sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Med all sannolikhet kommer behov, efterfrågan och utbud av äldre- omsorg se annorlunda ut . På samma sätt som det skett förändringar kommer det rimligen att bli förändringar även fortsättningsvis. Skillnaderna mellan kommunerna i andel äldre med omsorg visar att det inte finns en viss nivå som är rätt och statisk. Att göra framskrivningar är vanskligt, eftersom det finns alltför många osäkra faktorer. En sådan faktor är inkomstutvecklingen för pensionärskollektivet. En annan är bedömningen av behovet av äldre- omsorg. Vilka grupper som kommer att ha äldreomsorg på- verkas t.ex. av: .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ 211 ·Folkhälsoutvecklingen och effekter av förebyggande insatser. ·Medicinska framsteg kan såväl minska omsorgsbehovet, t.ex. genom nya läkemedel som bromsar demenssjukdomens förlopp, som öka omsorgsbehovet genom att vård i ökad utsträckning kan ges i hemmet. ·Hur anvarsfördelningen mellan kommun och landsting utvecklas. ·Hur synen på äldreomsorg utvecklas (generell nyttighet, inkomst- prövad förmån för mindre bemedlade eller ). ·Kommunernas policy för biståndsprövningen. ·Effekter av uppsökande verksamhet eller avsaknad av sådan. Listan kan göras betydligt längre. Svenska Kommunförbundets Äldre- beredning redovisar i sin slutrapport1 ett antal faktorer av betydelse. Slutsatsen är att varje prognos eller scenario blir behäftad med stor osäkerhet. Olika metoder för att beräkna pensionärernas inkomster har diskuterats med sakkunniga inom , RFV och kom- munförbundet. Den metod som valts har varit att i SCB:s FASIT-mo- dell ge äldreomsorgstagarna den inkomst som omsorgstagare med samma civilstånd, kön etc har i den yngsta gruppen ålderspen- sionärer. Analysen visar att intäktsbortfallet med utredningens förslag kan bli större, dvs. kring i stället för . Om avgiftstaket sätts lägre, t.ex. , blir intäktsbortfallet större. Med högre avgiftstak blir ökningen av intäkts- bortfallet inte lika stor. Vid ett avgiftstak om skulle intäkterna minska med knappa . Kostnaderna för riktvärdet för förbe- hållsbeloppet sjunker marginellt fram i takt med att allt fler kan betala en avgift, medan kostnaden för avgiftstaket ökar. Avgiftsfinansieringsgraden kan, om dagens taxeregler behålls oför- ändrade, öka från till . I vilken mån kostnader kan komma att uppstå för förstärkt brandskydd beror dels på hur respektive kommun tillgodosett brandsä- 1 , Äldreberedningen, Vår framtid, äldres vård och omsorg inför 2000-talet 212 .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ kerheten för de boende, dels på lokala bedömningar av behov av kompletteringar av larm, förbättringar av utrymningsvägar, utbildning av personal etc. i framförallt de äldrebostäder som b yggts som renod- lade . Det saknas uppgifter om utformningen av brandskyddet i landets . Bedömningarna av vilka krav som behöver ställas hör hemma inom den lokala myndighetsutövningen i respektive kommuns räddningsnämnd. Att göra några kostnadsberäkningar är därför inte möjligt. Det som kan låta sig göras är vissa mycket grova antaganden. Antalet särskilda boendeformer som av huvudmannen benämns ser- vicehus kan uppskattas till drygt 1 000 och antalet hushåll har ovan be- räknats till cirka 51 000. har gjort bedömningen att brandskyddet behöver förbättras i servicehusen och bli jämförbara med vad som gäller för gruppbostäder och ålderdomshem. Kostnaden utslaget per lägenhet kan mycket överslagsmässigt beräknas till . Om denna kostnad skulle gälla även andra , och man antar att samtliga byggts med lägre krav på brandsäkerhet och därför kan behöva få sitt bandskydd kompletterat, skulle investeringskostna- den uppgå till ungefär en halv miljard. Det bör dock understrykas att detta inte är att se som en bedömning av faktiska kostnader. För vissa torde det inte krävas några investeringar alls. De kan t.ex. vara utformade som enplanshus med goda utrymningsmöjligheter, eller redan från start planerats för perso- ner som är