sou · GNB3124 · 2000-01-01 00:00:00 — Den okända (kvantitets-) vikten antas vara densamma för alla noteringar, varför de mer exklusiva och dyrare varianterna tenderar att dominera index- utvecklingen. Aritmetiskt medeltal av priskvoter är en indexformel som åtminstone tidigare kommit ifråga för elementära aggregat. Även det alternativet är konsistent med en helt oelastisk efterfrågan. Men för att den formeln inte skall ha en överskattande bias krävs dessutom, att de antaget normalt lika värdevikterna justeras med hänsyn till de priser som råder vid prisbastidpunkten. Annars kommer butiker med ett till-fälligt högt pris vid prisbastidpunkten att få en för liten vikt, och butiker med ett tillfälligt lågt pris en för stor vikt. I praktiken är en sådan justering emellertid inte möjlig eftersom den normala pris-nivån är okänd i butiker som är nya i urvalet. Utredaren skall ange vilka principer som skall vara vägledande för hante- ring av säsongsvariationer i tillgång och pris. Med säsongsvariation menar vi i allmänhet att utvecklingen av priser och/ eller konsumerade kvantiteter under loppet av påverkas av ett mer eller mindre regelbundet säsongsmönster. Bakomliggande orsaker till säsongsvariationer är dels klimat och dels konventioner eller institutionella faktorer som t.ex. julhandeln. De påverkar dels till-gången på, eller produktionskostnaderna för, vissa typer av varor och tjänster och dels hushållens värdering av olika varor och tjänster. Orsaker till säsongsvarierande konsumtionsmönster och priser hänför sig således till utbuds- och/eller efterfrågesidan. Konsekvensen för prisindexberäkningar är att jämförelser mellan säsongsolika perioder försvåras i vissa avseenden. Det finns här anledning att peka på två viktiga avgränsningar. För det första medför en systematisk säsongsvariation inga principiella problem för indexberäkningen, när det gäller jämförelser mellan (eller, mer allmänt, hela tolvmånadersperioder). För den här föreslagna indexformeln innebär detta, att beräkningar av årslänkar inte kompliceras genom förekomsten av sådan säsongsvariation. Inte heller beräkning av prisutvecklingen mellan samma månader olika år (tolvmånaderstal) påverkas av systematisk säsongsvariation. För det andra då det gäller jämförelser mellan säsongsolika perioder mellan olika månader eller mellan en månad och ett årsgenomsnitt –uppkommer problem av principiell art endast om säsongsvariationen helt eller delvis kan hänföras i variationer i efter-frågan över året. Om priserna på vissa varor (och därmed också de efterfrågade kvantiteterna) varierar till följd av att tillgång eller utbud skiljer sig mellan olika delar av året, skall dessa prisskillnader direkt avspeglas i index. Praktiska mätproblem uppkommer i dessa fall om vissa efterfrågade varor eller tjänster överhuvud taget inte finns till-gängliga eller om de skiftar i kvalitet. Uppgiften för KPI är således att mäta den faktiska prisutvecklingen, inte att vara ett säsongrensat mått i vanlig bemärkelse. Det hindrar givetvis inte att man, vid sidan av det officiella KPI, också skulle kunna tillhandahålla säsongrensade prisserier i den mån sådana efter-frågas. I , där alla tunga användningar av index baseras på årsvisa jämförelser eller tolvmånaderstal, är dock troligen efterfrågan på sådana mått starkt begränsad. De betydelsefulla, och svårhanterade, problemen vad gäller säsongs- variation, och som är av principiell art, uppkommer som följd av att hushållens värdering av vissa varor eller tjänster kan skilja sig mellan olika delar av året. Det inte möjligt att uttala sig om skillnaden i kostnad för en viss standard, mellan säg två olika månader, om produkternas bidrag till hushållens levnadsstandard är beroende av säsongen. Det är i princip samma problem som uppstår i den mån som kvaliteten på t.ex. vissa färskvaror varierar med säsongen. Oavsett om det handlar om objektivt konstaterade kvalitets- skillnader (t.ex. för grönsaker) eller om att hushållens värdering av samma produkt (t.ex. glass eller