sou · GNB3150 · 2000-01-01 00:00:00 — Men jag tror att de är helt upprikti- ga, det är så de ser det. rön dyker inte längre upp i dokument som be- handlar svensk ekonomi, detta undantaget, trots att han så tidigt varnade för den situation som blev verklighet , med massarbetslöshet och tudelning av samhället, och trots att han re- dan 1972 föreslog flytande växelkurs, innan denna växelkurs- regim blev verklighet. Detta kan bland annat ha att göra med det utbredda ointresse för alternativa synsätt som präglats av de förflutna decen- nierna. , (m) professor på , kan tjäna som exempel på detta ointresse. Apropå rön hade han följande att säga: – Jag måste faktiskt säga att jag orkade aldrig läsa det där, utan jag nöjde mig med att och andra, som jag ansåg något mer kompetenta, ansåg att det där bara var ett påfund. Påfund eller ej, Grassmans forskning tvingade i alla fall fram den kraftigaste revidering av ett lands nationalräkenskaper som gjorts i ett modernt industriland. Veterligen har inga av forskningsresultat rönt någon liknande framgång. Det finns de som hävdar att inte har hämtat sig från kostnadskrisen, underskotten och den ekonomiska politik som fördes . Många ekonomer och debattörer menar att en lärdom är att expansiv finanspolitik mot- verkar sitt syfte. Detta är en märklig slutsats med tanke på att , sett över hela perioden, har fört en stramare ekonomisk po- litik än så gott som alla konkurrentländer. En rimligare slutsats för vår del borde därför vara att stram finanspolitik tenderar att mot- verka sitt syfte. Om regeringar devalverar för myck- et för att motverka en kostnadskris och därtill höjer moms och andra indirekta skatter så att inflationen stiger och löntagarnas re- allöner urholkas , då kanske man inte bör bli förvånad om löntagarna försöker återta förlorad terräng. rationella förväntningar diskuteras sällan (annat än just gällande devalveringarna), teorin används huvudsakligen i motsatt syfte – för att visa att det aldrig lönar sig att föra en expansiv ekonomisk politik eftersom ekonomins aktörer ställer in sina för- väntningar på detta. Att ekonomins aktörer skulle kunna tänkas reagera på en för hård åtstramning – sådant får inte existera (trots att det bevisligen har hänt upprepade gånger) i ett land där ekonomiska antaganden och hypoteser bara får lov att äga giltighet i ena riktningen, det vill säga när de kan visa på samband som ligger i linje med rådande styrkeförhållanden och rådande paradigm. Detta är en av flera lärdomar man kan dra från Grassman- affären. visade hur stram finanspoli- tik, främst momshöjningar, kom att dra upp inflationen över våra konkurrentländers och leda till valutautflöden. Den bor- gerliga momshöjningen 1980 och den socialdemokratiska moms- höjningen 1990 kan tas som exempel. Grassman visade också att en del av utflödet hade sin orsak i att var sena med att höja sin styrränta för att motverka utflödet. När man talar med någon av riksbankscheferna så säger de att momshöjningarnas effekt på konsumentprisindex den ska man bortse ifrån, eftersom detta bara höjer prisnivån det året som momsen höjs. Ja, det kan ju i och för sig vara bra att vi slipper få en höjning av reporäntan bara för att regeringen har höjt bensinskat- ten eller någon annan indirekt skatt. Men marknadsaktörerna, som oftast är mer rationella och förutsägbara i sitt handlande än politi- kerna, de har inte de gångna åren bortsett från sådana höjningar av inflationen, de har inte alltid hunnit göra analysen varför inflatio- nen plötsligt tar fart, de har bara konstaterat detta i månadsstatisti- ken och därefter reagerat sunt och affärsmässigt för att skydda sina finansiella placeringar. Dessutom har löntagarna, som också är marknadsaktörer, sett i sin plånbok att inflationen har ätit upp deras reallön . De reagerar rationellt på detta och begär högre nominella lö- neökningar därefter, något som också bidrar till att höja inflatio- nen. Att sedan ekonomer och politiker med normpolitik och fasta VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? spelregler har velat försöka förhindra löntagarna att ta tillbaka förlorad reallön vittnar inte om att man har förstått processens inneboende mekanik. Att teorin om rationella förväntningar äger giltighet har med all önskvärd tydlighet bevisats i . En slutsats av detta lyder: kontraktiv ekonomisk politik i fel läge motverkar sitt syfte, och tenderar att leda till såväl högre inflation, högre nominella löneök- ningar och lägre tillväxt. 