sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — följande år övergav av judarna i sina hem. från den tyska inmarschen i och fram till krigsutbrottet flydde ungefär hälften av judarna där. minskade möjligheterna för judar att få visum till flera länder. De flesta länder stängde gränserna för judiska flyktingar. Även den svenska flyktingpolitiken blev, som framgår av avsnitt 2.4.1, ännu strängare . förbjöds judar i Nazityskland att lämna landet. Även medan det ännu saknades formella hinder att lämna Nazi- innebar ett uppbrott en kraftig ekonomisk förlust. Sedan tid fanns en lag om flyktskatt, , som syftade till att hindra kapitalflykt från . Enligt den lagen tvingades emigranter att betala 25 procents skatt på all sin egendom.10 Ju större förmögenhet desto större förlust. Av detta skäl tvekade judar med stor förmögenhet till en början att lämna Nazityskland. Det fanns nazistiska ekonomer som under första år argumenterade mot att kapitalstarka judar lämnade landet. Det bidrog till att många judar valde att invänta bättre tider.11 De avvaktade med sina visumansökningar och med sin planering för emigration. Ett annat skäl som fick många judar att tveka var att deras tillgångar endast kunde säljas till låga priser. Vidare infördes bestämmelser om 10Bauer (1982), s. 123. 64 Det historiska sammanhanget begränsningar vid köp av utländsk valuta. Det kunde komplicera saken ytterligare, eftersom de judar som trots allt var beredda att lämna Nazityskland oftast behövde kapital för att få visum till något annat land. De flesta länder som tog emot judiska flyktingar krävde nämligen garantibelopp för att flyktingen i fråga inte skulle komma att ligga statskassan till last. Säkert var det tiotusentals judar som tvingades att till låga priser sälja sina butiker, fastigheter och personliga tillgångar för att finansiera sin flykt. En vanlig föreställning är att förmögna judar kunde köpa sig fri passage ut ur Nazityskland. Det finns emellertid inga belägg för att detta förekom i någon större omfattning, även om det finns enstaka exempel. låg problemet för den som ville fly inte i att komma ifrån Nazityskland utan i att få visum till något annat land. Genom flyktskatten och genom de konfiskationer och plundringar som ingick i de nazistiska förföljelserna kom de ändå över stora mängder judiska tillgångar. Under kriget förekom en rad olika förhandlingar mellan naziregimen och representanter från väst angående förföljda personer i Nazityskland. Dessa förhandlingar handlade inte i första hand om transferering av tillgångar utan om att rädda människoliv. I länder som , och gjordes seriösa försök att betala för judiska liv. Även från svenskt håll gjordes liknande ansatser. Som exempel kan nämnas att den judiske flyktingen försökte rädda trosfränder från genom att köpslå med nazisterna. Storch försökte också intressera den för denna metod.12 Först mot slutet av kriget accepterade även den tanken på att förhandla med nazisterna för att rädda judar och andra förföljda undan deportation och död. välkända insats är ett exempel på en räddningsaktion som kom till stånd efter svenska förhandlingar med företrädare för naziregimen. Tiotusentals judar i var egna företagare med internationella kontakter, ibland i . skedde en systematisk bojkott och uteslutning av judar ur det tyska finans- och affärslivet. Åtskilliga judar som hade möjlighet därtill försökte då rädda undan tillgångar till utlandet. Det är därför inte osannolikt att olika slags 12 , s. 126. Det historiska sammanhanget 65 egendom av judiskt ursprung fördes till från Nazityskland, naziockuperade länder och hotade länder, främst . Möjligheten att föra tillgångar från minskade i takt med att nazisterna berövade judarna deras arbeten och inkomstkällor, vilket medförde att judarna tvingades sälja sparade tillgångar för att överleva. Efter krigsutbrottet och de tyska landvinningarna i början av kriget kom miljontals judar under tysk ockupation. Endast ett fåtal av dessa lyckades rädda sig själva