sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — FRL skiljer mellan särskild och allmän förmånsrätt. Särskild förmånsrätt belastar bara viss egendom och gäller vid både ut- mätning och konkurs. Den viktigaste av de särskilda förmånsrätterna i FRL är den som följer med konventionell panträtt i viss bestämd egendom, t.ex. en fastighet, ett fartyg eller visst lösöre (4 § FRL). Panträtten kan grundas på avtal (konventionell panträtt) eller gälla direkt på grund av lag (legal panträtt). Jämställd med panträtt i förmånsrättshänseende är rätt att hålla kvar lös egendom som säkerhet för fordran (retentionsrätt). Särskild förmånsrätt gäller vidare för försäkringstagares fordran hos försäkringsföretag i den egendom som enligt försäkringsföretagets register används för skuldtäckning (4a § FRL). 84 Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse Särskild förmånsrätt följer också med fastighetsägares fordran hos lokal- hyresgäst eller arrendator under (5 § FRL). Sä- kerheten gäller i samma underlag som företagshypotek men har företräde framför företagshypotek. I den mån en näringsidkares egendom avsedd för verksamheten inte är pantsatt eller går till betalning av lokalhyresfordringar, kan särskild för- månsrätt åtnjutas för företagshypotek (5 § FRL). Företagshypotek förut- sätter inskrivning i verksamheten av ett visst penningbelopp, s.k. företags- inteckning, och upplåts genom att näringsidkaren överlämnar ett s.k. före- tagshypoteksbrev till borgenären. Till skillnad från panträtt är företagshy- potek inte knutet till individuellt bestämd egendom utan gäller i egendom av visst slag, där de individuella föremålen kan växla. I 2 kap. 1 § lagen (1984:649) om företagshypotek (FHL) uttrycks säkerhetsunderlaget som "näringsidkares lösa egendom i den mån egendomen hör till den inteck- nade verksamheten". En del av gäldenärens egendomen undantas. Det vikti- gaste undantaget gäller kassa- och banktillgodohavanden, men också egen- dom som kan pantsättas genom registrering och löpande skuldebrev faller utanför. Slutligen finns särskild förmånsrätt i utmätt eller betalningssäkrad egen- dom (8 och 9 §§ FRL). Allmän förmånsrätt gäller endast vid konkurs och avser all egendom som ingår i gäldenärens konkursbo. Bland de allmänna förmånsrätterna märks först den förmånsrätt som följer med vissa kostnader som har samband med inledandet av konkurs samt begravnings- och bouppteckningskostnad när gäldenären avlidit före konkursbeslutet. Vidare gäller allmän förmånsrätt för arvode till rekon- struktör enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion (FRekL) och för fordringar som uppkommit genom avtal med rekonstruktörens samtycke under ett försök till företagsrekonstruktion (10 § FRL). Allmän förmånsrätt följer därefter för vissa revisions- och bokförings- uppdrag (10 a § FRL). Vidare gäller allmän förmånsrätt för fordringar på skatt och allmän av- gift (det s.k. skatteprivilegiet, 11 § FRL) samt i viss omfattning för arbets- tagares fordringar på lön (det s.k. löneprivilegiet, 12 § FRL) och pension (12 och 13 §§ FRL). Vissa anställda, som är delägare i företaget eller när- stående till delägare, är uteslutna från förmånsrätt för löne- och pensions- fordringar. Enligt lönegarantilagen (1992:497, LGL) svarar staten i stor utsträck- ning för betalning av arbetstagares eller anhörigs fordran hos arbetsgivare som försatts i konkurs. Garantin omfattar sådana löne- och pensionsford- ringar som har förmånsrätt. Den betalning som utgår enligt garantin är maximerad till i princip för en arbetstagare. Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse 85 lön- eller pensionstagarens rätt mot konkursgäldenären i fråga om utbetalat garantibelopp. Lönegarantin finansieras genom arbetsgivaravgifter och ut- delning till staten på grund av regressrätten enligt LGL. Eftersom de särskilda förmånsrätterna med undantag för företagshypo- teksunderlaget gäller i individuellt bestämd egendom uppkommer en kollision mellan olika särskilda förmånsrätter. Om kollision ändå uppkom- mer gäller de särskilda förmånsrätterna i huvudsak i paragrafnummerord- ning. Detta betyder främst att panträtt i lös egendom (t.ex. vid factoring) går före företagshypotek. Utmätning och betalningssäkring ger dock före- träde framför annan särskild förmånsrätt som inte uppkommit (9 § FRL). Mellan allmänna förmånsrätter bestäms den inbördes ordningen undan- tagslöst av paragrafernas följd, dvs. i den ordning de presenterats ovan. Vad gäller den inbördes företrädesrätten mellan särskilda förmånsrätter och allmänna förmånsrätter har särskilda förmånsrätter i regel företräde framför allmän förmånsrätt. Sådana kostnader som har förmånsrätt enligt 10 och 10a §§ FRL får dock vid behov tas ut före företagshypotek, hyres- fordringar och fordringar som åtnjuter förmånsrätt på grund av utmätning (15 § FRL). Sedan de förmånsberättigade borgenärerna fått betalt utgår betalning till borgenärer utan förmånsrätt (18 § FRL). Förmånsrätternas nuvarande om- fattning gör emellertid att utrymmet för utdelning till oprioriterade borge- närer i företagskonkurser är starkt begränsat. Bland de oprioriterade ford- ringarna kan nämnas leverantörers fordringar på betalning för levererade varor som inte omfattas av separationsrätt, uppdragstagares krav för utfört arbete, vanliga lån som inte är tryggade genom pant eller annan säkerhet och skadeståndsfordringar. Har fordran särskild förmånsrätt i viss egendom men förslår ej egendomen för att infria fordringen, behandlas återstoden av denna som fordran utan förmånsrätt. Oprioriterade borgenärer har lika rätt till betalning och skall således, i likhet med prioriterade borgenärer med samma förmånsrätt, få betalt i för- hållande till fordringarnas belopp (14 och 18 §§ FRL). Gåvor kan utkrävas endast om övriga borgenärer fått full betalning (se lag 1936:83 angående vissa utfästelser om gåva). I övrigt är inga fordringar efterställda vid konkurs genom stadgande i lag, inte ens fordringar på böter. Det går dock att träffa avtal om att en fordran skall vara efterställd vid konkurs. FRL har betydelse också vid ackord enligt lagen (1996:764) om företags- rekonstruktion (FRekL) och vid ackord under konkurs. Borgenärer med förmånsrätt deltar nämligen inte vid ackord, vilket betyder att deras ford- ringar blir nedsatta endast om de frivilligt godtar det, se 3 kap. 3 § FRekL och 12 kap. 11 § konkurslagen (1987:672, KL). 86 Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse 2.2Principen om lika rätt Det är en naturlig utgångspunkt att konkursborgenärer skall åtnjuta lika rätt, dvs. att gäldenärens egendom skall fördelas mellan borgenärerna i pro- portion till deras fordringar. Det är lätt att se fördelarna med en sådan ordning. Kredit kommer att ges endast om kredittagaren bedöms ha förmåga betala alla sina skulder, annars får ju ingen borgenär fullt betalt. Ingen kredit kommer att ges enbart med tillit till att en viss säkerhet skall räcka till återbetalningen, varvid krediten kan bli vilseledande för andra. Samtliga borgenärer kommer att eftersträva det totalt sett mest gynnsamma ekonomiska utfallet av gäldenärens verk- samhet. Det räcker inte att tillgångssidan når en viss nivå, och det är oint- ressant på vilka tillgångar den är fördelad. En situation där alla borgenärer är likställda blir också mindre komplicerad och lättare att överblicka, sär- skilt vid förhandlingar om ett ackord. Fastän likabehandlingsprincipen anses vara en given utgångspunkt (se exempelvis prop. 1970:142 s. 83), är det normalt endast en mindre del av tillgångarna som blir föremål för fördelning med stöd av likabehandlings- principen. En klart övervägande del av tillgångarna i konkurser fördelas till borgenärer som åtnjuter särskild eller allmän förmånsrätt. I sammanhanget kan nämnas att det i många konkurser helt eller nästan helt saknas tillgångar. Då spelar förmånsrättsordningen ingen eller liten roll. Problemet är i stället att det saknas medel till betalning av konkurs- kostnader, vilket leder till att konkursen avskrivs. Detta medför i sin tur