sou · GNB348d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Statsmakterna bör, särskilt i sammanhang då beslut skall fattas som en följd av en katastrof, göra sitt yttersta för att inhämta de berördas mening i olika frågor. Förhållningssättet bör präglas av res- pekt för den enskildes situation och lyhördhet för de berördas åsikter och uppfattningar. Det är analysgruppens uppfattning att de enskilda som står avlidna olycksoffer nära har ett principiellt företräde framför det allmänna när det gäller rätten att besluta om begravning och att fullgöra vad som enligt sed och bruk ankommer på dem i fråga om anordnandet av denna. Statsmakterna bör inte utan synnerliga skäl vidta åtgärder som innebär att det offentliga i själva verket hindrar de efterlevande från detta. S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R Mediernas bevakning, berördas integritet och myndigheternas information I detta kapitel belyses mediernas agerande i relation till överlevande och anhöriga mot bakgrund av att analysgruppens granskning och analys enligt direktiven skall ta hänsyn till de långsiktiga effekterna för dessa grupper. En stor del av massmediarapporteringen i direkt anslutning till Estoniakatastrofen var, som tidigare nämnts, inriktad på att skildra hur människor berördes av haveriet. När de första pressfotograferna anlände i heli- koptrar fanns få synliga spår av haveriet. För medierna, vilkas uppdrag i ett första skede var att förmedla händelse- förloppet och göra det begripligt för sin publik, rådde ex- traordinära arbetsförhållanden. Överlevande som förts till sjukhus i intervjuades. Andra möttes av medierna när de flögs till någon dag . Chockade och sörjande anhöriga ställdes inför journalisternas frågor vid Estlineterminalen och i sam- band med minnesstunder strax efter katastrofen. Såväl överlevande som anhöriga har berättat för analysgruppen att mediernas skildringar har påverkat deras liv – skild- ringar av överlevandes kamp för livet eller av saknaden ef- ter de omkomna och bilder av dem tillsammans med utta- landen dagarna efter katastrofen. I det följande skall analysgruppen föra ett resonemang om några av de slutsatser som kan dras beträffande lång- siktiga effekter för de personligen berörda och drabbade. Spelregler för press, radio och TV Vid Estoniakatastrofen, som i de flesta situationer då en stor och oväntad händelse som påverkar många människor inträffar, hade medierna kanske avgörande betydelse för nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen. Rapporte- ringen var ofta känslomässigt laddad och många anhöriga och överlevande har berättat för analysgruppen att de upplevde mediernas bevakning som påträngande. Att även den övriga befolkningen uppfattade bevakningen på detta sätt visas i en tidigare refererad undersökning som genom- förts på uppdrag av Styrelsen för psykologiskt försvar. Av den framgår att av 1000 tillfrågade personer ansåg att bevakningen av anhöriga och överlevande var alltför när- gången. Tryck- och yttrandefriheten regleras i svensk grundlag, genom regeringsformen och tryckfrihetsförordningen, som funnits , och genom yttrandefrihets- grundlagen . Press, radio och TV har stor frihet att förmedla nyheter och framföra åsikter. Frihet att rapportera kan innebära att enskilda männis- kor riskerar att åsamkas skada och lidande om deras käns- lor och privata angelägenheter exploateras i medierna. S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R Mot bakgrund av detta har medieföretagen tagit initiativ till striktare normer för det praktiska arbetet än vad som anges av grundlagens ramar. Spelreglerna för press, radio och TV finns etiska regler för publicistisk verksamhet som går ända . I dessa regler, som ständigt bearbetas och utvecklas finns ett s.k. portal- stadgande: Press, radio och TV skall ha största frihet inom ramen för tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen för att kunna tjäna som nyhetsförmedlare och som