta talar alltså för att den bild av festen och festdeltagarna som efter branden bland annat framförts i nyhetsmedier av myndighets- representanter inte har någon grund. Men oavsett om det i sak finns grund för uttalandena om festen och festdeltagarna eller om de förvan- skats eller spetsats till av journalister har uttalandena såsom de faktiskt presenterats i medierna bidragit till att öka misstron hos anhöriga och ungdomar mot svenska myndigheter i allmänhet och kanske mot polis och åklagare i synnerhet. 12Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser I presskommentarerna efter branden kopplades ofta brandkatastrofen i samman med två andra traumatiska händelser som det svenska folket upplevt under det senaste årtiondet. Både i nordisk och utländsk press framfördes farhågor på temat att om inte brandorsaken snart och klart kunde fastställas skulle Göteborgsbranden läggas till de frågetecken som kvarstår efter Palmemordet och Estoniakatastrofen. I detta kapitel skall de allmänna slutsatser redovisas som kan dras med utgångspunkt ifrån den kartläggning som presenterades i det före- gående kapitlet. Kartläggningen i föregående kapitel visade att förekommit kritik från de närmast drabbade och i den allmänna debatten mot berörda myndighe- ter både under och efter brandkatastrofen. Men även om det har förekommit kritik och det har funnits en i vissa avseenden uttalad misstro mot myndigheter hos anhöriga och drabbade ungdomar kan utredningen konstatera ett viktigt resultat. Det har inte förekommit någon negativ särbehandling av de drabbade med utgångs- punkt från deras etniska bakgrund. Detta har inte heller förts fram i de samtal utredningen haft med de närmast drabbade. Utredningen har i sin granskning av naturliga skäl varit inriktad på problem och kritik när det gäller myndigheternas information och be- mötande. Men utredningens huvudslutsats är att samhällets och myndig- heternas information och bemötande i sin helhet fungerat väl. Detta gäller läkare och sjukvårdspersonal vars bemötande många anhöriga och drabbade ungdomar har omtalat i mycket positiva ordalag. Det gäller i många fall även brandpersonalens och polisens insatser, liksom ansva- riga tjänstemän och politiker inom . Med utgångspunkt ifrån de kritiska synpunkter som framförts i den allmänna debatten och av de närmast drabbade har utredningen under- sökt om och i vad mån det finns någon grund för den kritik och den misstro som riktats mot berörda myndigheter i fem olika fall Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser 1.I två av fallen har utredningen kommit fram till att funnits grund för den kritik och den misstro som riktats mot berörda myndigheter. Det gäller utlarmningen och polisens agerande när det gäller . Utredningens slutsatser avser inte primärt kritik mot att utlarmningen tog ovanligt eller kritik mot att polisen inte fann kroppen eller drog felaktiga slutsatser om vittnesutsagor. Det ligger utanför utredning- ens uppdrag och kompetens att bedöma. Det som gör att det finns grund för den kritik som riktats mot myndigheterna är att talesmän för berörda organ och myndigheter i efterhand gav vilseledande uppgifter som kan uppfattas vara ägnade åt att skyla över försummelser som gjorts tidigare – att utlarmningen av räddningstjänsten tog ovanligt och att polisen inte tidigare funnit kroppen. 2.I andra fall som kartlagts kan inte utredningen bedöma och dra slut- satser om det föreligger någon faktisk grund för den kritik och den misstro som riktas mot berörda myndigheter. Det gäller i första hand den kritik som riktats mot förundersökningen. Huruvida förundersökningen tagit , förhört onödigt många personer, döljer sanningen om brand- orsaken eller i andra avseende kan betraktas som bristfällig ligger utan- för utredningens uppdrag och kompetens att bedöma. 