sängliggande eller rullstolsburna. I andra fall kan kostna- derna bli högre, t.ex. om fastigheten saknar två utrymningsvägar. De investeringskostnader som kan uppstå drabbar fastighetsägaren. Ett vanligt ägarförhållande är att kommunens allmännyttiga fastighets- bolag äger och förvaltar servicehuset. Kostnaden beror på att de boen- des hälsa och funktionsförmåga förändrats jämfört med vad som förut- sattes när bygglovet gavs. Det är därför troligt att vi ssa kommuner kommer att ta dessa investeringskostnader inom ramen för sina kostna- der för äldreomsorgen. Normalt sett torde brandskyddsåtgärder inte vara bruksvärdeshö- jande. Om parterna lokalt gör en annan bedömning kan det även inne- bära en viss merkostnad för den boende. Det är knappast möjligt att här göra några generella beräkningar. .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ 213 10.4Fastighetstaxeringens inverkan på fastighetsskatt Om förslaget att ändra begreppet "specialbyggnad för åldringsvård" till "specialbyggnad särskild boendeform för vård och omsorg av äldre" skulle vinna acceptans blir det mer entydigt att även servicehusen skall klassificeras som specialbyggnad i fastighetstaxeringen. Detta får då effekter på skyldigheten för fastighetsägaren att betala fastighetsskatt. Det finns ingen statistik över vilka särskilda bostäder som är klassi- ficerade som specialbyggnad resp hyreshus. Även i detta fall får en mycket grov kostnadsbedömning göras. Fastighetsskatten för hyreshus inbringar med fastighetsskatt cirka 6 miljarder till staten. Ut- slaget per lägenhet blir det . Om detta snitt antas gälla för de cirka 51 000 lägenheterna i skulle skatteintäkten för ser- vicehusen kunna uppskattas till . Om vi antar att så är fallet, och att inga är klassificerade som specialb ygg- nader, skulle skattebortfallet bli och fastighetsägarna få motsvarande lägre kostnad. Med sänkningen av fastighetsskatten i två omgångar och 98/99 begränsas skatteminsk- ningen till . Om fastighetstaxeringsutredningen i stället förordar att särskilda bo- endeformer skall taxeras på samma sätt som övrigt permanent boende medför det omvänt en ökad skatt för kommunerna och en intäktsför- stärkning för staten. Det är ännu svårare att bedöma denna förändring, eftersom det rör sig om ålderdomshem och sjukhem med mycket varie- rande standard. Med all sannolikhet är beloppet lägre än trots att antalet boende är cirka 20 000 personer fler. Om ett allmännyttigt bostadsföretag är ägare till servicehuset kan en skattesänkning komma dess hyresgäster till nytta i form av motsva- rande minskat behov av hyresuttag. Enligt mitt förslag skall alla som har egen TV betala TV-licens. Detta kan påverka de personer som har egen TV och bor på vad som i lagen om TV-avgift benämns "vårdanstalt eller inrättning av liknande slag", i den mån de inte har egen TV-licens. Antalet personer som bor i de sär- skilda boendeformer som kan klassas som vårdanstalt och som har egen TV torde dock vara relativt låg. Kostnaden för bl.a. TV-licens är medräknat i de föreslagna riktvär- dena för förbehållsbelopp i såväl ordinärt boende som särskilt boende 214 .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ Den enskilde hålls därmed i flertalet kommuner som har lägre förbehållsbelopp i särskilt boende skadeslös genom att den ökade avgiften för TV kompenseras med en sänkt avgift för vård och omsorg. Kostnaden kan sägas hamna hos kommunen, genom att "avgiftsut- rymmet" begränsas när bl.a. TV-licensen räknas in i förbehållsbe- loppet. Detta intäktsbortfall för kommunen är medräknad i de ovan redovisade beräkningarna avseende avgifter. gYHUYlJDQGHQ RFK I|UVODJ Intäktsbortfallet för kommunerna om härrör till större delen, , till förbehållsbeloppet. Mitt förslag om rikt- värde för tillräckliga medel för personliga behov innehåller i sak inte något nytt jämfört med nu gällande lagstiftning. De kostnadsposter som riktvärdet ska täcka överensstämmer med vad som redan anges i lagen och dess förarbeten. Att många kommuner valt en lägre