månadskort för kollektivresor) beror , behövs ett slags kvalitetsjustering av prisindex. När det gäller utredningens förslag till indexkonstruktion är detta ett problem som gäller beräkningen av år-till-månad-länkarna. Det kommer att diskuteras mer utförligt i nästa avsnitt. Frågor om säsongvariation behandlas också i Bilaga 4. Det konsumentprisindex som föreslås i denna utredning är i princip ett årsindex. Det syftar till att beskriva hur hushållens kostnad för en årskonsumtion av oförändrad standard utvecklas över tiden. Det innebär att också indexets avslutande år-till-månad-länk bör i görligaste mån approximera prisutvecklingen för en årskonsumtion. Att tolka ett år-till-månad-index som ett mått på kostnads- förändringen för oförändrad levnadsstandard innebär att man implicit eller explicit bestämt de hypotetiska priser, som skulle ha observerats, om det varit möjligt att upprepa hushållens köp under hela basåret. Med implicit menar vi att metoden valts ad hoc utifrån praktiska överväganden. Med explicit avses att man gör ett specifikt val av säsongs- eller kvalitetsrensningsmetod. Inte ens i det senare fallet kan man emellertid göra anspråk på att mäta prisutvecklingen för säsong- varorna med någon högre grad av precision. Inom ramen för givna preferenser kan konsumtionen av vissa varor och tjänster värderas olika beroende på säsong. Låt oss anta att för exempelvis vinterjackor, lokaltrafikens periodkort och resor till olika turistorter speglar de systematiska prisvariationerna över året sådana skillnader i värdering/efterfrågan snarare än utbudsskillnader. En kvalitetsjusterad prisutveckling kan då imputeras genom säsongs- rensning, där säsongsfaktorerna skattas utifrån historiska prisdata, t.ex. för vinterkläder, eller bestäms utifrån basårets taxor, t.ex. för lokal- trafik. Ett alternativ som på en del områden kanske är mer praktiskt, är att betrakta konsumtion under olika säsonger som olika varor, så som redan sker i ett fåtal fall. Det finns emellertid också varor med över året varierande efterfrågan, där priserna inte på samma sätt varierar säsongsmässigt. Glass och hotellrum (ej turisthotell) kan tjäna som exempel. För varor där produktionsvolymen lätt kan anpassas till efterfrågan, t.ex. glass, är priserna praktiskt taget desamma , trots att efterfrågan varierar med årstiden. Hotellpriserna är t.o.m. lägre , då hus- hållens efterfrågan och värdering av tjänsterna vanligen är högst. Orsaken är här att annan efterfrågan på samma tjänster (från affärs- och andra tjänsteresor) varierar i motsatt riktning mot hushållens. När vi inte kan tolka de säsongsmässiga prisskillnaderna som uttryck för skillnader i hushållens värdering finns det knappast något alternativ till att tillämpa de observerade aktuella priserna som mått på den aktuella prisnivån avseende också de köp som görs under andra säsonger. Konsekvensen blir i exemplen ovan, att index avseende de aktuella varorna tenderar att bidra till en överskattning av kostnaderna för en oförändrad levnadsstandard de tider då tillgången till varorna värderas högt och vice versa. 1.För varor och tjänster som hushållen värderar på i stort sett samma sätt i förhållande till annan konsumtion, oberoende av säsong, kan de observerade priserna under respektive månad betraktas som avseende kvalitetsmässigt likvärdiga köp, och de kan därför ligga till grund för en direkt prisjämförelse. Det gäller oavsett om utbudet varierar eller inte. 2.Då observerade säsongsmässiga prisskillnader bedöms vara ett resultat av över året varierande efterfrågan, och inte i nämnvärd om- fattning beror på skillnader i utbud, bör prisskillnaderna tolkas som uttryck för en kvalitetsskillnad mellan köp under olika säsonger och följaktligen bör de inte komma till uttryck i indexförändringar. 