3 Vad hände med ekonomi? 3.1Den svenska modellen i en ny värld skrev den amerikanske journalisten en bok med namnet : The Middle . Boken handlar om en säregen skandinavisk monarki där de sociala krafterna föreföll harmoniskt balanserade. I en stormig tid, när valet på många håll i världen stod mellan en totalitär planekonomi och en brutal mark- nadsekonomi navigerade svenskarna mitt i farleden, utom räckhåll för både Skylla och Charybdis. Childs lyriska beskrivning av en välfärdsstat med en kung, en socialistisk regering och framgångsrika kapitalister som Wallen- berg gjorde ett djupt intryck på de amerikanska läsarna. Boken fick ett överväldigande mottagande och gav bränsle åt den heta debatt som hade flammat upp kring president . Den nya given fick utstå hård kritik från höger och vänster, många de- battörer ansåg att krisprogram bara förstärkte mark- nadsekonomins dåliga sidor. Kolumnisten skrev i : medelväg mellan ekonomisk individualism och kollekti- vism är utformad så att den ökar produktionen och sänker kostna- der och priser, medan New socialism fungerar i motsatt riktning. Den amerikanska nya given är ett experiment i socialise- ringen av förluster, och den tenderar att föra kapitalismen ännu längre på vägen till monopolbildning, med alla dess hemskheter. sände president en kommission till Eu- ropa, bland annat för att specialstudera den svenska modellen. Sve- rige hade blivit ett föregångsland. och var de länder som snabbast tog sig ur 30- talsdepressionen. Båda länderna använde statliga ingrepp för att blå- sa liv i ekonomin. satsade på och framför allt på en våldsam militär upprustning, valde som bekant en mjuka- re väg. Visserligen föddes en ny nationalekonomisk världsbild med Keynes och Stockholmsskolan, och visserligen hade deras idéer om en aktiv stabiliseringspolitik sin betydelse . Den viktigaste faktorn bakom hastiga återhämtning var emeller- tid inte offentliga investeringar och expansiv finanspolitik utan den nedskrivning av kronan som följde på övergivandet av guldmynt- foten 1931. Det blev därmed exporten, bland annat till ett rustande , som kom att dra igång industriproduktion och sysselsätt- ning. Det var snarare statlig inblandning i den tyska ekonomin än i den svenska som drog igång industriproduktionen i . Att det var expansiv finanspolitik som lyfte efter dep- ressionen har varit en seglivad uppfattning. , en av mest framstående ekonomer, fram- höll tidigt valutapolitikens betydelse för återhämtningen. har , ledarskribent på , understrukit dessa fakta i polemik mot dem som utmålat 30-talet som av framgångsrik keynesiansk stabilise- ringspolitik. I sin bok snett i ? (Timbro, 1997) skriver : Att kom relativt lindrigt ur 30-talets depression har beskri- vits som en stor framgång för den nya socialdemokratiska politi- ken, det vill säga en snabb tillämpning av Keynes idéer. Detta är en efterhandskonstruktion. lämnade guldmyntfoten i septem- ber 1931, före de flesta andra länder. Följden blev en depreciering av den svenska valutan. Diskontot (räntesats) sänktes från 1933. fixerades kronan, av en ren slump, till en extremt låg kurs mot pundet. Summan av detta blev en kraftig depreciering av kronan, och en uppgång av order, vinster och sysselsättning i exportindustrin. Detta var huvudförklaringen till att snabbare än andra länder lyfte ur depressionen. Den ekonomiska politiken i termer av skatter och utgifter betydde inte mycket. De offentliga utgifterna sjönk tvärtom något som andel av BNP . VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Det kan i sammanhanget