och sina tillgångar. Om tillgångar som varit i judisk ägo kom till under eller efter krigsåren, så bör det sannolikt främst ha varit fråga om rövad egendom eller egendom som den judiske ägaren tvingats sälja till underpris. Sammanfattningsvis kan sägas att den judiska befolkningen i vid tiden för makttillträde förfogade över stora mängder tillgångar. Om man betänker hur många judiska hem som raserades och skövlades på alla tillgångar, så måste man också konstatera att alla de möbler, äkta mattor, pianon, tavlor, pälsar, klockor och silverljusstakar som sammanlagt måste ha funnits där skulle ha kunnat fylla tusentals magasin. Frågan om hur stor andel därav som hamnade på den internationella marknaden och nådde står öppen. 2.3Nazismens rasideologi och föreställningsvärld För att förstå utplundringen av judar och andra grupper som av de tyska nazisterna definierats som rasligt underlägsna eller ondskefulla, är det nödvändigt att uppehålla sig vid den nazistiska ideologin.13 Då kommissionens arbete berör judiska tillgångar, kommer framställningen att fokuseras kring antisemitismen, övriga aspekter av den nazistiska ideologin kommer inte annat än marginellt att beröras. Antisemitismen och rasideologin var dock de bärande fundamenten i den nazistiska ideologin.14 Givetvis fanns det individer i den nazistiska 13För en sammanfattning av debatten kring nazismens ekonomiska dimension hänvisas till , The Nazi Dictatorship: Problems and Perspectives of Interpretation, , 1989, kapitel 3. 14Det finns en mycket rikhaltig litteratur kring antisemitism. Det finns i detta sammanhang inte möjlighet att i detalj beröra denna. I det följande återges ett urval av böcker som berör ämnet, huvudsakligen sådana som även har en koppling till nationalsocialismen: , The Longest Hatred, New 66 Det historiska sammanhanget hierarkin och grupper av individer som handlade av andra skäl än ideologiska, såsom exempelvis för personlig skull, men ideologin legitimerade och möjliggjorde såväl utplundringen som förintelsen. Det finns, när det gäller i vilken grad ekonomiska skäl fanns som motiv till Förintelsen, olika uppfattningar inom forskarvärlden. Den brittiske forskaren hävdar när det gäller själva Förintelsen följande: The extermination of the Jews was, ultimately a policy which contradicted economic rationality.15 Man bör också hålla i minnet att den nazistiska hierarkin inte skall ses som en enhet. Historien om den tyska nationalsocialismen är även historien om oändliga stridigheter mellan rivaliserande fraktioner, som hade olika uppfattningar om vilken politik som skulle drivas. Detta gäller även politiken gentemot judarna. När det gällde utnyttjandet av koncentrationslägerfångar som slavarbetskraft,16 som kan och bör ses som en form av ekonomisk utplundring, fanns det t.ex. en konflikt mellan SS-Wirtschafts– und Verwaltungshauptamt och rustningsministerium.17 Antisemitismen kan sägas bestå av en samling attityder och diskurser om judar som bl.a. handlar om (negativa) differenser och uteslutning, om förträngningar, projektioner och fantasier. Dessa funktioner och psykologiska drag delar antisemitismen med andra rasistiska och främlingsfientliga diskurser. Vad som skiljer antisemitismen från andra liknande fenomen är dess långa historiska roll i den västerländska civilisationen och speciellt de starka inslag av tro på judarnas makt, , 1991, Schoeps, , Alphones red, Antisemitismus nach dem Holocaust, 1986, , The German Dictatorship, The Orgins, Structure and Consequences of National Socialism, , 1973, , och det moderna samhället, 1991, , The Destruction of Jews, 1985, , The History of Antisemitism, 1985, , Fascination og forbrytelse: Den nazistiske tid 1919-1945, 1992, samt , The Holocaust in History, Pelican books, 1987 15Kershaw 1989, s. 59. 16För en sammanfattning av diskussionen kring slavarbetskraften se, , The Flick Affair, Patterns of Prejudice, volym 31, nr 2 1997, s. 51-59. 