granskare av samhällslivet. Härvid gäller dock att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. Etiken tar sig inte i första hand uttryck i en formell regeltillämpning utan i en ansvarig hållning inför den publicistiska uppgiften. De etiska reglerna för press, radio och TV skall vara ett stöd för den hållningen. Reglerna indelas i tre huvudavdelningar: publicitetsregler, yrkesregler och regler om redaktionell reklam. Publici- tets- och yrkesreglerna kan fungera som utgångspunkt vid en belysning av mediernas agerande och de konsekvenser detta kan få för de överlevande och omkomnas anhöriga på lång sikt. Reglerna behandlar bland annat frågor om korrekt infor- mation och om skyddet för enskildas personliga integritet. Viktiga exempel på dessa är: Massmediernas roll i samhället och allmänhetens för- troende för dessa kräver korrekt och allsidig nyhetsför- medling. Överväg noga publicering som kan kränka privatlivets helgd. Avstå från sådan publicitet om inte ett uppenbart allmänintresse kräver offentlig belysning. Visa alltid offren för brott och olyckor största möjliga hänsyn. Pröva noga publicering av namn och bild med hänsyn tagen till offren och deras anhöriga. Vad som i dessa regler sägs gäller i tillämpliga delar även om bildmaterial. Överväg noga konsekvenserna av en namnpublice- ring som kan skada människor. Avstå från sådan publice- ring om inte ett uppenbart allmänintresse kräver att namn anges. Visa särskild hänsyn mot ovana intervjuobjekt. Upp- lys den intervjuade om huruvida samtalet är avsett för pu- blicering eller enbart för information. Visa hänsyn vid fotograferingsuppdrag samt vid an- skaffning av bilder, särskilt i samband med olyckor och brott. Anhöriga och överlevande har mött kraftiga reaktioner Flera anhöriga och överlevande har i samtal med analys- gruppen berättat att de förvånades över vilka kraftiga reak- tioner de möttes av efter det att de hade uttalat sig i medi- erna. Flera personer har beskrivit att de fortfarande blir igenkända och upplever sig som allmän egendom efter att ha framträtt i medierna i direkt anslutning till katastro- fen. Andra överlevande har uttryckt för analysgruppen att de hade och fortfarande har ett stort behov av att berätta om sina upplevelser. I den första fasen efter räddningsin- satsen var de dock inte i stånd att själva bedöma de person- liga konsekvenserna av att de berättade om sina upplevel- ser för journalister. I flera fall beskriver de mediernas vinkling och fram- ställning som dramatiseringar av deras berättelser som för dem personligen har inneburit att de känner sig närgånget exploaterade. Flera personer har i efterhand ångrat sin medverkan och önskar att någon hade givit dem stöd och upplyst dem om vilka tänkbara konsekvenser deras med- verkan i medierna kunde få. Analysgruppen har tidigare konstaterat att anhöriga erbjöds skydd från mediernas bevakning genom de kris- och stödgrupper som fanns på särskilt hårt drabbade orter. Även vid sjukhusen fanns kunskap om skillnaden mellan de drabbades och mediernas intressen. Analysgruppen vill understryka att chockade männis- kor inte kan förväntas vara i stånd att överblicka de konse- S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R kvenser som deras medverkan i medi- erna kan föra med sig för dem personligen utan behöver stöd från personer som klarare kan överblicka helheten från en professionell synvinkel. Sjukhusens informations- personal kan exempelvis, vilket skedde i något fall efter Estoniakatastrofen, förmedla information till medierna utan att de överlevande själva behöver framträda medan de fortfarande befinner sig i chock. Analysgruppen vill i detta sammanhang betona att sjukhusen liksom andra offentliga organ har ett informationsansvar i samband med att en katastrof inträf- far. Det är också deras uppgift att tillse att enskilda berörda får bästa förutsättningar att rehabiliteras. Analysgruppen vill fästa uppmärksamhet på att dessa två