sou · GNB356 · 2000-01-01 00:00:00 — – dokumentation från ett seminarium Kommittén skall analysera vilka nya krav uppkomsten av stora multinationella företag med globala investerings- och expansions- möjligheter ställer på folkstyret. Kommittén skall belysa och diskutera på vilket sätt internationaliseringen av produktionen påverkar politikens möjligheter att tillgodose medborgarnas krav att på politisk väg kunna påverka sina levnadsbetingelser. Dessa frågeställningar stod i fokus när höll sitt offentliga seminarium i . Där diskuterades olika idéer och teorier om dels huruvida globaliseringen finns som idé och som process dels vad den i så fall betyder för den nationella demokratin, dels vilka demokratiska innovationer som den både möjliggör och nöd- vändiggör. I föreläsningar och samtal anlade talarna skilda inter- nationella, historiska, sociologiska, ekonomiska, statsvetenskapliga och politiska perspektiv. Genom att här samla inläggen från seminariedagen önskar ge underlag för fler samtal om en av de viktigaste utmaningarna för den svenska folkstyrelsen. Ledamöterna i har inte tagit ställning till synpunkterna i materialet. I n l e d n i n g D e m o k r a t i n s g l o b l a r ä c k v i d d G l o b a l i s e r i n g e n , d e m o k r a t i n o c h v ä l f ä r d s s a m h ä l l e t G l o b a l i s e r i n g e n o c h f o l k e t s r ä t t a t t s i g s j ä l v t b e s k a t t a E n s v e n s k m o d e l l i g l o b a l i s e r i n g e n s t i d ? D e n f i n a n s i e l l a m a r k n a d e n o c h d e m o k r a t i n i S v e r i g e G l o b a l i s e r i n g o c h d e m o k r a t i i h i s t o r i s k t p e r s p e k t i v G l o b a l i s e r i n g e n o c h d e n s v e n s k a e k o n o m i n s s t r u k t u r G l o b a l i s e r i n g o g d e m o k r a t i s k e s t y r i n g , ledamot (fp) av Varmt välkomna till dagens seminarium, arrangerat av Demokrati- utredningen. Man kan kanske säga att vi inte är någon vanlig utredning, utan om jag får uttrycka mig lite slarvigt så har vi också ett annat mycket viktigt uppdrag och det är att stimulera till debatt om demokratifrågor i allmänhet. Därför det flitiga publicerandet av skrifter och rapporter, därför en egen hemsida på nätet som jag hoppas att ni har besökt: , därför också detta seminarium. Den självklara utgångspunkten i vårt arbete är också som så tydligt anges av regeringen varje med- borgares rätt till delaktighet i samhället. Direktiven anger fyra huvudområden: Internationaliseringen av ekonomin; ekonomi och demokrati i samspel, i EU, Nya informations- och kom- munikationsmönster; informationstekniken; det nya medieland- skapet, Förändringarna i den offentliga sektorn och utvecklingen inom folkrörelserna. Det var dessa fyra huvudområden som rege- ringen angav. Efter höstens val har utredningen fått ett kom- pletterande uppdrag alldeles , nämligen att analysera orsakerna till det låga valdeltagandet. Dagens ämne är alltså ett av våra huvudområden, vilket visar den vikt som regeringen lägger på frågorna om globalisering och demokrati. är vi med i EU med allt vad det har inne- burit för alla oss svenskar. träder EMU i kraft och redan har vi blivit varse hur stort självbestämmandet är om vi står utanför. sagt tränger sig den internationella ekonomin på. I morse hörde vi om och . För somliga känns det som ett hot, för andra ger det oanade möjligheter. Ökar möjligheter i en värld utan nationsgränser eller har våra egna möjligheter att styra oss själva begränsats, kan den svenska modellen överleva i en allt mer internationaliserad värld? Temat är aktuellt. Regeringen har bjudit in oppositionen till samtal om skatterna och kraven till anpassning till den globala ekonomin. När jag satt i finansutskott och valuta- och räntestormarna blåste som värst då kändes mina möjligheter att som vanlig riksdagsledamot kunna påverka som starkt begränsade. Min uppgift var något tillspetsat att med en knapptryckning be- kräfta det som , och och de andra gjorde upp i nattliga möten i . Men