sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — SOU och Ds som ingår nummerserie kan köpas från Fakta Info Direkt. Fakta Info Direkt, Kundservice Box 6430, 113 82 Tel: , Fax: Grafisk formgivning: , Ett av uppdrag är att summera och värdera de senaste årens demokratiutredningar och demokratiforskning, ett annat att stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Av de skälen har redan åtskilliga demokratiforskare medverkat på våra temaseminarier runtom i landet liksom i flera av våra debattorien- terade småskrifter. Av de skälen har också den här boken kommit till. Det här är en av tretton böcker där drygt ett hundra forskare inom samhällsvetenskap och humaniora belyser olika aspekter av den svenska folkstyrelsens utveckling. Författarna är verksamma inom drygt tio vetenskapliga ämnesområden. Artiklarnas veten- skapliga kvalitet har vanligtvis säkerställts genom att författarnas kollegor granskat dem inom ramen för institutionernas forskarse- minarier. De flesta av författarna till den här volymen har dessutom träffats i särskilda seminarier för att diskutera varand- ras bidrag. Forskarvolymerna har tillkommit efter en genomgång av den demokratirelevanta forskning som pågår på universitet och hög- skolor. En del forskare har ombetts att redovisa forskningsläget jämte sina egna, pågående eller avslutade studier. Andra har fått uppdraget att genomföra studier inom områden som forskning- en eftersatt men som behöver kunskap om. Tack vare att nästan alla som blivit ombedda också lämnat ett bidrag har denna breda, om än långt ifrån fullständiga exponering av våra kunskaper om demokratin blivit möjlig. Att forskarna ser det som en del av sin yrkesroll att leverera underlag för det offentliga sam- talet är värt att notera med tillfredsställelse. Inte för att forskarna skulle sitta inne med alla svaren. Men för att deras olika teoretiska infallsvinklar och verklighetsbilder kanske kan göra det politiska samtalet mer insiktsfullt. Det är nämligen en mångfald som kompli- cerar. Förhoppningen är nu att dessa texter ska kunna läsas med be- hållning även utanför forskarsamhället. Det betyder inte att förfat- tarna förenklat svåra orsakssammanhang. Men jag bad dem skriva så att texten blir läsbar för inte bara forskare inom andra ämnesom- råden utan även för en allmänbildad medborgare. Detta kan kräva viss återhållsamhet med inomvetenskapliga jargonger. Särskilt svåra och komplicerade tankegångar kan behöva en något större pedago- gisk omsorg än vanligt. har biträtt med en språklig granskning av de flesta artiklarna i den här volymen. ledamöter har inte tagit ställning till uppsatsernas innehåll. Varje författare ansvarar själv för innehållet i sitt bidrag. Den direkta demokratin bygger på möten ansikte mot ansikte, den representativa demokratin förutsätter medier. Vad professor på vårt seminarium om medierna och demokratin kallade första gradens medialisering bestod i att medi- erna steg för steg blev en dominerande kommunikationskanal. började medierna dessutom allt oftare uppträda som självständiga politiska aktörer. Den tredje gradens medialise- ring inträder , när politikens aktörer anpassar sig till medielogiken. Vitala, självständiga massmedier är oskattbara tillgångar, ja förut- sättningar för en levande folkstyrelse. Men allt vad medier gör med politiken är inte nödvändigtvis bra för demokratin. Därför är det legitimt att någon granskar granskarna, som t.ex. låtit göra när det gällde vad medier spelade för roll valrörelse och valdeltagande.1 I nio kapitel presenterar vi här såväl teoretiska som empiriska studier av vad etablerade massmedier som radio, TV och tidningar spelar för roll för det offentliga samtalet.2 Först sammanställer och forskningsläget när det gäller hur olika svenska medier nu utvecklas. De behandlar såväl produktions- som konsumtionsaspekter för både gamla och nya medier. De konstaterar att tidningsläsandet är tämligen stabilt men att skillnaden mellan de yngres och de äldres läsvanor växer. Att ungdomarna skulle ha övergett de traditionella tidningarna kan dock inte klart bevisas. Vidare prenumererar de resurssvaga allt mer sällan på någon morgontidning. Den sociala segregeringen av t.ex. avspeglar sig också i att morgontidningarna läses mer i rika än i fattigare stadsdelar. har intressant nog bromsat upp skiktningen. och konstaterar också att TV:s informativa roll klingat av något . Att titta på kvällsnyheterna är inte längre den allmänna, klass- och utbildningsneutrala vana som tidigare också inbegrep dem som inte var särskilt politiskt intresse- rade. De tämligen radikala förändringarna av TV- och radiomarkna- den har bl.a. inneburit att personer med låg utbildning ser mer på underhållningsprogram medan nyhetsprogrammen mer attraherar högutbildade. Efter sin genomgång av hur olika massmedier ut- vecklas drar författarna slutsatsen, att en mindre mängd innehåll sprids i allt fler kanaler av få stora ägare. Det nya medielandskapet, inte minst de nya teknikerna, förändras på ett mycket grundläggan- de sätt. Det vi betraktat som ett massmedieområde består nu av några mäklare av