ansvarsområden kan komma att innebära en konfliktsituation. Den som känner sig illa behandlad i en publicerad artikel kan vända sig till allmänhetens pressombudsman (PO) för att få råd eller för att anmäla tidningen. Anmälan måste göras skriftligt och komma in till PO efter dagen för publiceringen. Det är pressens opinions- nämnd som beslutar om mot tidningar för brott mot de etiska reglerna och som behandlar ärenden, som gäller tillämpningen av god publicistisk sed. skall publiceras i den klandrade tidningen. Kvällstidningarna och anmäldes för PO och fälldes för en respektive två publiceringar efter katastrofen. Det gällde två publiceringar av passbilder med namn och en skildring från en minnesstund. Många inslag och publiceringar anmäldes aldrig, trots att innehål- let kan tyckas rimma illa med de ovan angivna pressetiska reglerna. Bilden på den omkomna kvinnan i en vinsch an- mäldes inte, den prisbelönades som årets nyhetsbild. För att en publicering skall fällas av pressens opinions- nämnd måste klagan ha lämnats in av den som känner sig illa behandlad efter den aktuella publi- ceringen. Det förutsätter alltså att enskilda har kännedom om de pressetiska reglernas innehåll och sin rätt att föra Att lämna upplysningar om denna rätt till enskilda berörda som intervjuas bör, enligt analysgruppens mening åvila såväl informationsansvariga vid sjukhusen och i kris- och stödgrupper som de journalister och bildjournalister som möter de berörda. Överlevande såväl som anhöriga har berättat för analysgruppen att först senare, när chockfasen hade lagt sig, kände de sig i stånd att reagera på mediernas skild- ringar efter de intervjuer de medverkat i. De hävdar, vilket stöds av psykologisk expertis som analysgruppen varit i kontakt med, att är alltför för att få framföra klagan beträffande publicering i medierna. Nyhetsrapporteringens etiska aspekter efter Estonia- katastrofen har kommit att bli föremål för diskussion bland annat inom medierna och vid landets journalistut- bildningar. Debatten aktualiserades åter med anledning av diskoteksbranden i där medierna i flera fall avstod från att publicera bildmaterial, genomföra intervjuer och bevaka begravningar med hän- visning till konsekvenserna för de personligen drabbade och berörda. Förutsättningarna för nyhetsförmedlingen i samband med branden i skilde sig väsentligt från omstän- digheterna efter Estoniakatastrofen. Det rådde exempel- vis ingen brist på bildmaterial från olycksplatsen och in- formation förmedlades löpande till medierna från myn- digheternas representanter så länge räddningstjänstens ar- bete pågick. Därefter informerades medier och berörda via andra kanaler, vilket innebar att bristen på information aktivt motverkades av ansvariga myndigheter. För att medierna skall fullgöra sitt uppdrag att informera, granska och kommentera nyheter behöver de få så bra un- derlag som möjligt från det offentliga samhällets aktörer. Det är enligt analysgruppens uppfattning viktigt att myndigheterna visar öppenhet i samarbetet med massme- dierna. Ett väl fungerande informationsarbete från myn- digheter och andra berörda aktörers sida, där sakfakta och S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R information om planerade åtgärder och beslut tydligt framförs, minskar risken för att mediernas skildringar ba- seras på de personligen berördas känslor och upplevelser. Saklig, korrekt och lättillgänglig information genom lämpliga kanaler från myndigheter och massmedier är, en- ligt analysgruppens mening ett sätt att minska de psykiska påfrestningarna och långsiktiga effekterna hos de person- ligen berörda. En levande debatt pågår bland journalister, blivande journalister och allmänheten om enskilda människors rätt till integritet mot bakgrund av Spelreglerna för press, ra- dio och TV, vilket också ökar förutsättningarna för att ens- kildas integritet respekteras och reglerna följs. Journalister och bildjournalister som rapporterade om