sou · GNB318 · 2000-01-01 00:00:00 — -att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar, -att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, -att bevara och bruka kulturarvet, -att främja bildningssträvandena samt -att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. För kulturarvet gäller målsättningen att jämna ut skillnader mellan människor när det gäller bevarandet och tillgången till kulturarvet och att stärka intresset för och medvetenheten om kulturarvets betydelse i samhället. I propositionen konstateras också att kulturarvet inte är något neutralt fenomen. Istället påtalas det kulturpolitiska ansvaret att synliggöra såväl klasskillnader som könsskillnader och skillnader mellan stad och land och att motverka att kulturarvet utnyttjas i dis- kriminerande syften. Kulturpropositionen talar om vikten av att formu- lera kulturarvsinstitutionernas samhällsuppgifter och att kulturarvssek- torn behandlas samlad och inte utifrån dess organisation i arkiv, kul- turmiljö och museer. Kulturarvssektorns aktörer bearbetar det industriella sam- hällets kulturarv. återstår många frågor att lösa. Några kretsar kring kunskapspluckor och informationsinsatser. Vår mening är att det dessutom saknas diskussioner kring demokratiska och jämställdhets- politiska aspekter på kulturarvet, kring de sociala representationer som ingår och inte ingår i kulturarvet, liksom resonemang kring den stora mängd materia som det industriella samhället har resulterat i och som olika kulturarvsinstanser måste hantera. Berättelser från det industriella samhällets kulturarv Vilken historia är möjlig att berätta utifrån det industriella samhällets kulturarv såsom det har definierats? Ett generellt svar på den frågan är givetvis omöjligt att ge. Vår mening är att den måste ställas och att svar är möjligt att ge om den riktas till särskilda delar av kultur- arvet. Vi har belyst de svenska byggnadsminnena från den aktuella perioden och funnit att de regionala skillnaderna är stora avseende de av byggnadsminnena som kan betecknas som industriminnen. I domineras beståndet av gruvor och hyttor. I södra är kvarnarna väl representerade. I norra utgörs de flesta industriminnena av kraftverk och sågar. Karakteristiskt är domi- av manliga arbetsplatser. Om ett bredare perspektiv anläggs på samtliga byggnadsminnen från perioden ges en särpräglad berättelse kretsande kring de välsituerades historia där de obesuttna befolkningskategorierna – den kroppsarbetande befolkningen och de underpriviligierade sociala skikten – i huvudsak saknas eller förekommer i den historiska berättelsens utkanter. Med ledning av en tidigare utförd studie om de kulturhistoriska museernas industriundersökningar kan slutsatsen dras att kvinnornas arbeten är svagt representerade till skillnad från de manliga arbetarnas och företagsledarnas. Generellt har vi funnit anledning att konstatera att kvinnors, invandrares eller etniska minoriteters, socialt normavvikandes, arbetslösas eller hemlösas är de mest uppenbara exemplen på svag representation i det industriella samhällets kulturarv. Demokratiska aspekter på det industriella kulturarvet De demokratiska aspekterna behandlas utifrån två utgångspunkter: dels utifrån vilken ställning kulturarvet och brukandet av det har i en modern demokrati, dels utifrån människors tillgång till och möjligheter att påverka kulturarvet. Arkiv, museer och kulturmiljövårdande institutioner har självklart stort inflytande över vilka företeelser som ingår i kulturarvet. har institutionerna varit experter på uppgiften att definiera och tolka kulturarvet. Det industriella samhällets kulturarv och det faktum att varje medborgare faktiskt lever i och med detta arv, kräver att kul- turarvsinstitutionerna också förmår bejaka och ta tillvara varje medbor- gares eget förhållningssätt till sin egen historia, sin egen kulturella identitet och de byggstenar som en sådan identitet kan tänkas vara kon- struerad av. De offentliga arkiven har en uppenbar funktion i det demokratiska samhället. Deras uppgift är att tillgodose rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättsskipningen och förvaltningen samt forskningens behov. Men kulturarvet har och har haft ett mer allmänt och oreglerat bruk i det demokratiska samhället. I modern mening har