3.I andra fall är det svårt att dra några entydiga slutsatser eftersom det i stor utsträckning handlar om att bedöma och ta ställning till inblandade parters olika upplevelser och olika tolkningar av samma händelser och situationer. Det är också svårt att dra entydiga slutsatser i de fall det handlar om avvägningar mellan motstridande legitima intressen. Det gäller exempelvis intressekonflikten mellan samhällets och myndigheternas krav på sekretess och säkerhet och den enskilde individens behov och in- tresse av att omgående få information om de sina. Utredningen har därför svårt att ta ställning till den kritik som riktats mot den som de anhöriga upplevde det, plågsamt utdragna identifieringen av de omkomna. Det gäller också den kritik som riktats mot förunder- sökningsledaren för hans olika uttalanden i medierna som av anhöriga och andra uppfattats som kränkande. Oavsett om det i det senare fallet kan anses föreligga någon grund för den kritik som riktats mot förundersökningsledaren, har uttalandena såsom de presenterats i medi- erna starkt bidragit till misstron hos anhöriga och ungdomar. 4.Kartläggningen har också visat att det i vissa fall inte finns någon egentlig grund för den misstro och den kritik som riktats mot myndighe- terna. Det gäller de kritiska synpunkter som riktats mot räddningsin- satsen när det gällde brist på räddnings- och sjukvårdspersonal, brister på räddningsutrustning och ambulanser och kritik mot polisen för att den uppträdde passivt och hindrade ungdomar att hjälpa till. Utredningens slutsats innebär inte att den kritik som riktats mot räddningsinsatsen är utan grund eller bygger på ett felaktigt faktaunder- Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser Det ligger i sakens natur att det vid en omfattande brand med ett snabbt förlopp i inledningsskedet råder brist både på utrustning och personal. Det är oundvikligt. Det torde också vara oundvikligt att det uppstår konfrontationer mellan upprörda och förtvivlade ungdomar och oroliga anhöriga och polisen som har i uppgift att spärra av och upprätt- hålla ordningen på brandplatsen och hindra ungdomar att ta sig in i den brinnande byggnaden. En del av de kritiska synpunkter som förts fram grundar sig sannolikt också på feltolkningar från ungdomarnas sida av det som hände på skadeplatsen. Att räddningspersonalen av vissa ungdomar uppfattades som passiva och initiativlösa kan förutom den traumatiska situation som de befann sig i till en del förklaras av missuppfattningar. En person som satt i räddningstjänstens ledningsbil och hade till uppgift att upprätthålla radiokommunikationen med huvudbrandstationen kan mycket väl av ungdomarna ha uppfattats som ambulanssjukvårdare, eftersom räddningstjänstens ledningsbil starkt påminner om en ambulans. I ung- domarnas ögon framstod han som passiv och till slut klarade han inte av trycket från ungdomarna utan engagerade sig i räddningsinsatsen. Det innebar att kontakten med inte kunde upprätthållas. Att brandbefälet på platsen talade i mobiltelefon i anledning av bran- den, kunde också av en del ungdomar felaktigt uppfattats som uttryck för passivitet. Det finns även exempel på andra situationer från brandplatsen som kunde ge upphov till feltolkningar. En polisman hindrade exempelvis en pojke från att ta polisbilens brandsläckare, eftersom den enligt polis- mannens bedömning knappast kunde användas för att släcka branden. Det fanns dessutom risk för att pojken allvarligt skulle ha skadats om han försökte. Pojken uppfattade att polismannen hindrade honom att hjälpa till att rädda sina kompisar. Det är mycket som talar för att det på den kaotiska brandplatsen fanns många situationer där feltolkningar mellan ungdomar och räddningspersonal låg nära till hands. Den huvudsakliga grunden för de anhörigas och de drabbade ungdo- marnas misstro mot myndigheterna är att orsaken till branden är oupp- klarad. Föräldrarna vill ha reda på vad som orsakade branden och få svar på frågan varför deras barn skadades eller förlorade livet. Många, främst ungdomar, tror att branden var anlagd – och att polisen vet, men döljer sanningen om vem som ligger bakom branden. Det är i dessa sammanhang som göteborgsbranden kopplas samman med det ouppklarade Palmemordet och den ouppklarade Estoniakatastrofen. Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser En väsentlig fråga för utredningen har därför varit att ta reda på vad denna misstro grundar sig på; vad som ligger bakom de uppgifter, ryk- ten och spekulationer som spritts om brandens orsaker och vilka som i så fall stått för attentatet. I debatten efter branden, och vid de möten utredningen haft med berörda politiker och myndighetsföreträdare, har det framförts att me- dier som särskilt vänder sig till invandrare och grupper med anknytning till invandrarsamhället låg bakom mycket av ryktesspridningen och spe- kulationerna om branden. Den lokala närradion och kabel-TV:n, men också TV-satellitkanaler från invandrargruppernas ursprungsländer nämn- des i dessa sammanhang. Den kartläggning som utredningen genomfört (kapitel 5-7) visar emellertid att det finns mycket lite stöd för en sådan uppfattning. Det var varken svenskspråkiga medier, internationella medier eller lokala me- dier som särskilt vände sig till invandrare som var upphovet till de spe- kulationer och de rykten som spreds om branden. De förekom i och förmedlades av medierna, men inte i någon anmärkningsvärd omfatt- ning mot bakgrund av vad som sades från ansvarigt håll. Det förekom politiska grupperingar som använde brandkatastrofen i propagandistiska syften, men de fick knappast något genomslag i nyhetsmedierna. Medierna bidrog inte heller med egna spekulationer eller till ryktes- spridningen när det gällde rapporteringen kring brandens orsaker eller vilka som kunde tänkas ligga bakom branden. Snarare fanns det i de svenska nyhetsmedierna en tendens att tona ned frågan om branden var anlagd eller ej. Utredningens slutsats är att upphovet till spekulationerna och ryktes- spridningen kring brandens orsaker i stor utsträckning låg i räddnings- ledarens uttalande på temat att det finns många tecken som tyder på att det är ett brandattentat mot den . Den ansva- rige chefen för räddningsinsatsen inledde den första presskonferensen med att säga att det fanns tecken på att branden var anlagd. Uttalandet var det första uttalandet som gjordes från ansvarigt håll om brandorsaken, det upprepades i personliga intervjuer och genom telegramuttalanden i radio och TV. Även om chefen för räddningstjänsten och polisens representant på presskonferensen dementerade uttalandet, kom dementin och de olika signalerna från ansvariga myndigheter av en del att tolkas som att polisen och det officiella ville dölja sanningen om bran- den. Även räddningsledarens uttalande i radio och TV om att skadeplatsen påminde om gaskamrarna i och att ungdomarna av någon orsak kan ha blivit inspärrade lade också grund för rykten och spekula- tioner. Misstron mot myndigheterna – sammanfattande slutsatser Det mesta talar därför för att dessa första, auktoritativa uttalanden från den högste ansvarige för räddningsinsatsen lade grunden för den fortsatta ryktesspridningen och spekulationerna om branden. 13Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet I direktiven anges som bakgrund till utredningsuppdraget den misstro som riktades mot myndigheterna under brandkatastrofen och de farhå- gor som finns för att debatten om händelserna skall påverka förhållandet och förtroendet mellan stora grupper av människor med invandrar- bakgrund och det svenska samhället. I detta kapitel skall utredningen i ett försök att belysa denna vida frågeställning undersöka vilket förtroende personer med invandrar- bakgrund och personer utan invandrarbakgrund hyser för det svenska samhället och dess institutioner. Skiljer sig förtroendet åt? Och i vad mån och på vad sätt påverkade händelserna i samband med brandkatastrofen i invandrargruppernas förtroende för det svenska samhället? 