17Bernd , The Aristocracy of National Socialism:The Role of the SS in National Socialist , i Aspects of the Third Reich, ed. , s. 444. Det historiska sammanhanget 67 moraliska mindervärdighet och ondska, som präglar dess föreställnings- värld. Fenomenet kan inte tolkas eller förstås utan att det sätts in i ett historiskt sammanhang. Åtminstone sedan medeltiden har den väster- ländska kulturen levt med antisemitism som en mörk underström, som riktar sig mot den judiska religionen med såväl religiöst som sekulärt grundade motiv.18 Den antisemitiska föreställningsvärlden utgör delar av en brokig mosaik, i vilken skilda historiska yttringar assimilerats och sammansmält. Idéer och attityder som från början har präglats också av reella samhälleliga och andra konflikter (t.ex. ekonomisk konkurrens) har fortplantats och kunnat fungera frikopplade från sina sociala och tidsbundna rötter. I sina extrema former fungerar antisemitismen som en förklaring av såväl hur världen fungerar som historiens förlopp. Den tidiga antisemitismen i det kristna var huvudsakligen religiöst betingad och baserades på föreställningen om judarna som fördömda folk. Den hade sin grund i anklagelsen mot judarna som Gudsmördare, och därmed förbundna med och mänsklig- hetens fiender, samt teologiska resonemang, i vilka de kristna övertagit rollen som utvalda folk från judarna. Dels understödde och legitimerade den antijudiska teologin föreställningar som uppstod på en mer folklig nivå, dels, och än viktigare, formades och befästes attityder som grundades i alienerande och fantastiska konstruktioner av judarna, konstruktioner som ursprungligen hade religiösa motiv men som med tiden fick ett socialt, ekonomiskt, kulturellt och politiskt innehåll. förstärktes och utvecklades mytbildningen kring judarna, och nya stereotyper tillkom. Bilden av den judiske ockraren, ritualmordsanklagelsen och tron på en judisk konspiration mot den övriga (kristna) mänskligheten härstammar från denna tid.19 18Vanliga antisemitiska påståenden består av religiöst motiverade åsikter (judarna är Gudsmördare, judarna är blinda som inte accepterar som , judendomen är en vidskeplig, underlägsen, rasistisk religion osv. ), av handfasta gruppstereotyper (judar är snåla; judar håller ihop och tänker bara på sig själva o.dyl.) liksom irrationella föreställningar (judarna styr marknaden; judarna eftersträvar världsherravälde m.m.). DS 1998:35, avsnittet om antisemitismen, vilket författats av idéhistorikern . 68 Det historiska sammanhanget I den medeltida konsten återfinns t ex en rad antisemitiska motiv och stereotyper.20 Dessa föreställningar, idéer och attityder institutionaliserades och bars vidare . De blev till en del av tal-, skriv- och bildspråket, som lever kvar ännu . Man kan därför säga att antisemitismen har kommit att bli en del av den kulturella koden i Europa.21 sammansmälte den traditionella antisemitismen och det nya rasbiologiska tankegodset med en politisk antisemitism, som uppstått delvis som en reaktion på judarnas politiska emancipation i många europeiska länder. Judarna kom vid sidan av fördömda folk även att anklagas för att utgöra en ekonomisk och politisk stormakt, en ondskefull eller underlägsen ras, som utgjorde en dödlig fara för de europeiska folken. Antisemitismen efter 1870 gick i vågor, och tilltog i kraft efter för att nå en kulmen under med den nazistiska massakern på två tredjedelar av den europeiska judenheten.22 I den antisemitiska diskursen finns ett antal återkommande teman, såsom bilden av judarna som ockrare och bedragare, ofta inom affärslivet, myten om den judiska världskonspirationen, osv. Dessa föreställningar återfinns bland såväl religiösa som icke-religiösa antisemiter. I den antisemitiska retoriken – den religiösa såväl som den icke-religiösa – berövas judarna successivt alla mänskliga drag och förvandlas till ondskefulla icke-människor. Detta är särskilt utmärkande i den nazistiska retoriken.23 Antisemiter har använt sig av ett kodspråk – man skulle t.o.m. kunna tala om existensen av ett särskilt antisemitiskt språkbruk.24 Det antisemitiska kodspråket innehåller en rad ord och ordval som fungerar som signalmarkörer för den invigde. I mellan- krigstidens antisemitiska diskurs är det antisemitiska budskapet i de 20Robert S Wistrich, Antisemitism: The Longest Hatred, , 1991, s. 29 (Cit: Wistrich 1991). 