vara intressant att notera att för del kom att bli ett gigantiskt lyft för eko- nomin. Den försiktigt expansiva politik som New inneburit förvandlades mot slutet av decenniet till en våldsam stimulanspoli- tik. Inför krigshotet försvann de konservativas motstånd mot stat- lig intervention, och därmed kunde en nationell enighet skapas kring politiken. Mitt i den fria marknadsekonomins visades prov på vilken kolossal tillväxt en statlig inblandning i ekonomin kan resultera i, om företag och medborgare är positivt inställda till det. Det var en tillväxt som marknadsekonomins självläkande krafter hade misslyckats med att alstra. Cirka 17 miljoner nya ci- vila jobb skapades i under kriget, industriproduktionen steg , reallönerna i tillverkningsindustrin steg , sparandet ökade, kvinnorna kom ut i arbetslivet, de färga- de fick jobb. i världshistorien hade en sådan mobili- sering av resurser skådats. Det blev alltså ironiskt nog ett världs- krig som fick demonstrera bärkraften i blandekonomin och den keynesianska teorin. Ett index över industriproduktionen visar att var det land som ökade sin produktion mest . Å and- ra sidan hade inte vår produktion rasat lika djupt som i andra län- der. fick den kraftigaste ökningen. Källa: : Ekonomiska kriser förr och (, 1994). När världskonjunkturen vände uppåt igen ökade efterfrågan på de svenska företagens produkter kraftigt. hade också den inhemska efterfrågan tagit fart. Industriproduktionen var som synes högre 1937 än 1929. Arbetsmarknadens parter såg möjligheterna till stigande vinster, ökade löner och ett växande välstånd, såg att de hade mer att vinna på arbetsfred och produktion än konflikt och konfrontation. Så undertecknades det klassiska mellan LO och SAF 1938, och därmed var det berömda svenska samförståndet stadfäst. Ett samförstånd som skulle komma att bestå i ganska ex- akt tre decennier, till 1968, innan det började upplösas i sina be- ståndsdelar. Hur mycket av de goda årens framgångar som berodde på en specifik svensk modell och hur mycket som berodde på andra faktorer är en ständig källa till debatt. Klart är att alla industrilän- der fick en hög tillväxt , socialdemokra- tiskt som borgerligt styrda. Anhängare av välfärdsstaten brukar tillmäta vår fördelningspo- litik och vår finans- och arbetsmarknadspolitik en stor del av Sve- riges ekonomiska framgångar, medan anhängare av en marknadse- konomi brukar tillmäta penningpolitik, export och växelkurspoli- tik, med exempelvis devalveringarna 1931 och 1949, ett större för- klaringsvärde. En cynisk tolkning av de goda åren är att först gjorde stora vinster på att exportera när omvärlden rustade för krig, där- efter gjorde ännu större vinster på att exportera när samma länder skulle byggas upp igen. I krig som i fred stod där med sin välbalanserade samhällsmodell, redo att exportera vad som behöv- des i fråga om järn, stål och maskiner. Tolkningen må vara bestickande, men är inte på något sätt hel- täckande. v ä lst å nd byggdes med statliga krediter hade grunden till ekonomiska stor- hetstid lagts, dels genom lagar som bäddade för näringsfrihet och frihandel, dels genom kapitalimport som användes till omfattande VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? investeringar, bland annat i järnvägar. En annan komparativ fördel hade skaffat sig först genom kyrkans husförhör och sedan med folkskolestadga, som medförde att så gott som alla svenska barn fick lära sig läsa och skriva. hade kombinationen av begåvade uppfinnare och drivna entreprenörer lett till skapandet av ett antal framgångs- rika storföretag, samma storföretag som står för en stor del av den svenska exporten. ASEA, , SKF, Alfa och är några av dem. Grunden för ekonomiska storhetstid var alltså i vä- sentliga avseenden lagd innan någon specifik svensk modell hade utkristalliserats, innan socialdemokraterna erövrade regerings- makten och innan världskrigen gynnat vår exportindustri. Dock bör tilläggas att staten spelade en mycket aktiv roll vid industrialiseringen av . Det sägs ofta