3.För andra varor och tjänster, där orsakerna till säsongvariationer i priser och/eller kvantiteter i betydande omfattning är sammansatt av impulser från såväl utbuds- som efterfrågesidan, vore det principiellt riktiga att göra en kvalitetsjusterad jämförelse med avseende på den senare faktorn. I praktiken finns dock i det här fallet inget underlag för en sådan justering, varför de observerbara priserna får användas för en direkt jämförelse. De praktiska konsekvenserna är att indexberäkningarna för de allra flesta produkter, liksom , anger utvecklingen av de aktuella observe- rade priserna. På ett begränsat antal områden kan det dock finnas stöd för att mäta den säsongs- eller kvalitetsrensade prisutvecklingen, näm- ligen på sådana produkter som kan hänföras till punkten 2. ovan. Möj- ligen kan kollektivtrafik och turistresor, säsongsbetonade beklädnads- varor och några fler områden vara kandidater. När det gäller val av imputeringsmetod, då det inte är möjligt notera ett aktuellt pris p.g.a. att produkten är säsongsmässigt borta från marknaden, avstår jag från att anvisa praktiska riktlinjer. I den mån som bristen beror på en oförmåga från marknaden att tillgodose en existerande efterfrågan bör dock situationen tolkas som bidragande till en säsongsmässigt högre levnadskostnad. Om orsaken istället är en säsongsmässig frånvaro av efterfrågan kan situationen inte tolkas så. Trots de principiella, och i viss mån praktiska, invändningarna är det min mening att det är möjligt att ge en ganska tillförlitlig bild av levnadskostnadsutvecklingen, också mellan säsongsolika perioder. Det finns heller inte skäl att kräva en stor exakthet i de månadsvisa jämfö- relserna om tillämpningarna kan anpassas så att de vilar på säsongslika perioder. För stabiliseringspolitiska syften är det också framför allt tolvmånaderstal som ligger till grund för den kortperiodiska analysen. görs prisinsamling till konsumentprisindex under den vecka som den 15 infaller. För vissa varor och tjänster insamlas priser per den 15 . Utredaren skall slå fast om index skall avse den genom- snittliga prisnivån under en månad eller . Det föreslagna konsumentprisindexet skall tolkas som ett mått på förhållandet mellan kostnaden för en viss levnadsstandard vid olika prissituationer. Det har tidigare i kapitlet framhållits att år är de perioder för vilka det är meningsfullt att ställa samman de konsumtionsdata som skall ligga till grund för indexberäkningen. De priser som svarar mot en årskonsumtion, och som hushållen beaktat vid konsumtionsvalet, är de kvantitetsvägda genomsnitten av alla de priser som tillämpades under respektive år. Indexet är därför per definition en jämförelse mellan prisläget under olika tidsperioder och inte . Det kan vara lämpligt att även mer direkt pröva frågan om period kontra tidpunkt mot bakgrund av indexets huvudanvändningar: Det råder inte någon tvekan om att ett index, som används för deflatering av konsumtionsbelopp inom nationalräkenskaperna eller av detaljhandelns omsättning, liksom ett index som används för beräkning av realinkomstutvecklingen, måste avse de perioder som de aktuella beloppen hänför sig till, dvs. normalt hela månader, kvartal eller år. Även vid kompensationstillämpningar är det mest naturligt att anknyta till faktiskt upplupna förändringar av kostnaden för en oförändrad levnadsstandard. Om avsikten med en indexering endast är att anpassa ett visst belopp till ett aktuellt prisläge är det mindre klart. Emellertid är det knappast i något sammanhang en fördel att knyta kompensationen till en tidpunkt, om den därmed riskerar att bestämmas av ett tillfälligt högt eller tillfälligt lågt prisläge. Också i stabiliseringspolitiska sammanhang torde man vara mer betjänt av ett genomsnittsmått för en period än av ett mått avseende en viss tidpunkt , som kan påverkas av tillfälliga faktorer. Å andra sidan kan möjligen utvecklingen åskådliggöras lättare, om den hänför sig till två bestämda tidpunkter istället för till två perioder. Vid genomsnittsmätningar kommer effekten av en prisförändring (som inträffar någon annan dag än den första ) att delas upp på två månadsindex. Den ena delen redovisas på samma månad som priset ändrats och den återstående delen följande månad. Ett