sou · GNB3113d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Skillnaderna mellan och i dessa avseenden speglar till stor del den skilda institutionella miljö i vilken förändringar i välfärdsstaten ägt rum: ·Det nyzeeländska majoritetsvalssystemet gav handlingskraftiga enpartiregeringar medan ett proportionellt valsystem av svensk typ tenderar att producera minoritets- eller koalitionsregeringar som är beroende av politiska kompromisser för sin överlevnad. ·De välfärdsstatliga institutionerna är mer komplexa i , där både kommunernas starka ställning och de fristående myn- digheterna fungerar som hinder för drastiska och snabba om- struktureringar. Den nyzeeländska institutionella strukturen är betydligt enklare och medger att politiska majoritetsskiften i parlamentet snabbt kan få genomslag i praktiska reformer. ·De nyzeeländska fackföreningarna är splittrade och svaga och har i ganska liten utsträckning kunnat bjuda motstånd. Från Labour-ledningens sida såg man över huvud taget inga skäl att konsultera dem omorientering. I har både LO och TCO varit aktiva aktörer i välfärdspolitiska frågor och LO behåller nära relationer till det socialdemokratiska par- tiet, trots stora påfrestningar i samarbetet . Givet de stora institutionella skillnaderna mellan och , och de flagranta olikheterna i det sätt på vilket välfärds- statlig förändring genomförts , finns det goda skäl att närmare undersöka hur den politiska tilltron är fördelad mellan olika befolkningsgrupper och hur denna hänger samman med attityder till välfärdspolitiken. måste dock de data analy- sen bygger på presenteras. De data artikeln baseras på kommer från International Social Survey Program (ISSP). I detta program har man försökt skapa genuint jämförbara attityddata i en uppsättning industrialiserade länder (se och 1989; m.fl. 1990). Programmet startade och involverar ca trettio industriländer spridda över sex kontinenter. Attitydundersökningar inom en rad områden har genomförts, och har man inlett replikationer av tidigare studier så att möjlighet nu finns att jämföra både och mellan länder (Svallfors 1996c). Komparativ attitydforskning kan vara mycket givande. är den dock behäftad med svårigheter som kan göra resultaten svår- tolkade. Det viktigaste är förmodligen problemet att konstruera indikatorer som har en komparativ validitet. Attityder är naturligt nog kontextberoende, vilket ju är orsaken till att man över huvud taget vill jämföra dem mellan länder, och detta är i sig inget problem. Problemet uppstår om det inte är värderingar och attityder som varierar mellan länder, utan innebörden i vissa begrepp. Här finns en uppenbar risk att skapa artefakter i stället för forskningsresultat. Den som studerar attityder till välfärdspolitik inser till exempel snabbt att frågor om välfärd i och frågor om welfare i inte refererar till samma sak. Svenskarna kommer att svara på vad de anser om sjukvård, pensioner m m, alltså välfärdspolitiken i bred mening. Amerikanerna kommer att svara på vad de anser om behovsprövade bidrag till de sämst ställda och kommer i de flesta fall att associera till ensamstående, drogmissbrukande mödrar i ghettot eller någon annan högst negativ bild (1987). Problem som dessa har så långt som möjligt hanterats inom ISSP. Utformningen av frågeformuläret är t.ex. en genuint transkulturell övning, där drafting groups bestående av flera länders representanter förbereder förslag till nya frågeformulär som sedan ska godkännas i hela ISSP-församlingen med alla länders representanter. Möjligheterna att lokalisera och eliminera termer och begrepp som skapar problem i jämförelser har därför varit unikt stora inom ISSP. Det torde dock vara omöjligt att helt undvika problem med jämförbarheten, och det är där- för en klok taktik att analysera ett mindre antal strategiskt valda länder snarare än att inkludera så många länder som möjligt. Därigenom kan forskaren lättare få syn på och tolka specifika problem i jämförbarhe- ten. Ett annat problem rör urval