min slutsats av denna erfarenhet är att det inte är självklart att självbe- stämmande rent allmänt minskat. Vårt beroende av omvärlden visar sig snabbare än , men våra möjligheter att skapa goda förutsättningar för en livaktig demokrati och ett bra behöver för den skull inte ha minskat. Den internationella utveck- lingen kräver andra, nya sätt och metoder, bättre beredskap och större långsiktighet i beslutsfattandet och mer av internationell samverkan och samarbete och mer av demokrati. Till dagens seminarium har vi bjudit in en hel rad prominenta talare som utifrån skilda utgångspunkter kommer att belysa dagens ämne och vem kan vara bättre skickad att inleda än vår förre stats- minister . Han har varit med och format den svenska välfärdsstaten. Han har också styrt vårt land när de inter- nationella svängningarna tog fart på allvar, han har fört in i EU och han har också bred internationell erfarenhet och det är framför allt i den rollen som är här . Nya utmaningar för folkstyret kräver att en politik för ett demo- kratiskt globalt ledarskap formas. Det kräver många aktörer och många åtgärder. Vi behöver nu bryta mot en viktig princip , den att världssamfundet inte får ingripa i suveräna staters angelägen- heter. Förtryckta minoriteter behöver vägar för att aktualisera sin sak på global nivå vid sidan av sina regeringar. Vi behöver också ett forum för samråd om den ekonomiska politiken med bättre förankring från demokratisk synpunkt. Det politiska säkerhetsrådet i FN bör göras mera representativt. Det krävs också en förstärkning av den internationella rättsordningen – utan en fungerande rättsordning kan ingen demokrati fungera. Det sa mot bakgrund av sitt ordförandeskap i The Commission on Global Governance då han medverkade vid seminarium Globaliseringen och demokratin i . Ett referat av hans framträdande återges här. framför inledningsvis fyra exempel på nya upp- gifter och utmaningar för demokratin till följd av dramatiska och snabba förändringar i samhället: · Jordklotets innevånare har kommit närmare varandra, bland annat genom bättre transportmöjligheter. Miljöhoten, exempelvis ozonskiktets uttunning, har skapat gemensamma problem som ingen kan fly bort ifrån. Kärnvapenhotet gör att ett krig mellan stormakter faktiskt kan utplåna hela mänskligheten. och förtryck kan leda till befolkningsomflyttningar – även de rikaste stater med högsta murar omkring sig påverkas. ·Nationalstaten har förlorat en del av sin makt. Historiskt har mycket, på gott och ont, utgått från nationalstaten och den be- traktas alltjämt som en självklar, helt avgörande aktör. Men just nu förlorar den en del av sin makt. ·Förändringarna sker mycket snabbare än då började sitt politiska arbete. Då, i 1958, upp- levde hur tempot medgav att när ett beslut om en åtgärd var fattat, så kunde man göra förändringar om det inte blev så bra som tänkt innan åtgärden lett till stora och snabba effekter. Om man fattar ett beslut på det ekonomiska området, om man ger fel signaler, kan konsekvenserna bli oerhörda innan man hunnit bromsa utvecklingen och rättat till politiken. ·Kapitalet i världen är större och mäktigare . Kunde ens drömma om ett världskapital av den omfattning och med den rörlighet som det besitter? Enorma summor flyttas med den nya tekniken blixtsnabbt över statsgränserna. poängterar att i detta läge måste arbetet med att förstärka demokratin ske på fyra nivåer. Nationalstaten kommer fortfarande att vara en av de viktigaste aktörerna, men det är lämp- ligt och önskvärt att delegera frågor som tidigare avgjorts på riks- nivå till lokala, beslutande instanser, alltså en decentralisering. EU-anslutningen, och det alleuropeiska sam- arbetet, visar på frågor som måste över nationsgränserna. Regionerna blir en ny naturlig plattform. Det är inte självklart att man i regionen kan, vill eller bör kopiera de former för demokrati som finns i nationalstaterna. Det som populärt kallas för det demokratiska underskottet inom EU ställer oss inför en stor