att ekonomiska oegentligheter kan undgå uppdagande. finns visserligen vissa tillgångar, men dessa är pantsatta, vilket hindrar att tillgångarna kan tas i anspråk för betalning av andra kostnader än förvaltning och försäljning av panten (se 14 kap. 18 § konkurslagen, KL). I vissa andra länder har där- för panthavare ålagts att avstå en viss andel av pantens värde till konkurs- boets allmänna del. I är bland de särskilt förmånsberättigade endast företagshypotekshavare tvungna att acceptera att tillgångarna vid behov tas i anspråk för allmänna konkurskostnader. Undantagen från likabehandlingsprincipen har olika förklaringar och syften. Vissa konkursfordringar påminner om kostnader eller massafordringar i konkurs, t.ex. arvode till en rekonstruktör som försökt åstadkomma en fö- retagsrekonstruktion respektive fordran för lån till gäldenären under ett re- konstruktionsförsök före konkursen. Sådana fordringar åtnjuter förmånsrätt av skäl liknande dem som motiverat företrädesrätt till betalning för konkur- Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse 87 skostnader och massafordningar. Man har således velat uppmuntra att per- soner åtar sig uppdrag som rekonstruktör åt ett företag i ekonomisk kris och att kredit ges till ett företag under försök till företagsrekonstruktion. Utan förmånsrätt för sådana fordringar skulle en gäldenär under företagsrekon- struktion bli tvungen att förskottsbetala alla tjänster och varor som gäldenä- ren mottar, vilket allvarligt skulle försvåra rekonstruktionen. Förmånsrätten för revisorer har en liknande grund. Det gäller att se till att särskilt rörelseidkare med dålig ekonomi kan anlita revisorer och få sina bokslut granskade. Men även om en näringsidkare eller annan kredittagare är solvent, kan framtiden framstå som osäker. För att stimulera kreditgivning, särskilt långvariga krediter, har vissa förmånsrätter införts. Hit hör framför allt förmånsrätten för panträtt och företagshypotek. En realsäkerhet kan också förbilliga krediten (dvs. sänka räntan). Besparingen kan dock ätas upp av att andra kreditgivare, vars position blir i motsvarande mån försämrad, för sin del höjer räntan eller priset. Vid rekonstruktioner har realsäkerheter åt- skilliga nackdelar genom att säkerhetshavaren kan dröja med att vidta åt- gärder för rekonstruktion och sedan mer tänka på hur olika rekonstruktions- åtgärder inverkar på hans säkerhet än på sannolikheten av att åtgärderna blir gynnsamma för gäldenärens ekonomi totalt sett. Fördelarna och nack- delarna med företagshypotek kommer att diskuteras i detalj i kap. 7. Förmånsrätt motiveras ibland av hänsyn till vissa borgenärer. Förmåns- rätten för lön infördes därför att löntagarna ansågs särskilt utsatta vid ar- betsgivarens konkurs. En arbetstagare är i regel hänvisad till en arbetsgiva- re och beroende av lönen för sin och sin familjs försörjning. garanterar emellertid den statliga lönegarantin inom vissa gränser att löne- fordringar blir betalda vid konkurs. I praktiken innebär löneförmånsrätten därför numera främst att arbetsgivarna och staten får bidrag till finansie- ringen av lönegarantin. En annan grund för förmånsrätt är att borgenären inte frivilligt givit sin kredit och därför inte kunnat göra en kreditprövning och eventuellt begära säkerhet. Hit hör främst statens förmånsrätt för skatter och allmänna avgif- ter. Även arbetstagare kan sägas vara tvungna att ge kredit, eftersom de inte kan lagra sin arbetskraft och måste stå till arbetsmarknadens förfogande för att vara berättigade till arbetslöshetsersättning. Skadeståndsborgenärer har emellertid ingen förmånsrätt, inte ens om skadan uppstått utom kontrakts- förhållande. Ytterligare ett argument för förmånsrätt kan vara, att förmånsrätten är till nytta inte bara för kredittagaren utan också för övriga borgenärer. Det gäller i vissa fall att genom förmånsrätt möjliggöra för gäldenären att få kredit trots att han är insolvent. Den införda förmånsrätten för ford- ran enligt avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat en- 88 Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse ligt FRekL är ett viktigt exempel, liksom förmånsrätten för revisorsarvoden. Även förmånsrätten för hyres- och arrendefordringar anses vara till nytta för konkursborgenärerna i allmänhet. Tack vare förmånsrätten behöver en hyresvärd inte säga upp sin hyresgäst, så fort dennes verksamhet går dåligt, och därigenom försämra gäldenärens förutsättningar att klara av en tillfällig nedgång. Också löneförmånsrätten kan ses även ur synvinkeln att den är till nytta för borgenärerna i allmänhet. Utan löneförmånsrätt och lönegaranti skulle arbetstagarna – åtminstone under högkonjunkturer – lämna ett före- tag så fort detta börjar gå dåligt och löneutbetalningen dröjer. Sådana skäl kan motivera att anställda företagsledare har förmånsrätt för hela sin lön, trots att de sociala skälen här inte kan vara lika starka som för löneförmånsrätten i övrigt. Även mer snöda synpunkter kan stödja en förmånsrätt. Förmånsrätten för skatter brukar motiveras bl.a. med att den ökar utdelningen till staten i kon- kurser, vilket i sin tur kan anses angeläget därför att skatter går till allmän- na ändamål. Förmånsrätten medför dock att övriga konkursborgenärer får ett större ansvar för statens finanser än övriga skattesubjekt. Även förmånsrätten för skatter och löner kommer att granskas mer i de- talj i kap. 5 respektive 6. Som antytts går det ofta att åberopa goda skäl för införandet av än den ena och än den andra förmånsrätten. Eftersom den som får en förmånsrätt, t.ex. revisorer, staten och arbetstagare, till fullo uppskattar värdet av för- månsrätten, medan dess nackdel pulvriseras hos många andra borgenärer, är det frestande för lagstiftaren att införa förmånsrätter. Historiskt kan man se hur förmånsrätterna gärna ökar genom enskilda beslut, varefter de skärs ner vid en samlad översyn av förmånsrättsordningen (i genom FRL). är de allmänna förmånsrätterna utsatta för en stark kritik och tillbakagång, internationellt sett (se kap. 3). Också realsäkerheterna är kritiserade i många länder. Frågan är om deras kreditskapande effekt överstiger deras nackdelar i fråga om kreditprövning, kredituppföljning och ställningstaganden till rekonstruktionsförslag. Kom- mittén har i denna del inhämtat utredningar från ekonomisk expertis (se kap. 3) men ändå i stor utsträckning varit hänvisad till egna bedömningar. För en samlad översyn av frågan i vad mån realsäkerheter behövs hänvisas beträf- fande nordisk litteratur i första hand till , Omsetning og kre- ditt 2. Pant og annen realsikkerhet, 2:a uppl., 1994, avsnitt 219, s. 196 ff. Braekhus framhåller att det bör finnas visst utdelningsunderlag för kre- diter utan säkerhet. Den personliga krediten är värdefull ur flera aspekter. Den är mer selektiv än realkrediten, den bygger mer på låntagarens person- liga duglighet och insatsvilja. Det är därför en kreditform som bör upprätt- Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse 89 hållas vid sidan om realkrediten – inte bara som en nödlösning när inga sä- kerheter finns. Det finns också praktiska fördelar med den personliga kre- diten; det är en informell och enkel kreditform som möjliggör en snabb och smidig omsättning. Som exempel kan nämnas varuleveranser mot faktura. Andra skäl för att det skall finnas ett exekutionsunderlag som inte täcks av panträtter är att vissa borgenärer inte ger sin kredit frivilligt och därför inte kan delta i en förhandling om realsäkerheterna. Även Braekhus är emellertid av uppfattningen att realkrediten inte kan undvaras. Mot påståendet att realsäkerheter är kreditskapande kan, påpekar han, visserligen invändas att det i ett samhälle alltid kommer att finnas ka- pital som kapitalägaren vill göra räntebärande genom utlåning. Att långiva- re föredrar den säkraste placeringen, utlåning mot pant, är förståeligt. Men om möjligheten att ställa säkerhet genom avtal förbjöds, skulle det alternati- vet vara uteslutet. Eftersom det kan antas att kapitalägarna fortfarande skulle vilja göra sina