Estoniakatastrofen var liksom krisgruppernas, räddnings- tjänstens och sjukvårdens personal att betrakta som be- rörda av katastrofen. Även redaktionsledningarna som skulle göra ett urval bland bilder och intervjuer och be- döma vad som skulle publiceras blev indirekt berörda, både genom urvalsprocessen och genom sitt ansvar som arbetsledare för reportageteam som besökt olycksplatsen eller mött drabbade. Analysgruppen vill framhålla vikten av att debriefing erbjuds alla yrkesgrupper som kommer i kontakt med olycks- och katastrofoffer eller deras anhöriga. Det är analysgruppens uppfattning att kunskap om mänskliga re- aktioner är av stor vikt även på chefsnivå inom redaktione- rna för att enskilda reportrar och bildjournalister skall er- bjudas adekvat stöd efter traumatiska upplevelser. Vid det seminarium som analysgruppen arrangerade framfördes från flera håll behovet av att journalister som rapporterar från katastrof- och olycksplatser har viss ut- bildning i psykologi. Enligt analysgruppens mening krävs självkännedom och psykologisk kunskap hos den arbe- tande journalisten och bildjornalisten, för att avgöra vem som kan intervjuas och vem som inte bör intervjuas. Ett nej till en intervju är ett nej, men ett ja behöver inte alltid innebära ett ja. Analysgruppen anser att utbildning i katastrof- psykologi bör ingå i de statliga journalistutbildningarna redan på grundnivå. Det bör också erbjudas möjlighet till fördjupning och fortbildning i dessa ämnen för journalis- ter och bildjournalister som arbetar med rapportering från kris- och katastrofsituationer. En viktig erfarenhet av analysgruppens arbete är att människors reaktioner varierar efter en chockartad upple- velse, reaktionerna är djupt personliga. För att de långsik- tiga konsekvenserna för den enskilde som låter sig inter- vjuas inte skall bli negativa och för att möjligheterna till rehabilitering skall vara så goda som möjligt krävs varsam- het, medmänsklighet och kunskap bland alla de yrkes- grupper som kommer i kontakt med dem som drabbas och personligen berörs av en katastrof eller olycka. Det är viktigt att myndigheterna visar öppenhet i samarbetet med massmedierna. För detta arbete krävs att myndigheter har en permanent organisa- tion för informationsarbete som också kan agera i extraordinära situationer. Informationsarbetet måste i dessa situationer utgå från särskild hänsyn till de berördas behov och utsatthet, vilket även är ett sätt att minska risken för psykiska påfrestningar för de överlevande och anhöriga både . Analysgruppen anser att det åligger myndigheterna att balansera intresset mellan informationsansvaret och enskilda människors integritet. Utgångspunk- ten måste vara att den enskildes integritet skyddas. Sjukhusens informationspersonal liksom personal vid kris- och stödgrupper skall ge överlevande och anhöriga till omkomna information om vilka konse- kvenser medverkan i intervjuer i medierna kan komma att få för dem. Även journalister och bild- journalister som rapporterar från katastrofer bör upplysa om möjliga konsekvenser och i vilket sam- manhang publiceringen kommer att ske. Över- levande och anhöriga till omkomna skall enligt S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R analysgruppens uppfattning även informeras om möjligheten att framföra klagan beträffande medi- ernas rapportering till allmänhetens pressombuds- man. Det är analysgruppens uppfattning att klagotiden är för kort och där- för bör förlängas. Analysgruppen understryker vikten av att de jour- nalister som arbetar med bevakning av kriser och katastrofer har kunskaper om hur människor i kris reagerar. Det behövs bland annat för att de skall kunna avgöra vem som kan intervjuas och vem som inte bör utsättas för mediernas strålkastare. Analys- gruppen föreslår därför att katastrofpsykologi skall ingå i de statliga journalistutbildningarna redan på grundnivå samt erbjudas som fortbildning för redan verksamma journalister och