kulturarvet varit ett viktigt instrument i nationsbyggandet, i strävan att skapa en homogen stat med ett visst mått av konsensus kring vad denna stat är och vad som förenar dess medborgare. Sedan de moderna museerna bildades har kulturarvet givits en betydande roll i skapandet av den nationella gemenskapen. kretsar stora delar av diskussionen om historia kring det industriella samhällets kulturarv. Eftersom vi fortfarande kan sägas leva i det industriella sam- hället och har ett eget aktivt minne och förhållningssätt till detta sam- hälle är det angeläget att institutionerna möter sin publik i samtal och diskussioner om bruket av kulturarvet. Flera institutioner har tagit sig an detta arbete. Vi menar att det bör spridas, utvecklas och intensifieras. Vardagens, den stora skalans, landskapets och tätortens kulturarv Det industriella samhällets kulturarv tillhör vardagen. Denna tillhörighet i vardagen är central för att det industriella kulturarvet ska uppfattas som väsentligt och värt att värna. Vi behöver inte nödvändigtvis gå på museum, arkiv eller beträda något kulturreservat eller byggnadsminne för att erfara det industriella samhällets kulturarv. Det finns mitt ibland oss om vi förmår anlägga perspektivet. Vardagliga företeelser erbjuder dessutom goda förutsättningar för att det kulturhistoriska värdet inför- livas parallellt med andra värden, t.ex. funktionella, ekonomiska och ekologiska. Även de stora dimensionerna är ett kännetecken för det industriella samhället. Fabriker och andra omfattande arbetsplatser liksom efter- krigstidens bostadsområden är exempel på sådana anläggningar. En gemensam nämnare för storskaliga miljöer är att de är eller har varit arbets- och boplatser för många människor. De bär därmed på informa- tion om och kan sägas vara ett slags monument över och en källa till en stor del av dessa människors vardagliga tillvaro. De finansiella, tekniska och funktionella frågorna innebär emellertid ofta svårlösta problem. bevara och finna nya funktioner för sådan bebyggelse är ett steg i strävan för att åstadkomma ett ekologiskt hållbart samhälle. I de industriella strukturer som genomlöper kulturlandskapet åter- finns liknande problem och möjligheter. Kommunikations- och energi- system tillhör det industriella samhällets grundläggande förutsättningar och har präglat kulturlandskapet i form av t.ex. vägar, järnvägar och olika typer av ledningsnät. stads- och tätortsbildning är trots allt det kanske mest karakteristiska uttrycket för det industrialiserade samhället. Flera svenska städer och tätorter är grundade i direkt anslutning till industri- etableringar eller anläggandet av kommunikationslinjer. Men även äldre städer och tätorter har påverkats starkt av industrialismen. I staden och tätorten är det som mest uppenbart att vi lever i det industrialiserade samhället. Staden och tätorten brukas av sina invånare. Frågor om de underpriviligierades kulturarv, om jämställdhet, om ett ekologiskt hållbart samhälle, om ett demokratiskt förhållningssätt till kulturarvet och känslan av delaktighet har särskilt påtaglig relevans i staden och tätorten. I arbetet med det industrialiserade samhällets kulturarv är samverkan mellan olika kulturarvsinstitutioner av stor betydelse. Bredare kunskap och bättre resursutnyttjande är två vinster som borde kunna uppnås genom samverkan. Sådana vinster är särskilt angelägna avseende industrialismens miljöer som oftast är levande och mycket komplexa. De minnen som kan kopplas till dem bärs dessutom av nu levande människor men kommer också till uttryck i arkivbundna källor. Vikten av samverkan mellan institutionerna och medborgarna har påpekats. Det är vår uppfattning att institutionerna bör utarbeta metoder för intensivare dialoger med sina brukare och att kulturarvet i högre grad än tidigare formuleras underifrån. Att sprida och medvetandegöra kulturarvsperspektivet är en angelägen och stimulerande uppgift som till största delen ligger framför kulturarvssektorn. , , 1996. Fabriken som kulturarv. Frågan om industri- landskapets bevarande i –1985. /: Symposion. , , , 1998. /: Symposion. , (red. ), 1993. Modernisering och kulturarv. Essäer och uppsatser. /: Symposion. Arkiven inför tvåtusentalet. för och Lands- arkiven. , , 1998. Museer och demokrati. I: Svenska museer 2/98. , , (red. ), 1998. Den konstruerade världen. Tekniska system i historiskt perspektiv. /: Symposion. , , , 1995. Kulturhistoriskt värdefulla anläggningar 1891–1950. Rapport och SHMM 1995:1. Byggnadsminnen –1978, 1981. Byggnadsminnen –1988, 1989. , , , 1980. Svensk historia, del 2. Darphin, , 1993. En studie av socker- industrins historia och arkitektur. , , 1986. Den museala verkligheten. , , , , , 1993. Det nationellas förvandlingar. , , 1986. Museerna och framtidsvisionerna. 