att statlig inblandning är skadlig för ekonomin. Lika ofta hörs påståendet vi kan inte bygga vår välfärd på lånade pengar. Båda dessa påståenden vittnar om dåliga kunskaper i vår ekonomiska historia. Hade friherren, förkämpen för frihandel och sedermera finansministern (1813–1874) resonerat i sådana banor då hade byggandet av järnvägen i – och därmed hela industrialise- ringen – fått skjutas . Om detta berättar historikern och den statlige långtidsutreda- ren , dels i boken upprepar sig aldrig (SNS, 1993), dels i sitt bidrag till bok över framtiden (IVA, 1994). När regeringen lade fram en proposition om statsjärnvägar beräknade , som hade utnämnts till chef för statens järnvägsbyggnader, att hela projektet skulle gå på . Detta motsvarade då nästan fyra gånger de årliga statsut- gifterna... Hur skulle man få råd med en sådan jättesatsning? I debatten var det många som menade att det vore riskfyllt att bygga mer än man hade pengar till, i överskott på beskattningen och intäkter från järnvägen, när denna efter hand kom igång. Takten i inkomstök- ningen skulle få bestämma hur snabbt planerna förverkligades. låna till hela summan vore en äventyrlighet, som staten inte finge utsätta sig för – eller Gripenstedt staten, menade nog en del. Svaret på denna fråga renderade talet beteckningen blomster- målning. Gripenstedts resonemang kan röra en långtidsutredare till tårar. Han talar om väntande rikedomar, när tidningar- na bekymrar sig över allt silver som strömmar ut ur landet. Han försöker lugna ledamöterna med historisk statistik över skattein- täkternas ökning när många oroar sig kris. Sensmoralen är lika klok då som : den som stirrar sig blind på konjunkturen, den som väntar för länge med en avgörande investe- ring, han måste också räkna med kostnaden för uteblivna intäkter under de försuttna åren. Därför var statsupplåning den gången den enda rimliga vägen, om inte värdefull tid skulle spillas. Så citerar det svar som Gripenstedt gav dem som oroade sig över den stora upplåning staten behövde göra för järnvägens byggande: Vinsten av denna metod, ej blott i afseende på tids besparing, utan äfven i fråga om de positiva resultaterna, är alldeles påtaglig, såvida den klokt användes, och man kan med trygghet säga, att största delen av de ofantliga arbeten och anstalter, vilka på senare tider bli- vit utförda, och hvaraf såväl vi som våra efterkommande njuta frukterna, aldrig skulle hafva kommit till stånd, utan med tillhjelp af den underbara kraft, som krediten förlänar. Här förebådar Gripenstedt sentida ekonomer som Keynes och Grassman, och den socialdemokratiske finansministern (1881–1977). Alltså: välfärd byggdes med lånade pengar och statlig inblandning i ekonomin. Det kan vara värt att notera när det – pre- cis som på tid – pläderas för kontant betalning och amortering av statsskulden. En som forskat om krediternas betydelse för industrialiseringen av är , professor i ekonomisk historia vid . I bilaga nr 3 till Långtidsutredning (LU 94) skriver han: VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Det finns en föreställning om att utländsk efterfrågan och in- hemskt sparande präglade svensk industrialisering. Det är en myt. Den svenska omvandlingen från jordbrukssamhälle till industri- samhälle var synnerligen beroende av kapital från utlandet. Samti- digt spelade inhemsk efterfrågan en viktig roll i förloppet. Vad med detta säger är också att förutom att arbeta sig rikt dessutom lånade och konsumerade sig rikt. Det var alltså inte kombinationen besparingar, späkande och uppoff- ringar som byggde landet, något man kan förledas tro om man lyssnar till dagens svenska debatt. Om man inte hade kunnat låna hade två alternativ funnits – att minska investeringarna eller att minska konsumtionen för att öka inhemskt sparande. Om kapital för investeringarna minskats, hade dessa fått begränsas till det man på kort sikt hade kunnat få avkast- ning på. Industriell och framför allt infrastrukturell utveckling ha- de blivit långsammare. Ett ökat inhemskt