nivå för sitt förbehållsbelopp är enligt min bedömning inte tillräcklig grund för ekonomisk kompensation till kommunerna. Jag föreslår därför att ekonomisk kompensation endast utgår för det som är helt nytt, dvs bestämmelsen om avgiftstak. Intäktsbortfallet för detta kan beräknas till . Finansieringen kan inte ske inom de ramar utredningen förfogar över. Den enda möjlighet kommunerna har att täcka intäktsbortfallet är genom att skärpa progressiviteten i sina taxesystem. Min uppfatt- ning är som redovisats i kapitel 7 att kommunerna snarare bör se över sina taxesystem i syfte att minska de kraftiga marginaleffekter som taxesystemen i vissa kommuner ger. Jag förordar därför att kommunerna kompenseras för den begränsning avgiftstaket innebär genom en förstärkning av statsbidraget till kommunerna. Någon an- ledning till kompensation för att intäktsbortfallet ökar i takt med att andelen äldre med högre inkomster ökar finns däremot ej. Det skulle innebära en dubbel kompensation, eftersom kommunerna får högre skatteintäkter tack vara att pensionärskollektivets inkomster ökar. Eventuella kostnader för förstärkt brandskydd i vissa särskilda boendeformer följer av dagens bestämmelser i räddningstjänstlagen. Finansieringen av förslagen vad gäller fastighetstaxering ligger utanför denna utrednings kompetensområde. En annan kommitté ar- betar med samtliga frågor som berör fastighetstaxeringen. Som konstaterats i inledningskapitlet är avgiftsfinansieringsgraden låg när man enbart betraktar avgifter för vård, omsorg och service. I utred- ningen har argumenterats för att inkomstutjämningen i avgiftssystemet bör dämpas. Den kraftfulla inkomstutjämning som de inkomstrelate- rade avgiftssystemen innebär avser ju enbart av alla . Den kraftiga inkomstutjämningen leder också till att de för- bättringar beslutar för pensionärskollektivet i stort sett äts upp av ökade avgifter. Om kostnaderna för höjt förbehållsbelopp, som utredaren ser som den mest angelägna åtgärden, skulle täckas genom höjda avgifter för pensionärer med bättre ekonomi skulle de övriga uppställda målen inte nås. Vidare finns det inte under nu överblickbar tid, fram till kring , så många pensionärer med god ekonomi att deras höjda avgifter ens teoretiskt skulle kunna ge lika mycket mer i avgifter som bortfallet av intäkter via förhöjt förbehållsbelopp. Det är uppenbart att utredningens förslag om riktvärde för förbe- hållsbelopp och avgiftstak medför intäktsbortfall för kommunerna. Det är däremot inte givet att kommunerna skall ha kompensation för in- täktsbortfallet. Bland skäl mot i vart fall full kompensation kan anföras följande: ·Förslaget om riktvärde för förbehållsbelopp ligger inom ramen för nu gällande lagstiftning och vad som anförts i förarbetena. Att kommuner som inte levt upp till denna ambitionsnivå skall kompen- seras kan diskuteras. ·Socialstyrelsen har i rapporten under socialbidrags- norm1 visat att det förekommer i inte oväsentlig omfattning att kommuner inte uppmärksammar att äldreomsorgstagare har mindre kvar än de förbehållsbelopp som kommunerna själva lagt fast. Att kommunerna skulle kompenseras för att de inte följer sina egna av kommunfullmäktige fastlagda regler kan anses som orimligt. Min bedömning är att riktvärdet för förbehållsbeloppet inte innehåller något nytt jämfört med nu gällande lagstiftning. Inget av de kost- nadsposter som redovisas i tabellerna i kapitel 5 är nya jämfört med vad som redovisas i förarbetena till ändringarna i 35 § Sol och . Skälig levnadsnivå enligt BTPL stämmer således väl överens med vad lagstiftarna avsett med "tillräckliga medel" i 35 § SoL. 1 , Äldreuppdraget 98:3 De ingående delposterna i riktvärdena bygger på samma beräk- ningsgrunder som används i andra sammanhang. Beloppen för person- liga kostnader och gemensamma hushållskostnader bygger, i likhet med vad som tillämpats för tidigare socialbidragsnorm och nuvarande försörjningsstöd, på årliga beräkningar. Kostna- derna för läkarvård och läkemedel är i likhet med exempelvis