index med genomsnittsmätningar kan därför vara något mer svåranalyserat. Trots att indexet skall tolkas som ett genomsnittsmått, är det inte självklart att prismätningarna bör spridas ut över hela månaden. många varor och tjänster, där priserna i allmänhet inte ändras nämnvärt , skulle det sakna betydelse. I de fallen torde det nuvarande förfarandet med prisinsamling den 15:e , eller den vecka den 15:e infaller, vara ändamålsenligt. På en del områden kan det emellertid finns skäl att överväga andra alternativ. Då sådana kan vara mer resurskrävande, måste en avvägning göras mot de andra åtgärder som kan vidtas för att öka indexets tillförlitlighet. 4Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt 4.1Varaktiga varor i allmänhet Redan inledningsvis framhölls att den mest näraliggande tolkningen av ett genomsnittsmått på konsumentprisernas utveckling är att det syftar till att ange hur mycket hushållens kostnader för en viss konsumtion förändras. Med kostnader menas de belopp som ett hushåll avstår från för konsumtionen och de utgörs ·dels av sådana belopp som hushållen erlägger som ersättning för de icke varaktiga varor och tjänster som hushållet köper och förbrukar och ·dels av sådana belopp som hushållen avstår från när man äger och själv utnyttjar varaktiga varor för konsumtion, istället för att: -avstå ifrån dem och ha kapitalvärdet placerad mot en avkast- ning; alternativt -låta ett annat hushåll använda dem mot gällande marknadshyra. För tjänster och icke varaktiga varor, dvs. sådana varor som är avsedda att förbrukas i nära anslutning till anskaffningstidpunkten, är periodens kostnad alltså lika med vad hushållen fått köpa dem för. I det andra fallet, dvs. med varaktiga varor, blir det mer komplicerat. Att själv avstå från att nyttja sina ägodelar, för att istället hyra ut dem, upplevs emellertid endast i undantagsfall som ett realistiskt alternativ. Men om det finns en fri och väl utvecklad hyresmarkand är de belopp som skulle kunna erhållas i hyra ett i högsta grad adekvat uttryck för hur mycket pengar hushållet avstår från för sin konsumtion. Ett annat sätt att se saken är följande: På en perfekt marknad bestäms hyran av uthyrarnas totala kost- nader. Om det då råder samma villkor för en konsument som själv äger 70 Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt exempelvis sin bostad, som för hyresvärdar som hyr ut ekvivalenta bostäder, kan man dra slutsatsen att boendekostnaden för dem som äger sin bostad är densamma som hyran för motsvarande bostäder. De här synsätten motiverar hyresekvivalentansatsen som metod för att i nationalräkenskaperna skatta nyttjandevärdet av egnahem och bostads- rättslägenheter samt i flera länders motsvarigheter till konsument- prisindex som metod för att skatta utvecklingen av boendekostnaden i egnahem och ägarlägenheter. I avsaknad av en hyresmarknad är alternativet närmast att kalkylera och summera de olika kostnadsposter som innehavet för med sig. Anta att ett hushåll äger en bil som är värd . Om bilen kan säljas för är skillnaden – värdeminskningen på – en kostnad för hushållet. Tillsammans med en finansierings- kostnad för det egna och lånade kapital som placerats i bilen, utgör värdeminskningen hushållets kapitalkostnad för bil-konsumtionen. Därutöver tillkommer kostnader för drift, underhåll m.m. Det här sättet att betrakta kapitalkostnaden brukar kallas alternativkostnadsansatsen, eftersom den jämför de ekonomiska konse-kvenserna av att äga varan med alternativet att ha motsvarande kapital placerat mot ränta. Användningen av index för kompensationsändamål syftar till att värde- säkra, eller bevara köpkraften hos, specifika penninginkomster: pensioner, sociala förmåner, löner och andra ersättningar, avkastningen på realränteobligationer etc. En annan näraliggande användning är att beräkna förändringen av reallöner eller realinkomster. Både alternativkostnadsansatsen och hyresekvivalentansatsen avser att beskriva utvecklingen av egnahemsägarens totala kostnader för boende, inkl. de belopp som fastighetsägaren avstår ifrån i ränta på eget kapital. En förändring av dessa belopp innebär dock inte att egna- hemsägaren fått det bättre eller sämre. Vid en förändring kan ju hus- hållet fortsätta att avstå från den alternativa avkastningen och fortsätta att konsumera i samma omfattning. Om man ser indexets uppgift som att bilda underlag för reglering av hushållens totala penninginkomster, kan därför det fullständiga kostnadsuttrycket, inkl. kostnader för ränta på eget kapital, uppfattas som för omfattande. Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt 71 Starka skäl talar emellertid emot alternativet att söka bestämma ett kompensationsbehov grundat på ett sådant inkomstbegrepp. Den reala marknadsräntan – liksom skattereglerna för kapitalinkomst och realisationsvinst – påverkar hushållens ekonomi på flera olika sätt och inte enbart via inverkan på boendekostnaderna i egnahem. Då hus-hållen har såväl (räntebärande) finansiella tillgångar som finansiella skulder, går effekterna i olika riktning för olika hushåll. En representativ eller genomsnittlig inverkan på hushållens konsumtionsutrymme är i praktiken omöjlig att beräkna. Att ensidigt beakta de konsekvenser som har att göra med utgiftsräntor för bostads-lån utgör enligt min mening inte någon fördel, då index används för kompensationsändamål. Även om en vara har lång fysisk livslängd kan den ekonomiska livs- längden, dvs. den tid under vilken varan har ett betydande värde på en andrahands- eller hyresmarknad, vara väsentligt kortare. För sådana varor är värdeminskningen stor i förhållande till finansierings-kostnaden. De belopp hushållen erlägger som ersättning för nya varor speglar i sådana fall ganska väl deras kostnader för konsumtionen. En mycket förenklad metod för att uppskatta värdet av hushållens konsumtion av varaktiga varor är därför att mäta för hur stora belopp som hushållen netto anskaffar varor från andra sektorer av ekonomin. Med undantag för boendet är det en sådan nettoanskaffningsmetod som tillämpas i nationalräkenskaperna. Ett prisindex som utgår från nettoanskaffnings- metoden mäter utvecklingen av de priser som hus-hushållen får erlägga för varor som köpts . I vilken utsträckning de faktiskt förbrukats, liksom finansieringskostnaderna, saknar då betydelse. I praktiken behandlas de varaktiga varorna på samma sätt som icke varaktiga varor och tjänster. Det är den här metoden som tillämpas i KPI för alla varaktiga varor utom bostäder. Detsamma gäller i alla andra länder, möjligen med något undantag. Vissa varor har i och för sig en synnerligen utsträckt ekonomisk livslängd. Dit kan t.ex. räknas: smycken, konstföremål, vissa möbler och segelbåtar. Bostäder intar dock en särställning bland dessa, när det gäller konsekvenser för hushållens ekonomi. När det gäller bilar är det också lätt att visa att värdeminskningen normalt utgör en betydande och väsentligt större del av kostnaden än finansieringskostnaden. Förändring- en av priserna på de bilar som hushållen anskaffar ger därför ett betydande bidrag till att beskriva bilkostnadsutvecklingen. Det ligger utanför mitt uppdrag att föreslå preciserade riktlinjer vad gäller andra 72 Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt varaktiga varor än bostäder, och jag har därför inte prövat om det finns skäl för att i något fall frångå den nuvarande anskaffnings-metoden. 4.2Nuvarande metoder i och andra länder Internationellt finns ingen entydig praxis för hur bostadsposten skall beräknas i ett konsumentprisindex. Internationella överenskommelser som konvention om arbetsmarknadsstatistik ger också ett mycket stort spelrum när det gäller valet av metod. Ett undantag utgör harmoniserad index för konsumentpriser, HIKP, som beräknas enligt mer detaljerade, och för EU/EES-länderna bindande, regler. I det svenska konsumentprisindexet, KPI, beräknas delindexet för boendekostnader i egnahem f.n. i stort sett enligt de riktlinjer som lades fast av bostadsindexutredning. I en del avseenden har ändringar skett