och bortfall (ISSP96: Study Descrip- tions). Urvalen är i bägge länderna slumpmässiga och representativa för den vuxna befolkningen. Svarsfrekvensen är i och i och de svarande är i stort sett representativa för befolkningen i fråga om de bakgrundsfaktorer som kan studeras (kön, ålder, utbildning, bostadsort). En viss överrepresentation kan dock märkas bland de med högre utbildning. Några stora problem vad gäller jämförbarheten torde inte uppstå, även om ett bortfall på naturligtvis inte är idealt. De samlade dataproblemen pekar på att man bör vara omsorgsfull både i designen av komparativ forskning och i tolkningen av de resultat som produceras. Man bör inte fästa för stor vikt vid smärre skillnader i enstaka procenttal, men lägga större vikt vid bredare attitydmönster som de avtecknas i olika attitydindex och också beakta hur olika bakgrundsfaktorer påverkar attityder i olika länder (Küchler 1987; Scheuch 1989). De frågor som använts i analysen kommer års under- sökning om The Role of Government, som genomfördes i 23 länder, däribland och . I denna ställdes en rad frågor beträffande både medborgarnas politiska tilltro och deras attityder till statlig intervention i olika avseenden. De indikatorer på politisk tilltro som används har utformats för att fånga olika aspekter. Här finns både indikatorer på tilltron till den egna politiska förmågan, indikatorer på tilltron till det politiska systemets vilja och förmåga att respondera på krav från medborgar- na och indikatorer på tilliten till politiska aktörers ärlighet och in- tegritet. I fråga om att välja indikatorer som mått på stöd för välfärds- statlig intervention erbjuder denna survey olika möjligheter. I ett batteri av frågor listas olika insatser som staten kan göra för eko- nomin och frågar om respondenterna är för eller mot dessa. Detta batteri förefaller dock alltför präglat av de rådande förhållandena i respektive land (minska de offentliga utgifterna eller minska den statliga regleringen av näringslivet betyder t.ex. rätt olika saker i och ). Dessutom har de insatser för ekono- min som listas i flera fall föga med välfärdspolitik att göra. I ett annat frågebatteri listas ett antal områden och respondenterna till- frågas om de anser att mer eller mindre skattepengar bör satsas på dessa. Detta är också svårt att jämföra mellan länderna, då uppfatt- ningar om mer eller mindre naturligtvis påverkas av hur mycket de faktiskt satsar av skattepengar. I stället valdes en uppsättning indikatorer där man frågar om respondenterna anser att det bör vara offentliga myndigheters an- svar att och därefter listar en rad tänkbara insatser. Det bedöm- des att detta frågebatteri skulle ge en mer adekvat bild av det prin- cipiella stödet för välfärdsstatliga insatser. Som framgår nedan visade sig detta frågebatteri dessutom ge mått med tilltalande tekniska egenskaper i bägge länderna. De analyser som följer går från att redovisa procentsiffror för en- staka indikatorer, till att med olika former av dimensionsanalys stu- dera hur dessa hänger samman inbördes, över konstruktion av sam- manfattande mått i indexform, till multivariata analyser av sam- banden mellan olika variabler och indikatorer. De konkreta analys- metoderna och tolkningen av olika mått presenteras i anslutning till tabellerna. I analyser av politisk tilltro brukar man skilja mellan olika aspekter (se t.ex. diskussionen i m.fl. 1990 och där citerade arbeten). Den viktigaste distinktionen är förmodligen mellan vad man kan kalla politiskt självförtroende, dvs. en persons bedömning av sina egna förmågor att delta på ett kompetent sätt i politiska frågor, och systemtilltro, dvs. tilltro till det politiska systemets responsivitet och dess lyhördhet för medborgerliga krav.2 Till detta kan vi lägga politisk tillit som en egen dimension, i vilken tilliten till stabilite- ten, integriteten och ärligheten hos politiska aktörer och det poli- tiska systemet står i fokus.3 Hur ser då svenskarna och nyzeeländarna på det politiska