ut- maning men det är inte givet att denna ska mötas genom att bygga motsvarigheter till nationella parlament och regeringar. Man bör kanske gå helt andra vägar för att möta demokratins krav, menar . Det är på den globala nivån som vi möter den svåraste, och kanske viktigaste, utmaningen för demokratin, menar . Här handlar det i stor utsträckning om mänsklighetens överlevnadsfrågor: fred eller krig, miljö, svält, rasism m.m. betonar att vi bör söka vägar för att finna någon form för globalt demokratiskt ledarskap. – Jag har varit co-chairman i The Commission on Global Governance. Något slags Global Goverment tror jag däremot inte på. Det skulle åter igen vara ett misstag att tro att nationalstatens demokratiformer kan överflyttas till global nivå. Det kommer inte att fungera och det skulle heller inte vara särskilt bra från demokratisk synpunkt, säger . Global governance förutsätter många aktörer och många åt- gärder. Formerna för det globala demokratiska ledarskapet måste vara flexibelt och förändringsbart, menar . Vad blir alternativet om vi inte orkar med eller vill utveckla ett demokratiskt globalt ledarskap? Kan vi överlåta åt en eller några stormakter att styra världen, låta dem vara världspoliser och hoppas att de sköter ledarskapet å våra vägnar på ett anständigt sätt? I realiteten skulle det innebära , kanske också , , eller något annat land. säger sig på många sätt tycka mycket om men skulle inte vilja överlämna världens öde helt och hållet till president. Allra helst om denna president skall syssla med så mycket annat än det som rör de viktigaste frågorna i världen. Det mest skrämmande alternativet är emellertid enligt om vi tvingas konstatera att vi inte orkar med något ledarskap på global nivå överhuvudtaget och att det alltså blir någon slags anarki som kommer att råda i välden. – Någon säger att så illa kommer det aldrig att gå. Vi kommer aldrig släppa det dithän. Men jag är inte så övertygad om att den invändningen är riktig, säger . Det är ett tänkbart alternativ. Det är inte troligt att FN skulle avvecklas eller stoppas. Den farligaste situationen uppstår om FN vittrar sönder, tappar mer och mer av sin handlingskraft och att vi sjunker mer och mer ner i ett anarkistiskt skede med oerhörda risker. Jag vill inte att mina barnbarn ska behöva leva i en sådan värld! Vi har enligt min uppfattning dessa tre alternativ att välja mellan: att utveckla former för ett demokratiskt globalt ledarskap, att tolerera att någon eller några stormakter agerar världspolis åt oss eller riskera att vi glider in i ett anarkistiskt tillstånd utan något ledarskap alls, säger . Han berättar att han då och då konfronterar sina amerikanska vänner med dessa alternativ. De kan ibland vara nog så skeptiska till FN. Men i diskussionen hamnar de alltid i ett nej: kan inte ta på sig ett så här stort ansvar och anarkin vill inte heller de ha. Så i samtalen med hamnar de på ståndpunkten att det behövs ett demokratiskt globalt ledarskap. Men, säger , det dystra är att inte ens som medlem i uppfyller det mest självklara kravet, nämligen att betala sin egen medlemsavgift, och det trots att vi brukar bli överens om vad som behövs för att klara världen . När grundades efter kriget var det naturligt att diskussionen ägnades åt staternas säkerhet och samarbete. Så var det också under det . är det borta och förutsättningarna är helt förändrade. Majoriteten av existeran- de konflikter är inomstatliga även om traditionella mellanstatliga konflikter förvisso finns och kommer att finnas också . Men när vi nu funderar över hur demokratin kan utvecklas på global nivå tvingas vi också söka svar på hur man kan lösa kon- flikter inom staterna. Förtrycket av minoriteter är uppenbart i många enskilda stater. Hur kan vi skapa möjligheter för grupper med problem av detta slag att få sina saker behandlade på global nivå? – Jo, säger , om jag får redovisa en sorts provisorisk utopi för den globala demokratin så är den detta: ska naturligtvis vara hörnstenen. Om vi