Svenska Kommunförbundets Taxor för vård och omsorg beräknade med ledning av gällande högkostnadsskydd. Tandvård och resor är mer svårbe- dömda poster i riktvärdet. De angivna beloppen täcker kostnaderna i en "normalsituation", men kan vara såväl för höga som för låga för den enskilde äldreomsorgstagaren. Så är dock fallet med samtliga kost- nadsposterna. hade var fjärde kommun samma eller högre nivå på förbe- hållsbelopp för ensamboende i ordinärt boende som det föreslagna rikt- värdet. var det färre kommuner som tillämpade denna nivå. Att endast en mindre del av landets kommuner valt den av mig före- slagna nivån för förbehållsbelopp eller högre är inte i sig något skäl för att kommunerna skall kompenseras för det tydliggörande av "tillräck- liga medel" som jag föreslår. Den avgörande frågan är om förslaget om riktvärde tillför lagen något i sak nytt. Min bedömning är att så inte är fallet. Däremot innebär mitt förslag om ett avgiftstak om av basbeloppet en inskränkning i kommunernas möjlighet att ta ut högre avgifter av den mindre grupp äldreomsorgstagare som har goda in- komster. Eftersom detta är en inskränkning jämfört med nu gällande lag bör kommunerna kompenseras för detta. Avgiftstaket leder, som vi sett, till ett större intäktsbortfall när äldreomsorgstagarnas inkomster är högre. Att morgonda- gens ålderspensionärer, så långt kan bedömas , har högre inkomster än dagens innebär ett bättre skatteunderlag för kommunerna. Färre kommer vidare att hamna under förbehållsbeloppet och därmed behöva få sin avgift jämkad. Det finns av dessa skäl ingen anledning att ytterli- gare kompensera kommunerna för eventuellt kommande effekter av avgiftstaket. Det kan vidare konstateras att vissa kommuner kan få merkostnader för investeringar i administrativa stödsystem och ökad administration med anledning av det föreslagna kravet att inhämta aktuella uppgifter om inkomster och bostadskostnad. Inte heller detta är enligt min be- dömning något kommunerna skall kompenseras för, eftersom kommu- nerna redan med nu gällande lagstiftning har skyldighet att bevaka att debiterade avgifter inte inkräktar på den enskildes förbehållsbelopp. Kompensationen till kommunerna kan ske på flera olika sätt. Några av alternativen är i korthet: ·En beräkning görs av faktiskt intäktsbortfall i respektive kommun. Kommun som har högre avgiftstak än det föreslagna kompen- seras, medan kommuner som har lika eller lägre tak inte kompenseras alls, eftersom de kommunerna inte får något in- täktsbortfall. ·Alla kommuner kompenseras med visst belopp per innevånare . Om man skulle differentiera ersättningen efter hur förslagen påverkar kommunerna skulle det innebära att vissa kommuner inte skulle kom- penseras alls. Detta skulle vara att missgynna kommuner som har en generös avgiftspolicy. *HQHUHOO RFK VROLGDULVN ILQDQVLHULQJ Utredningen kan inte inom sina egna ramar klara finansieringen av för- slaget för avgiftstak. Min uppfattning är att avgifterna bör ses ur ett livstids- och riskperspektiv. Med riskomfördelning avses att långt ifrån alla äldre någonsin behöver anlita kommunens äldreomsorg och att de som behöver göra det har starkt varierande hjälpbehov. Utöver en viss "självrisk" som den enskilde erlägger för äldreomsorgen finansieras resten gemensamt. Alla bidrar till kostnaderna eftersom alla löper ris- ken att drabbas av ohälsa och funktionsnedsättningar. De som drabbas erhåller merparten av kostnaderna för de biståndsbedömda insatserna via den solidariskt finansierade äldreomsorgen. Jag föreslår därför att kompensation bör utgå med , och att detta bör ske i generella former, via statsbidraget till kommunerna. Finansieringen av utreds i särskild ordning (social- tjänstutredningen, dir. 1997: 109). Boende- och avgiftsutredningen nöjer sig därför med att framföra att avgifter inte är en framkomlig eller ens önskvärd form för att finansiera ett ökande behov av äldreomsorg. Jag noterar att avgiftsfinansieringsgraden med dagens regler inte kan beräknas öka mer än från till