syste- met och sin förmåga och möjlighet att påverka det? I tabell 1 finns sammanställda de påståenden kring detta som ställdes i ISSP-under- sökningen och svaren i och . I tabellen redovi- sas för det första den andel som på varje fråga svarar instämmande. För det andra redovisas medelvärdet för varje enskild fråga. Svars- alternativen för varje delfråga i tabellen har där kodats i fem steg, så att en mycket låg politisk tilltro får värdet 0 medan en mycket hög sådan får värdet 4.4 Genomsnitten för varje fråga kan alltså variera mellan 0 och 4 och högre värde indikerar starkare tillit och politiskt självförtroende. Politisk tillit och politiskt självförtroende i och Människor som jag har inget att säga till om i beslut som fattas av regering och riksdag Den vanlige medborgaren har ett ganska stort inflytande på Inte ens den mest kompetente särskilt mycket eftersom det Jag tycker jag är ganska insatt i de viktiga politiska frågorna i vårt land Allmänna val är ett bra sätt att70, få politiker att lyssna till vad Jag tror de flesta människor är mer insatta i politik än vad De politiker vi väljer till riksda- gen försöker att hålla sina Man kan lita på att de flesta gör vad som är bäst för landet (n) (minimum) a) andel som uppger sig vara Mycket eller Ganska intresserad av politik Källa: ISSP96 Som framgår är inte medborgarnas tilltro till det politiska systemet särskilt stor i vare sig eller . Genomgående litar också nyzeeländarna något mer på det politiska systemet och sin egen politiska kompetens än vad svenskarna gör. För den som vant sig att se svenskarna omtalas som ett folk där tilltron till myndig- heter och politik skulle vara särskilt stor kan denna förefalla för- bluffande liten. Å andra sidan stämmer siffrorna väl med forskning som pekat på en kontinuerlig nedgång i den politiska tilliten och framåt (1999). Hur hänger de olika indikatorerna på politisk tilltro samman med varandra? En inspektion av korrelationerna mellan enskilda indika- torer ger vid handen att tabellens femte indikator, om de allmänna valen som ett bra sätt att få politiker att lyssna, har svaga samband med de andra frågorna, särskilt i . Detta kan bero på att den inte tydligt skiljer frågan om val i princip är ett bra sätt att få poli- tiker att lyssna från frågan om valen av faktiskt fungerar på detta sätt. De övriga frågorna uppvisar begripliga och tolkbara samband, vilket framgår av faktoranalysen i tabell 2.5 På den första faktorn i bägge länderna laddar frågor som har med tilliten till det politiska systemet och till politiska aktörer att göra, frågor om systemets och dess representanters lyhördhet, kompetens, ärlighet och integritet.6 Den andra faktorn innefattar i stället frågor som rör den egna upp- fattade politiska kompetensen och intresset. Med stöd i faktoranalysens resultat kan därför två summerade index konstrueras. Det första döps till Politisk tillit och kan ge- nom summering av värdena på de relevanta indikatorerna variera mellan 0 och 20. Högre värde indikerar en starkare tillit till det po- litiska systemet. Det andra indexet döps till Politiskt självförtroen- de. Detta kan efter summering av resterande frågor variera mellan 0 och 12, med högre indexvärde indikerande starkare politiskt själv- förtroende. I tabell 3 visas indexfördelningar i och , samt deras reliabilitet.7 Tabellen visar, som vi kunde för- vänta oss från tabell 1, att både den politiska tilliten och det politiska självförtroendet är något högre i än i . I vilka grupper kan man förvänta sig större respektive mindre politisk tilltro? I tidigare forskning har man ofta kommit fram till att kvinnor, lågutbildade, arbetare och unga har mindre politisk tillit och politiskt självförtroende än män, högutbildade, högre tjänste- män och äldre (Hayes & Bean 1993; Listhaug 1995). I den svenska debatten har det däremot hävdats att den politiska misstron skiljer sig väldigt lite mellan olika befolkningsgrupper (1977: 260; 1981: 165–8). Dimensioner i politisk tillit och politiskt