inte hade FN och om vi ändå ville diskutera oss fram till former för ett globalt demokratiskt ledarskap så skulle vi vilja åstad- komma former för ett organiserat samarbete mellan staterna som kunde hantera de nu aktuella, nya problemen. Då tvingas vi bryta mot en av de viktigaste principerna, en väldigt viktig princip , nämligen att man inte får ingripa i ett lands suverä- nitet, för att de mest allvarliga problemen ska kunna lösas i demo- kratisk ordning. – Minoriteter, förtryckta enskilda individer och frivilliga organisationer måste ges möjligheter att aktualisera sina problem på global nivå vid sidan av sina regeringar, säger , med tillägget att det kan synas vara ett modest krav. Men, säger han, det innebär en väsentlig förändring i för- hållande till hur det fungerat . har genom The Commission on Global Governance varit med om att föreslå två, som han säger, mycket enkla förändringar som skulle kunna göra FN till mycket mera av folkens institution, så som det var tänkt från början och som det står i stadgarna. – ett folkens organ, inte bara regeringarnas organ! Vid sidan av generalsekreteraren och säkerhetsrådet vill se ett nytt petitionsråd. Via detta skulle minoriteter, för- tryckta individer och frivilliga organisationer kunna få sina saker framlagda och prövade. Om petitionsrådet finner att så är rimligt läggs saken fram på säkerhetsrådets bord. skulle kunna bestå av fem framstående personer som har det globala samhällets förtroende, enligt förslag. Ett annat, kanske ännu enklare förslag, är att öppnar generalförsamlingens sal för frivilliga organisationer dagarna innan församlingens möte öppnas så att de får möjlighet att diskutera läget i världen. De skulle naturligtvis inte kunna fatta några beslut å världssamfundets vägnar men på så sätt skulle deras diskussion leda till att också sådant som stater vill förtränga kan hamna på dagordningen. Dessa möten kan leda till att undertryckta uppfattningar och minoriteters problem bättre Med världspressen samlad kan det bli en kanal för de som saknar sådana till ett globalt politiskt ledarskap. konstaterar att ingen kan föreställa sig stora FN-möten, oavsett det gäller miljöpolitiken i , jämställd- heten i eller något annat utan att non-govermental-organi- sations (NGO:s) finns med. Och där de varit med har massmedi- erna ofta gett NGO:s aktiviteter väl så stor uppmärksamhet som regeringarnas. Varför inte göra på samma sätt varje höst i FN? Det globala demokratiska ledarskapet måste också formas så att de globala ekonomiska problemen blir hanterade. I nationalstaten handlar politiken väldigt mycket, såväl i valrörelsen som i parla- mentet, om ekonomins skötsel. Väldigt mycket av politikens sam- arbetsproblem handlar i grunden om ekonomi. Ingen valrörelse i kan föras utan att ekonomin spelar en huvudroll. Men på global nivå har vi inte ett representativt organ där man ens kan diskutera de ekonomiska problemen. Och företrädare för den nyliberala ekonomiska teorin har de senaste 15 till 20 åren predikat att det inte är nödvändigt. Låt bara dessa krafter sköta sig själva så blir det bra, har de sagt. I den rapport som The Commission on Global Governance lagt fram så säger vi att om denna inställning får råda så är inte frågan om en ekonomisk katastrof inträffar, utan när den inträffar. För vissa har den redan inträffat. Somliga säger visserligen att Asien- krisen redan är över – men i så fall har den också redan skördat många offer. Det finns också pessimistiska prognoser över ut- vecklingen i Väst – för och . Slår de in är krisen långt ifrån över . Men har vi inget organ som kan diskutera detta. har vi inte haft en Nobelpristagare i ekonomi som ens diskuterat dessa problem – 1998 fick vi en. Men de gångna årens kan stå som symbol för hur inte heller vetenskapssamhället in- tresserat sig för dessa problem. – G7-gruppen är väl i och för sig bra – men den kan inte anses vara representativ. Jag tror att vi behöver ett ekonomiskt säker- hetsråd inom FN eller något likande