sparande hade framför allt kunnat åstadkommas om lönerna sänkts. Då hade en större del av inkomsten gått till fabriksägare, jordägare och köpmän. Detta är situationen i många med så kallade Enklavekonomier. Omvandlingstrycket hade då sänkts i den svenska ekonomin. Be- roendet av havre, bräder och järn hade bestått längre och hade investeringar, inkomster och sparande blivit lägre. Hur gick det då med bytesbalansen när lånade så mycket ? Kapitalimporten förde med sig att hade underskott i bytes- balansen under ! Kring 1910 var förmodligen världens mest skuldsatta nation per capita räknat. Skulden uppskattas till att ha motsvarat av BNP. Den överstiger kraftigt vår tids skuldsättning i termer av ackumulerat underskott i bytesbalan- sen. Hur var då denna skuldsättning möjlig? Ett viktigt skäl var att man aldrig beräknade bytesbalansen! På en verkligt internationell kapitalmarknad är bytesbalansen för nationer föga relevant infor- mation. Att en region som med en hög tillväxttakt och stora in- vesteringar inom sig samlade företrädare för en stor och växande skuld är fullt naturligt. Det var en del av industrialiseringens dy- namik. Till detta bör läggas att den inflation som följde på första världs- kriget hjälpte till att inflatera bort en stor del av ackumu- lerade utlandsskuld. Att staten och den offentliga sektorn även haft betydelse för de framgångsrika storföretagen är omvittnat. Den centerpartistiska riksdagskvinnan , vars morfar . för arbetsgivarsidan undertecknade 1938, formulerar sig på följande vis om detta fenomen: Det byggdes ju upp ett blandekonomiskt system tillsammans med näringslivet. Det var SAF, LO och staten. och är ju helt siamesiska tvillingar från början. För att inte tala om vat- tenkraftsutbyggnadens betydelse för ASEA. Generatorer, överfö- ring, hela den här uppfinningen som blev världsberömd, den be- rodde ju också på att staten satsade på vattenkraftsutbyggnad i . För att inte tala om kärnkraften sedan, med ASEA Atom. Så stat och storföretag går hand i hand. Vi skulle inte ha dessa starka storföretag om inte staten hade varit inblandad och lagt stora statliga beställningar. Vi har alltså inte gått in för att bara beställa vapen, utan vi har ju också gjort stora infrastruktursats- ningar här i , som har byggt upp storföretagen. Den svenska modellens gradivsa uppl ö sning beskrivs ofta den svenska modellen i termer av en häm- sko för utvecklingen. Många har hävdat att den solidariska löne- politiken kom att leda till alltför stora skillnader i vinstnivåer i nä- ringslivet, och att skatte- och investeringsregler låste in kapital i industriell verksamhet som inte hade någon framtid. Om detta skriver : VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Den solidariska lönepolitiken motiverades bland annat av att den skulle medverka till en effektivare strukturrationalisering genom en snabbare utslagning av företag inom låglönebranscher. bidrog lönepolitiken till att hålla lönekostnaderna nere inom vinst- givande företag. Minskade löneskillnader ledde till större skillnader i vinstnivåer, varigenom den givna tillväxtriktningen förstärktes. Till detta kom konstruktionen av skattesystemet. Av både fördel- nings- och tillväxtpolitiska skäl beskattades kapitalinkomsten lågt så länge den stannade inom företaget, medan skattetyngdpunkten lades på inkomster av arbete och inkomster av kapital. Konsekven- sen var att existerande företag gynnades framför nygrundade före- tag i kapitalförsörjningen och att de investeringar som företagen traditionellt stod för, huvudsakligen byggnader och maskiner, gynnades framför individuella investeringar i utbildning. På arbetsmarknaden innebar kombinationen av solidarisk löne- politik och progressiv inkomstbeskattning att individens avkast- ning av investeringar i utbildning relativt sett minskade, medan fö- retagets vinster och den offentliga sektorns skatteintäkter av sam- ma investeringar ökade. Citatet visar på några av de svårigheter som den svenska modellen kom att hamna i. Mycket av det som