självförtroende i och . Principal Components-analys (Varimax rotation) Människor som jag har inget säga till Vanlige medborgaren stort inflytande -0,03 Politiker åstadkommer inte mycket Insatt i viktiga politiska frågor Flesta människor mer insatta i politik Politiker försöker hålla vallöften -0,14 Litar på offentliga tjänstemän -0,09 -0,01 Faktorladdningar > 0,50 fettade. För påståendenas formulering, se tabell 1. Politisk tillit och politiskt självförtroende i och . I den senaste rapporten från , som bygger på data års medborgarundersökning, framkommer dock stora skillnader framför allt mellan utbildningskategorier och yrkesklasser i fråga om den politiska självtilltron (m.fl. 1998: kap. 4). Detta är också fallet vad gäller utövandet av olika politiska aktivite- ter och medborgerliga färdigheter (m.fl. 1998: 90–1, 122–4). På de punkter jämförelser kan göras tyder dessa på att skillnaderna i dessa avseenden är synnerligen stabila. I vilka grupper i och hittar vi den största respektive minsta politiska tilliten och självförtroendet? Här ska vi jämföra män med kvinnor, högutbildade med lågutbildade, personer i olika klasser samt yngre med äldre. Medan köns- och åldersva- riablerna inte erbjuder några problem vad gäller jämförbarheten mellan länderna, är problemen större vad gäller att skapa jämförbara utbildnings- och klasskategorier. Utbildningsvariabeln skiljer mellan tre grupper: de som endast har grundskola i de båda länderna, de som har gymnasial eller eftergymnasial utbildning men inte har exa- men från universitet, och de som har en universitetsexamen. Detta är den mest detaljerade jämförbara indelning som låter sig göras givet de påtagliga skillnaderna mellan länderna i utbildningssystemet mellan grundskolenivå och universitet. För att skapa jämförbara klasser har de olika yrkesindelningarna som använts kodats om till en variant av det klasschema som ut- vecklats av och hans kollegor och sedan använts i en mängd undersökningar av social mobilitet och röstande. Logiken i detta schema är att gruppera yrken i enlighet med den arbetssitua- tion och marknadsposition som karakteriserar dem (och 1992:28–47). Klassificeringen har visat sig ha hög intern validitet i fråga om att faktiskt skilja mellan yrken med skilda ar- betsmarknads- och arbetssituationer (1992). Klasschemat finns i varianter med varierande detaljrikedom. Den version som används här skiljer mellan okvalificerade arbetare, kvalificerade ar- betare, lägre tjänstemän, tjänstemän på mellannivå, högre tjänstemän och egenföretagare (se detaljer i Svallfors ; 1999a). Ett stort problem med klassvariabeln är att i har frågan om yrke endast ställts till de som har något arbete. Pensio- närer, arbetslösa, hemarbetande etc har inte inkluderats. I de tabeller som följer har därför sambanden mellan klass och tillit/självför- troende i endast inkluderats på en bivariat nivå, (som då endast representerar de som har arbete). I den multivariata ana- lysen har klass utelämnats. Då separata analyser där endast de som har arbete inkluderats gett intressanta avvikelser i resultat jämfört med dem som redovisas i tabellerna kommenteras detta i text och fotnoter. I tabell 4 jämförs indexvärdena i olika grupper, både bivariat och med kontroll för de övriga variablerna. Siffrorna bygger på s.k. Multipel klassifikationsanalys (MCA), där sambanden mellan en uppsättning oberoende variabler och en beroende variabel beräknas. MCA producerar en mängd användbara mått, t.ex. de faktiska me- delvärdena i respektive grupp, medelvärden justerade med avseende på andra variablers inverkan, samt sambandsmåtten Eta och som uttrycker sambandet mellan den oberoende variabeln och den beroende, med respektive utan kontroll för inverkan från modellens övriga variabler.8 Politisk tillit och politiskt självförtroende i olika grupper i och . 