13.1Samhällsförtroendet hos personer med och utan invandrarbakgrund Undersökningen av samhällsförtroendet bygger på två frågeunder- sökningar som genomförts av vid . Den ena är en riksrepresentativ studie och den andra en studie av be- folkningen i . Båda undersökningarna genomfördes i form av postenkäter (huvuddelen av datainsamlingen skedde ) med ett urval på 2800 respektive 2900 personer. Inom ramen för den västsvenska studien kan även göteborgar- nas samhällsförtroende analyseras. Svarsfrekvensen var relativt hög: respektive . Bortfallet bland invandrare är dock p g a språksvårigheter betydligt större. Alla slutsatser måste därför tolkas med försiktighet. De resultat som här presenteras är hämtade från den studie som redovisas i bilaga 6. I tabell 13.1 redovisas förtroendet för olika samhällsinstitutioner hos svarspersoner med och utan invandrarbakgrund. Siffrorna i tabellen är ett s k balansmått och beräknas genom att andelen svarande som har högt förtroende minskas med andelen svarande som har angett att de har ett lågt förtroende för respektive institution. I tabellen anges även skillnaden i svar mellan de två grupperna. Ett plustecken respektive ett minustecken betyder att de med invandrarbakgrund har ett högre res- Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet pektive ett lägre förtroende för den aktuella samhällsinstitutionen än de utan invandrarbakgrund. Tabell 13.1 Samhällsförtroendet hos personer med och utan invandrarbakgrund (balans- mått) Kommentar: Frågan lyder: Hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande samhällsinstitutioner och grupper sköter sitt arbete? Balansmåttet i tabellen anger skillnaden mellan andelen svarande som har högt förtroende och andelen som har lågt förtroende för respektive samhällsinstitution. Personer med invandrarbakgrund har generellt sett ett lägre förtroende för svenska samhällsinstitutioner än vad svenskar utan invandrarbakgrund har. Rangordningen av olika samhällsinstitutioners förtroende är dock nästan identisk. De samhällsinstitutioner, som svenskar utan invandrar- bakgrund har högt förtroende för, har också personer med invandrar- bakgrund högt förtroende för. Det gäller sjukvård, radio och TV samt universitet och kungahus. Och samma samhällsinstitutioner åtnjuter minst förtroende i båda grupperna. Nämligen de politiska partierna och de fackliga organisationerna. Det som framförallt skiljer de båda grupperna åt är att man har olika förtroende för olika slags samhällsinstitutioner. Där ligger den största skillnaden. Personer med invandrarbakgrund har klart mindre förtroende för statsmakten och svenska myndigheter än vad svenskar utan invandrar- bakgrund har. Skillnaden är mycket stor när det gäller förtroendet för Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet polis, sjukvård och domstolar. Kungahuset och åtnjuter också ett lägre förtroende. Invandrargrupperna har däremot ett klart större förtroende för insti- tutioner som står fria från staten som storföretag, banker, universitet och högskolor samt radio och TV. När det gäller förtroendet för de politiska institutionerna i samhället: riksdag, regering och politiska partier finns det ingen skillnad mellan svarspersoner med eller utan invandrarbakgrund. Förtroendet är lågt i båda grupperna. 13.2Samhällsförtroendet före och efter branden Frågeundersökningarna genomfördes i sin fältfas just brandkatastrofen inträffade. Huvuddelen av postenkäterna (ca 80 pro- cent) hade besvarats före branden. Men eftersom urvalet är stort ( 2800 respektive 2900 personer) och det handlar om två av varandra statistiskt oberoende undersökningar utgör svaren från de som besva- rat enkäten efter branden ett tillräckligt underlag för att vetenskapligt grundade slutsatser kan dras av undersökningsmaterialet (i de fall då det rör sig om stora skillnader i svaren mellan olika grupper). I tabell 13.2 redovisas resultat från den riksrepresentativa undersök- ningen när det gäller människors samhällsförtroende före och efter bran- den. I den vänstra halvan av tabellen redovisas de samhällsinstitutioner där förtroendet minskade (hos svarspersoner med invandrarbakgrund) och i den högra halvan visas vilka samhällsinstitutioner som fick ett ökat förtroende. Tabell 13.2 Samhällsförtroendets förändring i samband med brandkatastrofen i (förändring i balansmått) (-2) (-1) (-3) (-3) (-3) Kommentar: Frågan lyder: Hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande samhällsinstitutioner och grupper sköter sitt arbete? Ett minskat respektive ett ökat förtroende är beräknat med utgångs- punkt från ett balansmått som kan variera mellan +100 och -100 (se tabell 13:1).I tabellen anges skillna- den i balansmåttet före och efter branden. Ex ett värde på +50 före branden och +40 efter branden innebär ett minskat förtroende med 10 enheter,i tabellen angett som -10.Siffrorna inom parentes är för låga för att räknas som någon säker förändring. Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet Invandrargrupperna minskade påtagligt sitt förtroende efter branden för två olika samhällsinstitutioner som båda var starkt inblandade i händel- serna i samband med branden: Dels sjukvården och polisen, dels press, radio och TV. För sjukvården och för radio och TV handlar det om ett starkt minskat förtroende, men om en nedgång från en hög nivå. För polisen och dagspressen sker det minskade förtroende från en redan förhållandevis låg nivå. Men resultatet i tabell 13.2 visar också att vissa samhällsinstitutioner får klart ökat förtroende efter branden hos personer med invandrar- bakgrund. Det gäller förtroendet för , kommunen, de poli- tiska partierna och . Detta innebär med andra ord att invandrargruppernas förtroende för de svenska samhällsinstitutionerna sammantaget inte minskade efter brandkatastrofen. Vissa samhällsinstitutioner ökade i förtroende, medan andra samhällsinstitutioner minskade i ungefär samma utsträckning. Något liknande minskat samhällsförtroende efter branden går det inte att finna hos svenskar utan invandrarbakgrund, möjligheten med undantag för kungahuset och regeringen. Här rör det sig emellertid om små förändringar. Däremot kan man finna ett klart ökat förtroende för och . I övrigt påverkade händelserna i sam- band med brandkatastrofen överhuvudtaget inte de svarspersoner som inte har någon invandrarbakgrund (i tabell 13.2 och 13.3 har de fall där det inte går att dra någon slutsats om förändringar satts inom parentes) Resultatet i tabell 13.2 styrks av de siffror som presenteras i tabell 13.3. I detta fall handlar det om förtroendet för olika yrkes- och personal- grupper och ett representativt urval av innevånare i . Tabell 13.3 Förändring av förtroendet för olika yrkesgrupper i samband med brand- katastrofen i (förändring i balansmått) (-2) (-1) (-2) (-1) (-1) Kommentar: Frågan lyder: Allmänt sett, hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande yrkes- grupper sköter sitt arbete? Ett minskat respektive ett ökat förtroende är beräknat med utgångspunkt från ett balansmått som kan variera mellan +100 och -100 (se tabell 13:1). I tabell 13:3 anges skillnaden i balansmåttet före och efter branden. Ex ett värde på +50 före branden och +40 efter branden inne- bär ett minskat förtroende med 10 enheter,i tabellen angett som -10.Siffrorna inom parentes är för låga för att räknas som någon säker förändring. Brandkatastrofens följder för samhällsförtroendet Tendensen är densamma som när det gällde förtroendet för olika sam- hällsinstitutioner. Hos svarspersoner utan invandrarbakgrund sker ingen förändring när det gäller förtroendet för olika personalgrupper, medan det stora förändringar hos invandrargrupperna. Hos invandrargrupperna i ökar förtroendet för rikspolitiker, kommunpolitiker och kommuntjänstemän mer än i landet i sin helhet. Och i ökar förtroendet klart för dags- pressjournalister, medan det motsatta gällde för landet i sin helhet. Detta innebär att brandkatastrofen hos göteborgare med invandrarbakgrund snarare bidrog till att öka samhällsförtroendet i sin helhet, även om för- troendet för de myndigheter som direkt hade med branden att göra minskade, De förändringar i förtroende som kan avläsas i enkätundersökninga- rna överensstämmer i stora drag med de resultat utredningen kommit fram till i de kartläggningar som gjorts av olika aktörers insatser under brandkatastrofen. Statsministerns och andra statsråds besök i var uppskattade, insatserna från ledande politiker och tjänstemän i har också fått erkännande. Innehållsstudierna av nyhetsrapporte- ringen visar också att båda morgontidningar stod för en väl- balanserad och omdömesgill nyhetsbevakning av brandkatastrofen. Slutsatsen blir med andra ord att brandkatastrofen i både ökade och minskade samhällsförtroendet bland personer med invand- rarbakgrund. Branden påverkade däremot endast obetydligt samhälls- förtroendet hos svenskar utan invandrarbakgrund.