25 artiklar om museerna och samhället. Rapport från 1986:2. Erixon, , 1943. De historiska faktorerna: Människan, landskapet, bebyggelsen. I: Bygg bättre samhällen. , , , 1979. Den kultiverade människan. Furuskog, , 1941. Det svenska kulturarvet. Samverkande Bild- ningsförbundens småskrifter: 3. : Samverkande Bild- ningsförbundens småskrifter. Handlingsprogram för forskning 1998–2000, 1998. , , 1997. Vägen – ett kulturarv. Kulturhistoriskt värde- fulla vägmiljöer på det statliga vägnätet i värda att bevara. Hofrén, , 1986. Öppna museer!. I: Museiperspektiv. 25 artiklar om museerna och samhället. Rapport från 1986:2. Houltz, , 1998. En översikt av de kulturhistoriska museernas industriundersökningar. Nordiska mu- seet, Dokumentationsavdelningen. Isacson, , , 1994. Industrins kulturarv tyngre att bära för fackföreningsrörelsen. I: 1994:73:39/40. , , 1974. Kulturvård och samhällsbildning. Kulturarv för alla. Arbetet med främlingsfientlighet och rasism vid lan- dets kulturarvsinstitutioner, 1997. Kunskap som kraft. Handlingsprogram för hur museerna med sitt ar- bete kan motverka främlingsfientlighet och rasism, 1996. Kultur- departementet Ds 1996:74. , , 1994. Hemmet vi ärvde. Om folkhemmet, identiteten och den gemensamma framtiden. , , 1996. Minne och bildning. Museernas uppdrag och organisation. Museiut- redningens betänkande. , Bo G., 1996. En undersökning av de historiska och diskursiva villkoren för svenska arbetares levnadsskildringar. , , 1995. Byggnadsminnesskyd- dade industribyggnader i . SOU 1972:66, 67. : Allmänna förlaget. , , (red. ), 1998. Museer och kultur- arv. En museivetenskaplig antologi. Perlinge, , 1995. Människan och tekniken i jord- bruket . Profilprogrammet Vårt industrihistoriska arv. Bilaga 3 till den fördju- pade anslagsframställningen 1997–1999 för . Spade, , , 1997. Tag hand om tekniken. Inven- tering av kulturhistoriska industrimiljöer. : Riksantikva- rieämbetet. Statlig kulturpolitik i . En svensk rapport till . Kulturpolitik i 2:1. : Allmänna förlaget. , , 1993. Gruvbyggnader i Bergslagen. kulturpolitik 1974–1994. En rapport från . , Hans, 1998. Infrastruktur i under . Studier till kulturmiljöprogram för . : Riksantikvarieäm- betet. , , 1992. Monument och miljö. Perspektiv på det tidiga 1900-talets byggnadsvård i . Vår skapande mångfald, 1996. Rapport från för kultur och utveckling. Arkiven och kulturarvets demokratiska funktioner. En strategiredovis- ning för och landsarkiven 1998. 1998–02–25. Utredning om folkstyret i inför 2000-talet. En statlig satsning på det industrihistoriska kulturarvet. Bevarandet av icke-fiktiv film. 28, angående den statliga kul- turpolitiken. 62 Källor SOU 1999:18 PM projekt kulturarv – slutrapport. Regeringens proposition 1996/97:3. Regeringens proposition 1997/98:117. Handlingspro- gram för arkitektur, formgivning och design. Regeringens proposition 1997/98:145. Svenska miljömål – Miljöpolitik för ett hållbart . Regeringens proposition 1997/98:165. Utveckling och rättvisa – en po- litik för storstaden . projekt kulturarv etapp 2 – rapport. (Dir. 1998:43) En statlig satsning på det industrihistoriska kulturarvet Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att utreda och lämna förslag om formerna och den närmare inriktningen på regeringens satsning på det industrihistoriska kulturarvet. Utredaren skall i samverkan med be- rörda myndigheter och institutioner inom kulturarvsområdet lämna för- slag på hur en satsning på det industrihistoriska kulturarvet –2001 bör utformas, bl.a. när det gäller organisation, uppföljning och utvärdering. Vid genomförandet av uppdraget skall utredaren sär- skilt beakta vad regeringen sagt om vikten av en bred satsning, ett samlat kulturarvsperspektiv samt kulturarvets demokratiska funktio- ner. Regeringen anger i budgetpropositionen