21Yehuda , Antisemitism as a European and World problem, i Patterns of Prejudice volym 1, 1993, s. 15-24. 22DS 1998:35, avsnittet om antisemitismen. 23Wistrich 1991, s. m. fl: sind alle unschuldige Täter!, Diskurshistorische Studien zum Nachkriegsantisemitismus, am 1990. Det historiska sammanhanget 69 flesta fall klart uttalat. Kodspråket är i mångt och mycket något som kom att utvecklas , när explicit uttalad antisemitism inte längre var politiskt och socialt gångbar. Det nazistiska rasbegreppet såsom det kom till uttryck inom den tyska nationalsocialismen innehöll tre dimensioner. ·Indelningen i värdefulla och icke värdefulla raser. ·De andliga raserna – den judiska mentaliteten, vilken förvandlade de politiska motståndarna till andliga judar. ·Det naturliga urvalet inom den ariska rasen, dvs. ledar- och ansvarsprincipen och i förlängningen eliminerandet av de ras- försämrande elementen. Det mest utmärkande draget i rasideologin var antisemitismen.25. Centralt i den nazistiska föreställningsvärlden var även föreställningen om den judiska världskonspirationens dubbla ansikten. Judarna sades både ligga bakom kapitalismen och på samma gång kommunismen.26 Antisemitismen i alla dess olika former var påfallande i det budskap som spreds i den nazistiska propagandan . framhåller i en artikel om antisemitisk och fascistisk propaganda, att propagandan är uppbyggd efter ett bestämt rituellt 25 För det nazistiska rasbegreppet se t ex , The Nazi Question: An Essay on the Interpretations of National Socialism (1922 – 1975), 1981, , National Socialism and the Religion of Nature, 1986. 26 Som ett av oräkneliga exempel på detta tema kan nämnas några rader i en artikel (Der alte rote Feind) av den tyska arbetsfrontens ledare i de ledande rikstyska tidningarna , efter inledningen av : Juden var vår fiende, men ensam hade han inte förmått någonting mot oss nationalsocialister om han inte hade kunnat leda hjälpfolk och drabanter i kampen mot den nationalsocialistiska världsåskådningen genom de av honom behärskade partierna, grupperna och förbanden. Därför hävdade vi nationalsocialister alltid, att partiets form, vare sig det var borgerligt eller marxistiskt, kapitalistiskt eller bolsjevikiskt, var fullkomligt likgiltig. Bakom de kapitalistiska partierna – , handelspartiet och de andra borgerliga intressegrupperna – liksom bakom de proletärapartierna , stod alltid . De var alla judens köpta subjekt och lät sig suteneras av hans guld. I denna judisk-kapitalistiska, bolsjevikiska värld var den aktivaste kampenheten bolsjevismen och Röd front. (...) Bolsjevismen är judendomens förhud och som sådan kommer den att falla och måste falla!...Bolsjevismen skall falla och med den faller och !. , Schmiede des Schwertes, 1942, s. 233-234 och s. 238. 70 Det historiska sammanhanget mönster där fienden/konspirationen och den nära förestående katastrofen – /inbördeskriget ställs mot den tappra rörelsen som kämpar mot övermakten.27 Rasideologin var den ideologiska komponent i det national- socialistiska programmet som förvandlade nationalsocialismen till en politisk religion, i vilken judarna och de rasligt underlägsna blev symbolen för det yttersta onda . Enligt nazisterna pågick en ständig kamp mellan raserna. Denna kamp sågs av nazisterna som historiens främsta drivkraft. Mänsklighetens historia var en ständig kamp mellan den ariska rasen och parasitfolken, dvs. judar, slaver, färgade och zigenare, en strid mellan natur och antinatur.28 Kampen mellan raserna försiggick enligt nazisterna på alla plan och fienden, dvs. judarna och de underlägsna raserna – som enligt nazisterna kontrollerades av dessa, dök, som berörts tidigare, upp i olika skepnader. Ordet kamp, vilket ständigt