trots de beräknat väsentligt högre pensionerna jämfört med . Andra lösningar bör sökas, vilket bör utredas i särskild ordning. Några exempel kan ges på om de tre redovisade förslagen för avgiftstak slås ut på alla som betalar skatt resp enbart på alla : 11.2Finansiering av föreslagna förändringar för särskilt boende Vad gäller behov av förstärkt brandskydd i liksom i grupp- bostäder som byggts enligt reglerna för alternativt boende följer detta av gällande lag, främst 41 § Räddningstjänstlagen. I den mån de boen- des situation förutsätter att åtgärder vidtas är det således inte resultat av någon ny eller ändrad lag. Det finns därför inte heller något behov av kompensation till fastighetsägaren eller till kommunen. I den mån fastighetstaxeringsutredningen skulle följa Boende- och av- giftsutredningens förslag så beror de slutliga effekterna för fastighets- ägare, kommun och boende på vilka andra förslag den utredningen kommer att lägga. Denna fråga ligger utanför Boende- och avgiftsut- redningens kompetensområde. 11.2.3Lag om radio- och TV-licens Som nämnts ovan täcks den enskildes ökade kostnad av det föreslagna riktvärdet för förbehållsbelopp. Intäktsminskningen för kommunen är inräknad i kostnaden för genomförandet av förslagen vad gäller avgif- ter för äldre- och handikappomsorg. 12.1Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) I första stycket markeras att inom ramen för kommunens ansvar att verka för att det finns goda bostäder för äldre ligger också en skyldig- het att verka för att bostäderna är tillgängliga. Med detta avses såväl att den inre miljön skall vara anpassad för människor med funktionshinder som att bostäder skall ha god tillgänglighet exempelvis till kommuni- kation och service. I det andra stycket byts orden "särskilda boendeformer" ut mot Avsikten är att undvika begreppsförvirring då begreppet "särskilda boendeformer" används dels som benämning för äldre- boende jämlikt 20 § SoL och dels som samlingsbegrepp för boende för funktionshindrade jml 21 § SoL och 9 § LSS samt särskilda boen- deformer för äldre jml 20 § SoL (jmf 69 § SoL). Genom ändringen kommer "särskilda boendeformer" i lagtext användas endast som sam- lingsbegrepp för äldreboende, korttidsboende och bostad med särskild service. Genom att i det andra stycket ersätta orden "service och omvårdnad" med "vård, omsorg och service" och lägga till orden "olika former" markeras kommunens skyldighet att i äldreboende tillhandahålla erforderlig omsorg och service samt hälso- och sjukvård. Ändringen är en anpassning till senare års utveckling där äldreboendet förbehålls personer med stort behov av vård eller omsorg och service. Enbart servicebehov är inte tillräckligt för att bli berättigad till äldreboende. Däremot skall behov av service vägas in vid behovsprövning. Äldres olika behov av individuellt utformad boendemiljö skall liksom behov av vård och omsorg kunna tillgodoses inom boendet. Det skall dygnet runt finnas tillgång till hälso- och sjukvårdspersonal. Hänsyn skall så långt som möjligt tas till individuella behov. Den enskildes behov av trygghet genom att oavsett vårdbehov kunna bo kvar i samma boende skall beaktas i så stor 222 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU utsträckning som möjligt. Om det på grund av försämring trots allt är nödvändigt för en äldre person i äldreboende att flytta är det av stor betydelse för tryggheten att flyttningen kan ske inom samma boende. Vikten av att kommunen tillhandahåller korttidsboende understryks genom att insatsen särskilt anges i paragrafens andra stycke. Korttids- boende utgör vård och boende för personer som tillfälligt behöver om- fattande tillsyn, vård och omsorg. Det kan t.ex. gälla vid behov av rehabilitering och annan eftervård efter vistelse inom sluten vård, växelvård, avlösning av anhöriga, vård i livets slutskede eller vid annat mer tillfälligt behov. I korttidsboende skall finnas personal med hög kompetens för att kuna fylla dessa olika funktioner. Med insatsen korttidsboende