varit klok politik i ett tidigare historiskt skede blev under nya förutsättningar inte fullt lika ratio- nellt. Detta speglar i sin tur de dilemman som de styrande står in- för när olika ekonomisk-politiska vägval ska göras. Inte nog med alla kortsiktiga målkonflikter. Dessutom kan det vara så att en åt- gärd som gynnar ekonomins struktur på kort sikt kanske missgyn- nar strukturen på lång sikt, när nya förutsättningar dykt upp som inte varit möjliga att prognostisera. Från seriösa genomgång av den svenska mo- dellens förutsättningar i en ny ekonomisk situation, till de många schablonartade försöken att dödförklara den svenska modellen utifrån icke verifierade hypoteser som att välfärden blev för be- tungande är steget långt. Ändå har analyser som Schöns en ten- dens att stanna kvar i bokhyllornas dunkel och aldrig lämna den akademiska världen. I mediedebatten är det oftast de svepande, ideologiskt färgade argumenten från höger och vänster som syns och hörs, och därför är det ofta sådana argument som fastnar i människors medvetande. Mot påståendet att socialdemokraterna svek sina ideal när man med vid rodret ändrade kurs i mer mark- nadsorienterad riktning kan man ställa Schöns ord: – Jag skulle väl mer betrakta det så att så har svensk ekonomi varit utsatt för en underström av strukturell förändring och förändrade förutsättningar för hur ekonomin och samhället förändras, hur tillväxtinriktningarna ser ut och hur sammanhangen både nationellt och internationellt har för- ändrats, och det har då tvingat politiken i nya riktningar. I ekonomihistorikern tolkning handlar det alltså mer om en nödvändig anpassning till nya makroekonomiska förut- sättningar än en ideologisk manöver högerut, iscensatt av den soci- aldemokratiska ledningen. Varje försök att beräkna nettot av den svenska modellens på- verkan på ekonomin är antagligen dömt att misslyckas. Uppenbar- ligen har samhällsmodellen inneburit nackdelar av ovan nämnda slag, men lika säkert har den svenska medelvägen med sitt sam- förstånd och satsning på utbildning och full sysselsättning haft en rad stärkande effekter på ekonomin. Det finns som sagt en tendens till förenkling som gör debatten kring denna samhällsmodell ensidig. När man nu på sina håll dö- mer ut den svenska modellen så finns risken att man kastar ut bar- net med badvattnet och går miste om de positiva element som trots allt fanns. Många som kritiserar den svenska modellen och hävdar att den bidrog till att försvåra en modernisering av ekonomin tycks ha missat det faktum att den svenska modellen egentligen övergavs . Det går mycket väl att hävda att eko- nomiska problem startade först efter att vi hade avvecklat den svenska modellen, inte på grund av att vi höll den kvar för . Låt oss återvända till vad kolumnisten skrev i 1936: VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? medelväg mellan ekonomisk individualism och kollekti- vism är utformad så att den ökar produktionen och sänker kostna- der och priser, medan New socialism fungerar i motsatt riktning. Den amerikanska nya given är ett experiment i socialise- ringen av förluster... kom att bli mer likt ironiska framställning av New än hans lyriska skildring av den svenska medelvägen. Efter att den svenska modellen gradvis upplöstes, , så skulle man med en parafras på kunna hävda att kom att bli ett land som be- gränsade produktionen men höjde kostnader och priser. Den nya svenska given, om man så vill, blev också ett expe- riment i socialiseringen av förluster i så motto att den offentliga sektorn genom kronförsvar, bankstöd och arbetslöshetsunderstöd lyfte över en betydande del av den privata sektorns förluster efter 80-talets spekulationsekonomi. När kristecknen hopade sig ingång så frångick so- cialdemokraterna sin hundraåriga prioritering av den fulla syssel- sättning, partiet tillkännagav finansplan att man nu såg kampen mot inflationen som det överordnade målet. I och med detta kunde man definitivt dödförklara den svenska modellen, men dödskampen hade då pågått .