återkom i retoriken var ett av de centrala uttrycken i den nationalsocialistiska vokabulären. Kamp betydde för de tyska nazisterna en strid på liv och död mot nationens inre och yttre fiender. Kamp betydde också för nazisterna den enskilde medlemmens kamp för överlevnad. Nazisterna erbjöd en totalsyn på livet, i vilket den ständigt pågående kampen var huvudsaken.29 Den rasideologiska delen av den nationalsocialistiska ideologin förvandlade den till en politisk religion, i vilken agitationen blev till en religiös förkunnelse. Grundtanken i rasideologin var att alla rasligt negativa element i befolkningen skulle bekämpas och elimineras. Individens lycka var av underordnad betydelse i jämförelse med staten och rasens behov. Resultatet av detta blev ett samhälle från vilket judar, zigenare och andra enligt nazisterna mindervärdiga element på förhand var exkluderade, därför att de inte skulle ha någon funktion att fylla i den nationalsocialistiska staten. De var reducerade till icke människor och parasiter på samhällskroppen. I Tredje Riket kom detta att innebära att de förlorade sina politiska rättigheter. Förlusten av de politiska rättigheterna medförde, enligt forskaren , att de var överflödiga i samhället. De har förlorat all rätt till liv och mänsklig värdighet. Politiska rättigheter är varken instiftade av , autonoma 27Theodor , Antisemitisk och fascistisk propaganda, återtryckt i Ord & Bild nr 6 1993 s. 35-41 28Aycoberry 1981, s. 5. Se även , Historien som biologiskt öde; Om perspektivförskjutningar inom mellankrigstidens tyska historieskrivning, 1989. 29Ian Kershaw, Ideology, Propaganda and the of the Nazi Party, i The Nazi Machtergreifung, 1983, s. 162-178 Det historiska sammanhanget 71 eller i sig själv giltiga. De människor som inte passade in i det nationalsocialistiska samhället hade helt enkelt upphört att existera därför att det inte längre fanns någon myndighet som garanterade deras säkerhet. De hade förpassats till Nekropolis – de dödas stad.30 Judarna var inte, som tidigare berörts, de enda som drabbades. Steriliseringar och senare eutanasi drabbade en rad andra grupper eller för att citera den kanadensiske forskaren . Kater, som i förordet till boken skriver:31 And surely it does not diminish the acknowledged horrors of the Holocaust or dishonour the memory of its victims to point out that many of these expendable individuals were non-Jewish Germans; tuberculous or handicapped children; mentally ill or retarded adults; the institutionalized elderly; the unemployed poor; prostitutes; alcoholics I propagandan och retoriken var antisemitismen självfallet ständigt närvarande. I nazisternas föreställningsvärld var judarna den ständiga huvudfienden; den dödliga inre och yttre fienden som med alla medel måste bekämpas. I den ideologiska utbildningen av SS männen, som var Tredje Rikets politiska soldater, ingick t.ex. att dessa skulle bekämpa såväl den yttre som inre fienden, och bakom dessa fiender – demokrater, frimurare, marxister och kristna – fanns, enligt nazisterna, judarna och de som var besmittade av judisk mentalitet – de andliga judarna. De externa och interna fienderna var i praktiken de samma. För SS –männen var fienden alltid närvarande och måste alltid bekämpas.32 , som forskat kring roll i den slutgiltiga lösningen, hävdar att när helst det uppstod en intern eller extern opposition mot nationalsocialisterna, trodde och , att judarna stod bakom denna.33 30Richard , Förintelsens lag, 1980, s 40, 102. 31Götz , , , Cleansing the Fatherland; Nazi Medicine and Racial Hygiene, , 1994. 32Bernd , The Aristocracy of National Socialism:The Role of the SS in National Socialist , i Aspects of the Third Reich, ed , s. 433- 33Richard Breitman, The Architect of Genocide; and the , , 1991, s. 92. 