bildjournalister. Debriefing och andra möjligheter att bearbeta psy- kiska intryck bör erbjudas journalister, bild- journalister och andra yrkesgrupper som kommer i kontakt med olycks- och katastrofdrabbade. S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R Samhällets psykiska och sociala stöd till anhöriga och överlevande efter Estonia Här beskrivs inledningsvis vilka utgångspunkter analysgruppen har för analys och slutsatser av den psykiska och sociala stödverksamheten vid stora olyckor och katastrofer. Det har tidigare framhållits att som sektoransvarig myndighet för hälso- och sjukvård ut- formar allmänna råd för sjukvårdens medicinska katastrof- beredskap, däribland det psykiska och sociala omhänder- tagandet vid stora olyckor och katastrofer. De allmänna råden riktas till sjukvårdshuvudmän och kommuner, men utgör även information till andra samverkande samhälls- organ. Syftet är att tillhandahålla allmänna riktlinjer för planering, organisation och utbildning vad gäller det psy- kologiska, psykiatriska och sociala omhändertagandet och stödet. Sjukvårdshuvudmännen och kommunerna avgör själva i vilken utsträckning allmänna råd skall följas. Det är analysgruppens intryck att hänsyn i stor utsträckning tas till råden då den katastrofmedicinska be- redskapen planeras. Därför har gruppen i sin granskning av det psykosociala stödet i samband med Estonia- katastrofen haft de allmänna råden som en av utgångs- punkterna för värdering av åtgärder och insatser. En an- nan och central utgångspunkt har varit anhörigas och överlevandes egna erfarenheter och uppfattningar. Med dessa utgångspunkter har analysgruppen resonerat kring och dragit slutsatser om det psykosociala stödet och om anhörigas och överlevandes livssituation efter katastrofen. Analys och slutsatser av stödarbetet De insatser som granskats är stödarbetet i Estline- terminalen, på akutsjukhusen i och i några av de kommuner som särskilt drabbades av katastrofen. Granskningen har ett kortsiktigt och ett långsiktigt per- spektiv och analysgruppens slutsatser redovisas i varje ka- pitel. Avslutningsvis sammanfattas gruppens intryck av huruvida de övergripande målen för samhällets psykiska och sociala stöd uppnåddes i samband med Estonia- katastrofen. Samhällets övergripande målsättning med psykiskt och socialt stöd Målet för samhällets psykiska och sociala arbete vid stora olyckor och katastrofer är att de som drabbas skall erbju- das stöd i den aktuella situationen och att psykisk ohälsa skall förebyggas. Detta samhälleliga stöd skall kom- plettera det som ges av individens egna sociala nätverk. Beredskapen skall omfatta både direkt och indirekt drab- bade.84 Särskilda hänsyn bör tas till människor från andra kulturer och människor med särskilda behov. Ambitionen är att olika samhällsorgan skall samverka i stödarbetet. Som exempel på sådana organ nämns rädd- S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R ningstjänsten, polisen, hälso- och sjukvården, social- tjänsten, kyrkan (här betonas vikten av att hänsyn tas till olika konfessioner) och frivilligorganisationer. Samverkan skall även ske mellan olika kunskapsområden. Samord- ning av samhällets olika psykologiska och sociala stöd- insatser skall initieras av sjukvårdshuvudmannen.85 För att dessa målsättningar skall kunna uppnås formu- leras i allmänna råd hur det psykiska och sociala stödarbetet skall organiseras och vilka uppgifter som bör utföras i det akuta stödarbetet och på lång sikt. Behovet av utbildning och information understryks Vikten av att de som medverkar i den psykologiska, psy- kiatriska och sociala beredskapen har adekvat katastrof- psykologisk/psykiatrisk fortbildning understryks, liksom vikten av att samövning sker. Uppmärksamhet riktas även mot hälso- och sjukvår- dens ansvar för information före, under och efter en kata- strof. Det rekommenderas att samverkan med massme- dier sker genom att olika organen i det psykosociala stöd- arbetet