medel räntebärande, skulle de vara hänvisade till att låna ut pengar utan säkerhet. Alternativet skulle vara att placera medlen som egenkapital i ett företag, t.ex. genom aktieköp, men detta skulle innebä- ra en större risk än om pengarna lånades ut till företagare. Enligt Braekhus uppfattning är invändningen emellertid inte hållbar. Det kan, menar han, för det första inte vara riktigt att betrakta kapitalutbudet som en fak- tor, opåverkad av möjligheten till säker placering. Till detta kommer att kapitalplaceringen skulle bli en annan om kapitalägaren inte kunde betinga sig realsäkerhet. Det skulle bli svårt att få stora och långsiktiga lån till fö- retag som innebar risker utöver det normala, t.ex. nya industriföretag. De väletablerade och väl fungerande företagen skulle gynnas. För en stor del av kapitalägarna är säkerhet nämligen det primära. De vill inte engagera sig i en riskfylld verksamhet, även om det kan ge en hög avkastning. De vill först och främst vara säkra på att få behålla sitt kapital och godtar därför en mindre avkastning. Här har vi, enligt Braekhus, själva kärnan i realsäker- hetssystemet; det ger möjlighet att kombinera en passiv och relativt säker kapitalinsats med en progressiv och relativt riskvillig företagsledning. Braekhus drar därför slutsatsen att realkrediten bör bevaras och göras ef- fektiv inom de områden där den gör mest nytta. Men det bör fin- nas utrymme också för krediter grundade på en bedömning av gäldenärens personliga betalningsförmåga, vilket förutsätter att en viss del av gäldenä- rens tillgångar inte kan bli föremål för pantsättning. Som framgår på andra ställen i det citerade arbetet är Braekhus kritisk till möjligheten i (och annorstädes) att erhålla säkerhet i varor och kundfordringar genom registre- ring utan att gäldenärens rådighet över tillgångarna avskärs. 90 Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse Eftersom kommitténs direktiv särskilt anbefaller att kommittén överväger vilka ändringar av förmånsrättsordningen som behövs för att gynna före- tagsrekonstruktioner, skall inledningsvis något sägas om olika former för företagsrekonstruktioner och förmånsrättens betydelse när gäldenären blivit insolvent. Om en näringsidkare blivit insolvent, uppkommer ett val mellan ackord - vare sig frivilligt eller enligt lagen om företagsrekonstruktion (FRekL) - och konkurs. Borgenärerna kan frivilligt göra eftergifter så att gäldenären kan fortsätta sin verksamhet med bibehållet ägande (frivilligt ackord). Eftergif- ter kan framtvingas enligt FRekL efter beslut av en kvalificerad majoritet av oprioriterade borgenärer; förmånsberättigade borgenärer står utanför ac- kordsförhandlingen och drabbas inte heller av ackordsbeslutet. Slutligen kan gäldenären sättas i konkurs. Konkurs utesluter inte att verksamheten fortsätter (rekonstrueras) genom att tillgångarna hålls samman hos en köpare, men ägandet kommer att för- ändras när konkursgäldenären är ett aktiebolag, eftersom detta likvideras efter en konkurs som inte ger full utdelning åt alla. Aktieägaren kan emel- lertid vara densamma i konkursbolaget och det köpande bolaget. beror insolvens på övergående svårigheter, som en konjunkturned- gång eller stora kundförluster, eller så kan insolvensen bero på att gäldenä- ren överskattat lönsamheten från början och därvid påtagit sig en för stor skuldbörda. Han kan också ha bedrivit verksamheten irrationellt. Affärsidén kan emellertid vara bärande och ägarna beredda till rationella beslut. I så- dana fall är det i ett samlat borgenärsperspektiv och samhälls-perspektiv bäst att rörelsen kan fortsätta med samma ägare. Borgenärerna i gemen har inget att vinna på att sätta gäldenären i konkurs, eftersom försäljningen av rörelsens tillgångar brukar ske till visst underpris. I den ekonomiska litte- raturen uppskattas utdelningsförsämringen vid konkurs till . I kun- skapsföretag torde konkurs ha en särskilt negativ inverkan. Andra gånger beror insolvensen på att affärsidén inte är bärande, före- tagsledningen inkompetent eller ägaren oförmögen att fatta riktiga beslut. I sådana fall bör rörelsen avvecklas och tillgångarna överföras till andra som har bättre nytta av dem. Här är konkurs med utförsäljning och byte av ägare och ledning den riktiga lösningen. är en oundgänglig för- utsättning för en effektiv marknadsekonomi. Från samhällsekonomisk synpunkt och från samlad borgenärssynpunkt borde valet mellan vilka rörelser som rekonstrueras genom ackord och vilka som avvecklas genom konkurs fattas utifrån rörelsens totala lönsamhet. Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse 91 Beslutet bör fattas , medan rörelsen fortfarande har tillräcklig likviditet för att nödvändiga omstruktureringar skall kunna göras eller har sådan soliditet att kredit kan erhållas. I dessa sammanhang har förmånsrätt både en stödjande och en störande inverkan. Återigen kan det bli aktuellt med kreditgivning, och här har säkerheter en ännu större betydelse än vid den initiala kreditgivningen eftersom kreditta- garen är insolvent. Förmånsrätt kan således ha en avgörande betydelse. Om det trots insolvensen fortfarande finns obelånat utrymme i företagshypo- teksunderlaget, kan ny kreditgivning mot företagshypotek komma till stånd. Detsamma är fallet om den nya kreditgivningen skapar nytt företagshypo- teksunderlag. I anslutning till den nya lagen om företagsrekonstruktion in- fördes en ny superförmånsrätt åt den som med rekonstruktörens samtycke gav gäldenären ny kredit under rekonstruktionsförfarandet. Denna super- förmånsrätt enligt 10 § FRL går före bl.a. företagshypotek, vilket betyder att också krediter som inte skapar nya värden kan erhållas, men på företagshypotekshavarnas bekostnad. Detta medför att den som nätt och jämnt har säkerhet i företagshypotek förlorar denna säkerhet i samma mån som han erhåller superförmånsrätt. När nya värden skapas är företagshy- potek och superförmånsrätt tämligen likvärdiga, men superförmånsrätt kan erhållas bara efter betalningsinställelse med inlett rekonstruktionsförfaran- de. Förmånsrätter har emellertid också vissa nackdelar i samband med re- konstruktion. För det första leder förmånsrätt typiskt sett till att frågan om rekonstruk- tion skjuts upp. Så länge tillgångssidan räcker för att ge full betalning åt den förmånsberättigade i konkurs behöver han inte vidta någon åtgärd, så- vida han inte är angelägen om fortsatta affärsmöjligheter. Avgörande för om en rekonstruktion kommer i gång blir då om övriga borgenärer har en tillräcklig bevakning av gäldenärens ekonomiska ställning, vilket hänger samman med om någon har givit tillräckligt stor kredit så att övervakningen blir lönsam eller om krediterna är spridda på många händer. I värsta fall kan säkerhetshavaren bevilja nya krediter med säkerhet i outnyttjad del av säkerheten och därmed hålla en insolvent gäldenär under armarna till skada för andra godtroende borgenärer. För det andra leder förmånsrätter till att borgenärerna inte bara ser till den samlade framtida lönsamheten utan framför allt till hur deras egen po- sition kan påverkas av ett rekonstruktionsförsök. Detta kan medföra att samhällsekonomiskt potentiellt lönsamma företag icke blir rekonstruerade, medan samhällsekonomiskt olönsamma företag blir rekonstruerade och kan fortsätta under ytterligare någon tid. 92 Förmånsrättsordningens ändamål och betydelse En borgenär, som saknar förmånsrätt, kommer att rösta för ackord och vara beredd att göra eftergifter eller att rentav ge ny kredit även om chansen till framtida lönsamhet är (investeringen har negativt nu- värde). Vid en förmånlig utveckling kan han nämligen få betalt även för sin gamla, till synes värdelösa fordran, medan han vid olönsamhet inte förlorar något eller endast den nya insatsen. Om en borgenär däremot vid konkurs skulle ha säkerhet för exempelvis av sin fordran, leder förmånsrätten till att borgenären har mycket lite att vinna på en fortsättning (återvinning och fortsatt affärsförbin- delse till ofta normal ränta eller vinstmarginal) men åtskilligt att förlora.