72 Det historiska sammanhanget Att handla i affärer ägda av judar, eller anlita judiska läkare etc, för- vandlades i den nationalsocialistiska retoriken till en illojal handling mot den egna rasen. Men jämna mellanrum såväl som drevs bojkottkampanjer mot judiska företag. Kraven på bojkott av judiska företag och näringsidkare drevs både i de nationalsocialistiska tidningarna, i den reguljära mötespropagandan och i gatupropagandan. Bojkotter kunde även drivas via s.k. direktaktioner, dvs. att SA-män, stod utanför affärer ägda av judar och delade ut flygblad med uppmaningar till bojkott. genomfördes t.ex. en bojkott av judiska näringsidkare som svar på en amerikansk och i viss mån engelsk bojkott mot tyska varor, som enligt nazisterna, startats av den internationella judendomen.34 Nazisterna betraktade konfiskeringen av judiska tillgångar, ariseringarna av företag och liknande som en form av återbetalning av judarnas historiska skuld till det tyska folket. Ett exempel på detta är det skadestånd som utkrävdes av de tyska judarna efter . I den nazistiska före- ställningsvärlden, blev mordet på den tyske legationstjänstemannen i , ett dåd utfört av den judiska världskonspirationen, en medveten handling från judarna som kollektiv riktad mot den tyska staten. Den internationella judendomen – som givetvis inte existerar, gjordes med denna logik ansvarig för de aktioner som vidtagits mot de tyska judarna, som i sin tur ålades att betala skadestånd för förstörelsen av sina egna tillgångar.35 De olika åtgärder som vidtogs för att beröva judarna deras tillgångar sågs av nazisterna som ett rättmätigt återtagande av tillgångar som, enligt dessa rättmätigen tillhörde, det tyska folket. Utplundringen av judarna innebar inte, såsom den var tänkt, att enskilda individer eller ens grupper av individer skulle komma tillgångarna till del utan att allt skulle 34Aspects of the Third Reich, ed. by , 1985, s. 376. 35 I den order om skadestånd som utfärdade efter hänvisades inledningsvis till judarnas fientliga hållning mot det tyska folket och riket. Eftersom judarna inte ens drog sig för ett fegt mord krävdes, enligt ordern, ett beslutsamt motstånd och en skarp tillrättavisning. order , Documents of the Holocaust, Selected Sources on the Destruction of the Jews of and , , and the Soviet Union, Yad Vashem, 1981, s. 117. Det historiska sammanhanget 73 sa bl.a. i sitt tal till SS ledarna i Posen följande rörande de tillgångar som beslagtagits i samband De förmögenheter de hade har vi tagit ifrån dem. Jag har givit strikta order, som har utförts av SS-Obergruppenführer , att denna förmögenhet, självklart, utan undantag ska tillfalla riket. Vi har inte behållit något för egen del. Enskilda som har felat straffas i enlighet med en order som jag gav i början och som varnade: Var och en som tar så mycket som en mark är en död man. – de är inte så många – har brutit mot denna order, och de kommer att dö utan förbarmande. Vi hade den moraliska rätten, vi hade plikten gentemot vårt folk att döda detta folk som ville döda oss. Men vi har ingen rätt att berika oss själva med en enda päls, en enda klocka, en enda mark, en enda cigarett eller någonting annat. I realiteten kom dock självfallet många enskilda individer personligen att dra nytta av konfiskeringarna. Detta särskilt i slutskedet av kriget då kontrollen inte längre fungerade– men det finns exempel på individer som avrättats för att de lagt beslag på konfiskerat gods för egen del. och liknande försåldes dock av staten, bl a såldes beslagtagen judisk och polsk egendom till folktyskar efter ockupationen av 1939.37 Och givetvis drog tyska firmor nytta av ariseringen som inleddes och under 1938.38 Kommissionen återkommer nedan till ariseringar av företag och försäljning av konfiskerad konst och andra värdeföremål. 2.4Sveriges politik mot Nazityskland Den svenska flyktingpolitiken kan sammanfattas i två faser. Under den första fasen förde en synnerligen restriktiv politik mot judiska flyktingar, medan den andra fasen kännetecknades av en generös flyktingpolitik mot människor från samma folkgrupp. Förändringen fick fullt genomslag fr.o.m. november 1942.39 Den förda flyktingpolitiken är ett ämne som berör kommissionens uppdrag om