organ, säger . Han finner det uppmuntrande att , med sin erfaren- het som finansminister i och president i EU-kommis- sionen, nu också driver detta krav hårt. – När jag föreslagit det har det viftats åt sidan. Det här kan en representant för ett litet land som gärna skulle vilja vara med och bestämma men som inte förstår sig på saken säga, tycks de mena. Men något sådant kan man inte säga om Delors, han har varit med på G7-mötena och han vill också ha ett ekonomiskt säkerhetsråd som ett inslag i ett globalt demokratiskt ledarskap. pekar på behovet av en samordning mellan existe- rande institutioner på världsnivå: , IMF osv. Erfaren- heterna från EU-samarbetet har stärkt honom. Han minns de hånfulla kommentarer som förekom här och där när han vid sina första och andra möten som statsminister medverkade i EU och föreslog en samordning av den ekonomiska politiken. Det var också ett huvudargument för att över huvud taget skulle förorda medlemskap. Och har vi tagit stora steg mycket snabbare än vad jag trodde var möjligt i rätt riktning, säger . – Jag är absolut övertygad om att vi också på den globala nivån måste finna former för diskussion om den ekonomiska politiken även om vi inte hittar en perfekt form från början. Tilltron till de demokratiska institutionerna tål inte att vi fortsättningsvis saknar ett sådant forum. Även det politiska säkerhetsrådet behöver reformeras och göras mera representativt, enligt . Han tycker att det är olyckligt att och långsiktigt står utanför ansvars- tagande. Självfallet behövs också en bättre representation för tredje världen: , och . Det borde finnas flera roterande medlemmar. – Jag ser framför mig ett säkerhetsråd med 23 medlemmar. Någon säger då att det blir för byråkratiskt. Men , med cirka nio miljoner invånare, har nära nog det antal ministrar i regeringen som jag föreslår för . Talet om att 23 är ett för stort antal ledamöter i säkerhetsrådet är en undanflykt från dem som har makten och vill slå vakt om rådande ordning, menar . Slutgiltligen gäller det den internationella rätten. Ingen demokrati kan fungera utan någon form för rättssystem. Här har vi en av de största bristerna , egentligen en lika stor svaghet som på det ekonomiska området. Vi har den i . Men inte ens majoriteten av världens stater har undertecknat konventionen för dess verksamhet och accepterar därmed inte heller att underordna sig dess beslut. Domstolen är därmed tandlös, ett exempel på detta fick vi när sökte ställa inför domstolen och det finns också andra exempel. Ljuspunkten är att det nu fattats principbeslut om den inter- nationella brottsmålsdomstolen och ad hoc finns nu en sådan dom- stolsverksamhet med hänsyn till händelserna i det tidigare . Existensen av en internationell brottsmålsdomstol kan komma att förhindra framtida brott. Önskvärdheten av detta inskärps av gripandet av i . Men det är naturligt- vis också väldigt viktigt att den i ges framtida möjligheter att verkligen vara en domstol, menar . står vi inför ett tusenårsskifte. Med stor sannolikhet blir det ett stort möte i anslutning till FN. Många tal och många stats- chefer. Det vore dystert om mötet inte används för att åstad- komma något väsentligt. FN:s 50-årsjubileum blev dessvärre ett möte med tal och skålar och inte mycket mera. Jag hoppas att inte ytterligare ett tillfälle går till spillo. Det behövs några tunga beslut för att stärka det globala demo- kratiska ledarskapet. Reformprocessen bör hållas levande, be- greppet Global Governance bör ges ytterligare innehåll. Det finns en risk för att vittringsprocessen i stället tar fart och att vi glider ner i alternativet med anarki i världspolitiken. För att bättre kunna hindra en sådan anarki bör vi minna var- andra om följande: Man kan fly från nästan alla grannskap. Man kan flytta, ge sig på något som man trivs bättre med. förvisso inte flytta. Men om de som är rika och välbeställda känner hot och otrygghet så kan de ofta bege sig till ett nytt grannskap. Men det globala grannskapet är det enda