0,22*** 0,20*** 0,14*** 0,13*** –0,22 –0,28 –0,15 –0,12 –0,54 –0,49 –0,28 –0,26 0,17 *** 0,15*** 0,23*** 0,27*** –0,08 –0,18 –2,63 –2,01 –1,38 –1,36 –0,23 –0,03 –0,74 –0,92 –0,16 –0,32 –0,26 –0,41 –0,15 –0,23 –0,13 –0,34 –0,37 –0,14 –0,46 –0,29 –0,18 0,21*** 0,12* 0,18*** 0,36 *** 0,23*** 0,21*** –0,62 –0,31 –0,97 –0,55 –0,41 –0,73 –0,62 –1,08 –0,67 –0,69 –0,43 –0,47 –0,14 –0,06 –0,15 –0,21 –0,02 –0,72 0,22*** 0,17*** 0,21*** 0,21*** 0,25*** 0,20*** 0,17*** 0,22*** –0,62 –0,37 –0,78 –0,76 –0,57 –0,51 –0,24 –0,43 –0,26 –0,26 –0,13 –0,07 –0,08 –0,01 R2 (%) Signifikansnivåer *** = 0.001-nivån ** = 0.01-nivån * 0.05-nivån a) I endast för dem i arbete I tabellen kan flera intressanta iakttagelser göras. För det första ser vi att för den politiska tilliten spelar varken kön eller ålder någon större roll i något av länderna. De yngre uppvisar inte någon mar- kant lägre tillit än de äldre, som vi kunde förvänta oss utifrån tidi- gare resonemang. I har de tvärtom en något högre tillit än de äldre (även om skillnaderna mellan olika åldersgrupper inte är sta- tistiskt signifikanta). För det andra ser vi att klasskillnaderna och skillnaderna mellan hög- och lågutbildade är stora i fråga om politisk tillit. De universi- tetsutbildade och de högre tjänstemännen har markant högre tillit till det politiska systemet än de med grundskoleutbildning och ar- betarna. Klasskillnaderna i reduceras dock som synes betyd- ligt när utbildningsnivån konstanthålls. Detsamma gäller i Nya Zee- land, vilket framgår av separata analyser där endast den arbetande befolkningen inkluderas, även om klasskillnaderna där inte reduceras lika mycket. I bägge länderna finns dock vissa klasskillnader kvar även när man tagit hänsyn till olika klassers utbildningsnivå. Om vi flyttar blickarna till gruppskillnaderna i politiskt självför- troende ser vi att här spelar både köns- och åldersskillnader en stor roll. Kvinnor och unga ser sig i mindre utsträckning än män och äldre som politiskt intresserade och kompetenta. Könsskillnaderna är speciellt framträdande i , medan det motsvarande gäller för åldersskillnaderna i . Mot bakgrund av att kvinno- representationen i den svenska politiken är högre än i något annat land, och att även i övrigt ofta betraktas som en jämställd- hetens högborg, är det förra ett anmärkningsvärt resultat. Klasskillnaderna och skillnaderna mellan olika utbildningskate- gorier i fråga om politiskt självförtroende är också framträdande, något som i synnerhet gäller . De högre tjänstemännen och de egna företagarna liksom de med högre utbildning har ett betyd- ligt bättre politiskt självförtroende än arbetarna och de lågutbildade har. Som framgår minskar klasskillnaderna i när vi kon- stanthåller utbildningsnivån men betydande klasskillnader kvarstår även i den multivariata analysen.9 En variabel av annat slag än dem vi jämfört är politiska sympatier. Här finns det anledning att tro att den politiska tilliten påverkas av huruvida man själv sympatiserar med den regering som för tillfället innehar den politiska makten. Men det kan också vara så att sympatisörer för olika partier tenderar att ha skilda grader av politisk tillit och politiskt självförtroende alldeles bortsett från den partipolitiska färgen på regeringen. I analysen har fem olika kategorier av partisympatisörer urskiljts: (a) vänstersympatisörer (i och the Alliance i ), (b) socialdemokratiska/Labour-sympatisörer, (c) sympatisörer för mittenpartier (c, fp, kd och mp i , New Zealand First i ), (d) högersympatisörer (M i , National och Other10 i ), samt (e) de utan partisym- patier. I tabell 5 ser vi hur dessa partisympatisörer skiljer sig från va- randra med avseende på politisk tillit och politiskt självförtroende. Tabellen visar dels hur partisympatisörerna faktiskt skiljer sig från varandra, men också hur nettoskillnaderna partierna emellan ser ut när vi kontrollerat för skillnader i utbildningsnivå och för köns-, ålders- och klasskillnader mellan sympatisörer för olika partier. Politisk tillit och politiskt självförtroende bland olika partisympatisörer i och . 