att en särskild satsning på det industrihistoriska arvet skall genomföras (prop. 1997/98:1, utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid). Där sägs bl.a. följande. Dagens svenska samhälle har formats genom en mer än sekellång utveckling av industrialismen. Industrisamhället förändras nu drastiskt och en ny fas, bl.a. kallad kunskapssamhället eller informa- tionssamhället, håller på att ta form. Likväl utgör det industrihistoriska arvet fortfarande en betydande del av vår identitet – lokalt, regionalt och nationellt. Vidare framhåller regeringen att en samlad behandling av kulturarvssektorn framstår som särskilt angelägen när det gäller det industriella arvet. En nationell satsning på industrisamhällets historia berör flertalet kulturarvsinstitutioner och en ökad samverkan över in- stitutionsgränserna torde vara befruktande för verksamheten, liksom för utvecklingen inom kulturarvssektorn . Utredaren skall i nära samverkan med berörda myndigheter och insti- tutioner inom kulturarvsområdet lämna förslag på hur regeringens sats- ning på det industrihistoriska kulturarvet –2001 bör utfor- mas. I sina förslag skall utredaren beakta vad dessa myndigheter och institutioner har föreslagit när det gäller det industrihistoriska kultur- arvet. Utredaren skall lämna förslag på lämplig organisatorisk form inom vilken satsningen bör genomföras och där befintliga myndighetsstruk- turer i största möjliga utsträckning utnyttjas. Utredaren skall vidare lämna förslag på särskilda aktiviteter och manifestationer som kan genomföras i anslutning , liksom på hur en ändamålsenlig uppföljning och utvärdering av sats- ningen bör utformas. I förslagen skall bl.a. behovet av delredovisningar och en sammanfattande slutredovisning och utvärdering beaktas. Insatser från andra statliga myndigheter och institutioner bör särredovisas. Utredaren skall också redovisa vilka effekterna blir för landets olika delar och hur förslagen skall finansieras. Finansieringen av det statliga åtagandet skall rymmas inom de ramar som avsatt för ändamålet. Vid genomförandet av uppdraget skall utredaren särskilt beakta vad regeringen tidigare anfört angående kulturarvets demokratiska funktioner (prop. 1996/97:3). Vidare skall utredaren särskilt beakta vad regeringen sagt om vikten av en samlad behandling av kulturarvssektorn (prop. 1996/97:3). Mot denna bakgrund bör satsningen utformas på ett sådant sätt att de bidrag kan tas till vara som kan komma att lämnas av andra, såsom t.ex. landsting, kommuner, näringslivet, arbetstagarorga- nisationer, studieförbund, hembygdsföreningar och andra institutioner och organisationer. En statlig satsning på det industrihistoriska kultur- arvet skall också lyfta fram och tydliggör samband mellan bl.a. den byggda miljön, traditioner och levnadsskick, historiskt dokumenterade händelser och vittnesmål, föremål och produktionsprocesser. Utredaren skall vidare beakta följande. Satsningen skall inriktas främst från industrialismens genombrott i . En bred samhällsdiskussion om industrialismens och morgondagens samhälle skall eftersträvas. Statens insatser skall syfta till att främja medborgar- förankringen och uppslutningen kring det industrihistoriska arvet samt att bevara och utveckla viktiga kulturhistoriska värden. Utredaren skall beakta det utkast till program rörande inriktningen på en industrihistorisk satsning som , , Stiftelsen , Stiftelsen samt Arbetets museum tidigare presenterat (Profilprogrammet Vårt industrihistoriska arv, bilaga till den fördjupade anslagsframställningen –1999, , samt gemensam redovisning i Riksantikvarie- ämbetets budgetunderlag för ). För arbetet gäller regeringens direktiv till samtliga kommittéer och sär- skilda utredare om redovisning av regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:121), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23) samt att redo- visa effekterna för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Utredaren skall lämna en delredovisning med förslag på lämplig organisatorisk form . Utredaren skall slutligt redovisa sitt arbete . Utredaren skall under arbetet samråda med och de övriga myndigheterna och institutionerna bakom de gemensamma programmen samt med företrädare för landsting, kommuner, näringslivet, berörda organisationer etc.