grannskap vi inte kan fly ifrån. Och människors beroende av varandra världen över ökar dramatiskt. Det är strutspolitik att inbilla sig att man inte behöver bry sig om de globala problemen. Därför bör vi ta itu med dem. Problemen måste lösas på ett anständigt sätt. Vi bör utgå ifrån enkla grundläggande regler som rättvisa, solidaritet och samverkan. Tron på demokratins och politikens möjligheter behöver stärkas. – Det som gör mig mest optimistisk är att vinden vänt. För- aktet, eller misstron, mot politiken ersätts av en mera realistisk, men grundläggande tro på demokratins möjligheter. Det borde kännas stimulerande för utredningen att ni tillsatts och arbetar i ett läge då tilltron till demokratin ökar. Osäkerheten om vilka medel som ska användas är en annan sak, den är en spännande utmaning, säger . Ansvarig för referatet: , sekretariat. Globaliseringen, demokratin och välfärdssamhället Både som slagord och samhällsvetenskaplig term har ordet globali- sering en mängd olika betydelser. Två definierande kännetecken brukar dock betraktas som centrala. Det ena är att kommunika- tionen mellan olika delar av världen, , har blivit så snabb, att händelser och åtgärder på en sida av jordklotet praktiskt taget har konsekvenser för samfund och individer på andra delar av jorden. Det andra kännetecknet är att vissa globala rela- tioner, främst marknadsrelationerna, blivit alltmer autonoma och inte mer kan statligt och nationellt styras. Globaliseringsanalytiker brukar därför dra en skarp skiljelinje mellan internationalisering och globalisering (Albrow 1990, 9- 10). Internationaliseringen ut- märks av, vare sig det är fråga om ekonomiska, politiska eller kul- turella relationer, att de är styrda och på något sätt överenskomna mellan stater eller mellanstatliga organ. Vid globaliseringen anses nationalstatens möjlighet att styra, kontrollera eller välja mellan olika alternativ ha försvunnit eller avsevärt minskat. Även om statens roll vid styrningen av de globala processerna kan diskuteras och i själva verket fortsätter att vara en debattfråga, är det alltså inledningsvis skäl att utgå från två definierande känne- tecken på globaliseringen: (1) den är global dvs. (2) den minskar i en avsevärd grad staters och enskilda nationers förmåga att styra samhällsutvecklingen. GLOBALISERINGEN, DEMOKRATIN OCH VÄLFÄRDSSAMHÄLLET Det brukar ibland hävdas att det problematiska i globaliserings- diskussionen är att ingen ännu har kunnat definiera vad globalise- ringen är. Så formulerad är frågan knappast rätt ställd. När man frågar vad globaliseringen är, frågar man efter beskrivningar, som presenteras i otaliga undersökningar. Det vore ofruktbart att en gång för alla försöka fastslå vad globaliseringen inbegriper. Vi får nöja oss med inledande, beskrivande definitioner såsom den, att globaliseringen innefattar tendenser till att vissa sociala företeelser är på väg att bli världsomfattande och till att de enskilda national- staternas möjlighet att styra utvecklingen har minskat. Vad är det som globaliseras? Diskussionerna och analyserna av globaliseringens konsekvenser innefattar två principiellt olika problem. Det ena gäller den faktiska frågan om vilka företeelser, som tenderar att globaliseras, det andra hänför sig till den normativa frågan om den eventuella globa- liseringen är bra eller illa. Den sistnämnda frågan kräver otvivel- aktigt att man formulerar kriterier för hur globaliseringens kon- sekvenser skall evalueras. Från demokratins synpunkt och ur en svensk demokratiutred- nings synvinkel gäller de två helt centrala frågorna möjligheterna att med nuvarande globaliseringstendenser bibehålla den politiska demokratin och de centrala egenskaperna hos den svenska och nordiska välfärdsstaten. De två frågorna hör intimt ihop. Under- sökningar i alla nordiska länder, i systematiskt utförda av bl.a. (1995, 53-74), visar att en stor majoritet av befolkningen önskar bibehålla samhällets socialpolitiska institu- tioner och välfärdsstatliga program.