samordnar exempelvis presskonferenser. S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R Psykisk och social stödverksamhet i i det akuta skedet I detta kapitel analyseras psykosociala stödinsatser för anhöriga i Estlineterminalen och för överlevande på akutsjukhusen i under det akuta skedet efter förlisning. Hur väl stämde samhällets ambitioner om att kunna erbjuda stöd när katastrofen drabbar den enskilde med händelserna efter Estoniakatastrofen? Analys- gruppen vill här belysa några enskildheter i det psykosociala stödarbetet. av insatser i samband med Estoniakatastrofen. Det är rim- ligt att anta att det psykosociala stödet kunde ha genom- förts mer systematiskt och ändamålsenligt om ledningen haft en sammansättning bättre anpassad efter förutsätt- ningarna. Till Estlineterminalen kom efter fartygskatastrofen omkring 450 människor, flertalet av dem anhöriga till saknade. I terminalen möttes de av ett stort antal stödarbetare från PKL-grupper, från social- tjänsten, från olika trossamfund och från frivillig- organisationer. Efter samtal med hjälparbetare och med anhöriga är det analysgruppens intryck att situationen i det närmaste var kaotisk. Många av hjälparbetarna har uppgivit att de saknade ledning för det psykosociala arbe- tet och att den ledningsstab som fanns på plats framförallt ägnade sig åt massmediearbete, dvs. Analysgruppen har ändå fått en bild av att många lov- värda insatser genomfördes i detta kaos. Den personliga initiativrikedomen var stor bland hjälparbetarna. Den medicinska ledningen i terminalen var organiserad för ett traditionellt skadeområde med somatiskt skadade trots att det var känt att inga patienter väntades till terminalen vil- ket har uppmärksammats i egen utvärdering Erbjudande om stödperson, notering av personuppgifter och uppföljning Enligt allmänna råd skall varje drabbad person eller familj erbjudas en stödperson. Det sägs vidare att kontakt med den eller de stödpersoner som skall ha den fortsatta kontakten bör ha etablerats un- der . För att uppföljning skall kunna ske rekommenderar att uppgifter om drabbade registreras. Analysgruppen har inte fått någon klar uppfattning om i vilken utsträckning erbjudande om stödpersoner kunde ges under stödarbetet i terminalen. Det är gruppens in- tryck att stödarbetarna registrerade dem som sökte sig till terminalen, liksom dem som ringde dit. Registreringen skedde i huvudsak på blanketter som tillhandahölls av po- lisen. Blanketterna var i första hand avsedda för polisens ar- bete med förberedelser för identifiering av omkomna och samlades in efterhand. De blev inte tillgängliga för stöd- S A M H Ä L L E T S F Ö R H Å L L N I N G S S Ä T T I S A M B A N D M E D K A T A S T R O F E R På grund av detta kunde ingen uppföljning ske i nära anslutning till krisarbetet vil- ket upplevdes som mycket otillfredsställande av flera av stödarbetarna. Uppföljning beträffande personer som ringt till telefonjourmottagningen, sammanlagt noterades 5.621 samtal, skedde först –december. Då hade per- soner som fått psykosocialt stöd på hemorten eller på an- nat sätt sorterats bort. Sammanlagt 306 nära anhöriga till 231 saknade återuppringdes från Kriscentrum Nord, Ka- rolinska sjukhuset. Vid återuppringningen tillfrågades de anhöriga om vilket psykosocialt stöd de hade fått och om de hade behov av ytterligare stöd.86 hänvisades vidare för psykosociala åtgärder. Enligt analysgruppens mening fungerade inte samord- ningen av å ena sidan polisens arbete med att samla in upp- gifter om anhöriga och saknade och å andra sidan stöd- arbetarnas arbete med att följa upp stödsamtalen. Att upp- följning av stödarbetet i Estlineterminalen kom att ske först –december, får anses vara alltför sent. I samband med detta vill analysgruppen föreslå att So- cialstyrelsens användande av begreppet registrering om- prövas eller förtydligas. Registrering är en viktig del i poli- sens arbete med att fastställa antalet saknade och om- komna.