efter beslut av . Konsumtionsvärdet (vikten) för egnahemsboende, exkl. el och upp- värmning, baseras på nationalräkenskaperna. Det innebär att bostads- konsumtionen skattas i termer av bostadsyta, vilken åsätts en kvadrat- meterhyra hämtad från hyresmarknaden och som justerats så att hänsyn tas till egnahemsägarens tillgång till biyta, trädgård etc. Indexet för egnahemsboende är ett vägt genomsnitt av ett antal delindex: ·Reparationer och underhåll, köpta tjänster ·Reparationer och underhåll, varor ·Vatten och avlopp, renhållning samt sotning Egnahemsvikten fördelas mellan delindextalen på basis av direkta skattningar av de olika kostnadsbeloppens storlek. Räntekostnaderna beräknas därvid på det belopp som de nuvarande ägarna faktiskt nedlagt Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt 73 i fastigheten1, som antas belastas med en finansieringskostnad mot- svarande den genomsnittliga räntesatsen på utestående lån för bostads- ändamål (i småhus). Kostnaderna för avskrivningar skattas som av det aktuella marknadsvärdet. Delindexet för räntekostnader beräknas på ett sätt som är konsistent med den kalkyl som ligger till grund för fördelningen av den totala egnahemsvikten. Det innebär att indexet påverkas såväl av förändringar i det nedlagda kapitalet som av förändringar avseende den genom-snittliga räntan på bostadslånen. En förändring av det nedlagda kapitalet som beror på en real förändring av bostadsstocken tillåts dock inte påverka index, eftersom avsikten är att mäta förändringen av kostnaden för en oförändrad standard. De förändringar som tillåts påverka kapitalstocken är därför dels sådana som beror på att fastigheterna bytt ägare så att köpeskillingen förändrats och dels sådana som beror på att priserna förändrats på den andel av stocken som utgörs av nytillkomna bostäder. Den genomsnittliga räntan på bostadslånen är ett vägt genomsnitt av räntesatser för olika typer av lån. De räntesatser som anses gälla en viss månad för lån med bunden ränta är ett rullande genomsnitt av de nyut- låningsräntor som tillämpats för lån med räntebindningstid, respektive för lån med räntebindningstid. De förra får i beräkningarna representera samtliga lån med eller längre räntebindningstid, medan de senare representerar lån där räntan bundits . Delindexet för avskrivningar sätts lika med indexet för reparationer och underhåll – genomsnittet för köpta tjänster och varor. utgjordes indexet av ett byggnadsprisindex för färdigställda småhus. Någon motsvarande beräkning avseende bostadsrättslägenheter görs inte. I index förutsätts boendekostnaden istället utvecklas på samma sätt som för hyreslägenheter. Den brittiska statistikmyndigheten gjorde 1994 en kartläggning av vilka metoder som tillämpades internationellt för beräkning av bostads-postens egnahemsdel. Kartläggningen avsåg samtliga nuvarande EU-länder samt , , , , , och . 1 Köpeskilling plus belopp nedlagda i om- och tillbyggnader. 74 Boendekostnad i egnahem och bostadsrätt Av de undersökta länderna var det sex som utelämnade boende- kostnader i egnahem, utom driftskostnader etc.: Nio länder tillämpade en hyresekvivalentansats, dvs. boendekostnaden förutsätts utvecklas på samma sätt för ägda bostäder som för hyrda: Fyra länder tillämpade någon form av kostnadskalkyl: De begränsade kostnadsuttryck som används i dessa fall, särskilt de i , och , ligger nära vad man uppfattar som hushållens boendeutgifter. Det faktum att man tagit med en avskrivningspost (förslitning) har motiverat benämningen kostnads- kalkyl. avser i , och räntan på det lånade kapitalet, medan de i omfattar ränta på hela det historiskt nedlagda kapitalet. Låne-/kapitalstocken (som räntekostnaden beräknas på) förutsätts i och , liksom i , ändras främst i samband med att husen byter ägare och i den utsträckning som huset då stigit eller fallit i värde sedan förra över-låtelsen. I och förutsätts omsättningen ske på ett sådant sätt att varken den genomsnittliga innehavstiden eller för-delningen på olika innehavs- tider förändras.