skall inte förstås korttidsvistelse. I den allmänna motiveringen kap. 2.3 lämnas en närmare beskrivning för skillnaden mellan insatserna korttidsvård och korttidsvistelse. Med ändring av ordet "inrätta" till "tillhandahålla" avses att kom- munen utan att inrätta äldreboende kan tillgodose behov av äldre- boende t.ex. genom köp från privat vårdgivare. Detta innebär inte nå- gon ändring av kommunens skyldighet att så långt som möjligt erbjuda äldreboende och korttidsboende inom kommunen. I första stycket ersätts rekvisitet självkostnad med "kommunens ge- nomsnittliga kostnad för insatsen". Självkostnadsrekvisitet i paragra- fens nuvarande lydelse innebär att inom varje kommunalrättsligt verk- samhetsområde får kommunen ta ut sammanlagda avgifter som högst uppgår till den totala kostnaden för de tjänster som tillhandahålls. Med verksamhetsområde avses exempelvis hemtjänst respektive vård, omsorg och service i särskilda boendeformer. Avsikten med ändringen är att kommunens utrymme att bestämma avgiftens storlek bättre skall stå i överensstämmelse med den verkliga kostnaden för tjänsten. Vid beräkning av kommunens genomsnittliga kostnad för insatsen skall jämförelse göras med samma typ av insats inom samma verksam- hetsområde. Exempelvis får avgift för hemtjänst inte överstiga den ge- nomsnittliga kostnaden för hemtjänst med samma omfattning. Alla re- levanta direkta och indirekta kostnader som belastar insatsen skall ingå i beräkningen. Förutsatt att avgiften är skälig och inte överstiger den genomsnittliga kostnaden har kommun rätt att bestämma en avgift oav- sett insatsens omfattning. I det andra stycket anges det högsta belopp som avgifter för vård, omsorg och service i särskilda boendeformer eller hemtjänst tillsam- man med avgift för hälso- och sjukvård i särskilda boende- former får uppgå till. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 223 Hyreslagen är normalt tillämplig för särskilt boende. Om det sär- skilda boendet utgör ett hyresförhållande är avgiftsbestämmelserna i denna paragraf inte tillämpliga avseende boendekostnaden. För de fall boendet inte utgör ett hyresförhållande, exempelvis vid flerbäddsrum, anges i andra stycket en högsta avgiftsnivå. I tredje stycket anges att Regeringen får meddela föreskrifter om förbehållsbeloppets storlek och inkomstberäkningen. I ett tillägg till fjärde stycket anges att socialnämnden vid beslut om avgift får bortse från avtal om underhållsskyldighet mellan makar. I två nya stycken regleras omprövning respektive jämkning av av- giftsbeslut enligt 35 § SoL. Genom ändringarna skiljs omprövning som avser felaktigheter i underlag eller tillämpning av lag och kommunens egna taxebestämmelser från jämkning som avser prövning med anled- ning av merkostnader som beror av individuella omständigheter. I det nya andra stycket anges att avgift för vård, omsorg och service i äldreboende eller hemtjänst skall omprövas av socialnämnden om den avgiftsskyldige begär det. Genom bestämmelsen ges den enskilde möj- lighet att på begäran alltid få ett omprövningsbeslut vilket innebär en förstärkning av förvaltningslagens bestämmelser. Ändringen innebär inte någon inskränkning i kommunens ansvar och möjligheter att om- pröva ett avgiftsbeslut enligt gällande rätt. Omprövningen, som ej får ske till den klagandes nackdel, kan avse såväl riktigheten av själva avgiften som prövning av förbehållsbelopp. I ett nytt tredje stycke anges att skall pröva om det på grund av merkostnader föranledda av individuella omständigheter finns särskilda skäl för jämkning. Prövning av om en avgift skall jämkas skall uteslutande avse huruvida det på grund av individens merkostna- der finns anledning frångå det förbehållsbelopp som följer av kommu- nens avgiftsbestämmelser. Särskilda skäl för jämkning kan av ekono- miska skäl föreligga för både tillfälliga merkostnader såsom för omfat- tande tandvård eller dubbel bosättning vid flytt till särskilda boende- former och stadigvarande merkostnader till följd av funktionshinder.