0,27*** 0,28*** 0,12* 0,10* 0,22*** 0,18*** 0,14* 0,10* –0,36 –0,34 –0,37 –0,29 –0,05 –0,12 –0,09 –0,70 –0,46 –0,31 –1,46 –1,32 –0,15 –0,21 –0,70 –0,55 –0,40 –0,28 Signifikansnivåer *** = 0.001-nivån ** = 0.01-nivån * 0.05-nivån a) med kontroll för variablerna i tabell 4. Som vi ser är det i i synnerhet de som saknar partisympatier som skiljer ut sig genom att ha lägre politisk tillit och politiskt självförtroende. Detta är knappast förvånande – då är det faktiskt mer förvånande att denna grupp inte skiljer sig så mycket från de andra i . Vi ser också att när man håller andra skillnader konstanta är högersympatisörerna i mindre tillitsfulla än andra sympatisörer. Detta skulle antingen kunna tolkas som att moderata sympatisörer är mer skeptiska till politiker och offentliga tjänstemän i allmänhet, eller som att det just är den socialdemokra- tiska regeringen för vilken de har lägre tillit. Den senare tolkningen får ett visst stöd av att det i är högersympatisörerna som har den största politiska tilltron av alla. I är det till skillnad från i de som sympatiserar med den politiska mitten som är allra mest skeptiska gentemot politiken. förvånande då First haft en utpräglat populistisk och systemkritisk appell. I både och är det vänstersympatisörerna som har det bästa politiska självförtroendet. Det goda självförtro- endet hos högersympatisörerna är i huvudsak en effekt av att de till större delen än andra partier har en högt utbildad, manlig och tjäns- temannapräglad väljarkår, eftersom skillnaderna mellan dem och andra partier i stort sett försvinner när dessa faktorer konstanthålls. I detta avsnitt har vi alltså tittat på hur den politiska tilliten och det politiska självförtroendet fördelas mellan olika befolknings- grupper i och . Men får dessa faktorer någon effekt på hur medborgarna betraktar statens ansvar och välfärds- statlig intervention? Detta är frågan för nästa avsnitt. Vilket ansvar anser medborgarna i och att offentliga myndigheter bör ha i fråga om att säkerställa goda lev- nadsförhållanden? I tabell 6 redovisas, för de frågor som ställts kring detta i ISSP96 11, den andel som anser att myndigheterna absolut bör ha ett sådant ansvar samt medelvärden för de olika delfrågorna. För varje delfråga i tabellen får den som tycker att offentliga myndigheter absolut bör ha ansvaret för en viss åtgärd värdet 3, den som anser att de förmodligen ska ha ett sådant ansvar får värdet 2, den som anser att de förmodligen inte bör ha ansvaret får värdet 1, medan den som anser att offentliga myndigheter absolut inte ska ha ett sådant ansvar får värdet 0. Genomsnitten för varje fråga kan alltså variera mellan 0 och 3 och högre värde indikerar starkare stöd för statlig intervention. Av tabellen framgår att stödet för statlig intervention på flera punkter är starkare i än i . Det är framför allt i synen på statens ansvar för arbetslösheten och de arbetslösas lev- nadsstandard som skillnaderna är stora. Även i fråga om synen på inkomstutjämning är svenskarnas och nyzeeländarnas attityder klart åtskilda. För andra områden är dock attitydskillnaderna små: ny- zeeländarna anser t.ex. i lika stor utsträckning som svenskarna att staten bör ha ansvaret för sjuk- och hälsovård och stöd för univer- sitetsstudier. Synen på statens ansvar i och Bör det vara offentliga se till att alla som vill ha ett arbete svara för sjuk- och hälsovård? svara för att de äldre har en upprätthålla en hygglig levnads- standard för de arbetslösa? mellan rika och fattiga? ge ekonomiskt stöd till univer- sitetsstuderande vars föräldrar har den för dem som inte själva har råd? (n) (minimum) Detta är intressant då det i stor utsträckning kan sägas spegla insti- tutionella effekter: fri och allmän sjukvård och utbildning var som vi sett ovan centrala inslag i den nyzeeländska välfärdspolitik som etablerades redan innan kriget. Arbetslöshetspolitik har däremot, till skillnad från den svenska modellens fokus på sysselsättningspolitik, på det hela taget varit ett eftersatt och residualt område. I tabell 7 har frågorna summerats till ett Interventionsindex.