tjänster som distribueras i olika tekniska former. Det demokratiska tänkandet kring medierna måste därför också förändras, menar forskarna3. Därefter introducerar några av de mest inflytelse- rika teorierna om vad informationen och kommunikationen har för betydelse för relationen mellan offentliga institutioner och medbor- gare. De består å ena sidan av de moderna drömmarna om en perfekt information. I föreställningen om en stark folkstyrelse finns en stark tilltro till informationens avgörande betydelse. Det vilar i sin tur på ett ideal om aktiva, kunniga och diskussionslystna medborga- re på jakt efter att skapa en offentlig mening. Denna lidelse för en så neutral information som möjligt bär dock i sig fröet till en för- vanskning av det aktiva medborgaridealet. Tilltron till experter kan avpolitisera politiken och devalvera medborgarskapet till ett offent- ligt liv som tyckare och tryckare. Ett annat slags drömmar utgår från att det snarare är kommuni- kation med oändliga tolkningsmöjligheter av det som medierna be- rättar som skall skapas mellan de politiska institutionerna och med- borgarna. Det är inte opartiskheten utan offentliga samtal kring subjektiva uppfattningar om hur världen ser ut och borde se ut som är det viktigaste. Men alla dessa, bitvis romantiska bilder av goda samtal som för- modligen aldrig existerat, vilar på en fundamental förutsättning; medborgarnas vilja att vara delaktiga. Här ryms en paradox: de massmedier som aldrig varit mera framträdande och centrala i det offentliga meningsutbytet tycks utbreda tystnad i relationen mellan politiska institutioner och medborgare. Men kanske denna tystnad inte utgörs av en uppgivenhet inför en medialiserad politik utan av ett trots. Demokratin är nämligen inget projekt utan en oavbruten gemensam reflektion, hävdar . Om det är så förslår inga enkla, kortsiktiga åtgärdspaket för att (åter)skapa vitaliteten i med- borgarsamtalen; vad hjälper det demokratin att den politiska makten kan tvinga folket till valurnorna om inte viljan att infinna sig där existerar? I en serie empiriska kapitel analyseras sedan mediernas mångdi- mensionella relation till politiken. De två första handlar om hur vi skaffar oss bilderna av vår omvärld. analys av medierna och globaliseringen börjar på en pizzeria i Västerbergsla- gen. Hans artikel är en kritik av skevheten i den internationella ny- hetsförmedlingen. Utifrån sin egen och andras forskning om vad nyhetsförmedlingen betyder i internationella krissituationer skriver han om vad det internationella mediesystemet innebär för små stater som . Han varnar för att bristerna i teorin om särskilt kulturimperialismen tas till intäkt för att överge frågorna om kultu- rell dominans. I synnerhet den amerikanska nyhetsförmedlingens, dess koppling till utrikespolitik och den amerikanska mediepoliti- kens reträtt till förfång för en allmän, pluralistisk opinionsbildning påkallar vår uppmärksamhet därför att dess hegemoniska makt- potentialer är enorma.4 är det emellertid inte så enkelt att den amerikanska kulturen väller in genom våra nationella medier, även om Nohrstedts exempel från internationella krishärdar visar hur mediebilderna sammansmäl- ter med det amerikanska propagandabehovet, låt vara de svenska och finska medierna mindre än t.ex. de norska och tyska. Det blir särskilt tydligt när FN:s potentialer beskrivs. Slutligen visar förfat- taren hur lätt journalistiken, den svenska ingalunda undantagen, blir en spegling av de internationella maktförhållandena. Han menar att den enda möjligheten för att den svenska utrikespolitiken ska kunna bedrivas självständigt är en global offentlighet där de svenska med- borgarna får tillgång till många perspektiv och synvinklar på inter- nationella händelser. I artikel analyseras en särskild aspekt på denna globalisering, nämligen den roll som medierna har för vårt medlem- skap i EU. Men han avser inte i första hand informationens betydel- se för att vi ska få korrekta underlag för politiska samtal. Nej, vad han intresserar sig för är vad medierna skulle kunna ha för roll för att på skapa en gränsöverskridande medborgarkultur. Frågan om EU-identitet måste i grunden avetniciteras, menar . Det gäller att lägga till en identitetskomponent hos med- borgarna; en lojalitet till demokratiska värderingar som bottnar i ett instrumentellt – inte ett affektivt, emotionellt – förhållande till den politiska konstruktionen. Mer konkret handlar medieuppdraget om att ge kunskaper och kompetenser i sedvanlig journalistik men också sammanhållna bild- ningsprogram. Medborgarna behöver ett kunskapsförråd och möj- lighet till att uppdatera referensramar för att begripa innebörden av de fortlöpande nyheterna, t.ex. förstå hur EU fungerar och bör fun- gera i relation till dem själva. Det handlar också om ett fortlöpande bildningsprogram för journalister. Lojalitet till demokratiska värden och procedurer är generellt sett mycket viktiga inslag i EU-medborgarkulturen. För att demokrati- sera EU bör journalistiken å ena sidan insistera på demokratiska principer i EU-sammanhang, och å andra sidan öppna upp frågor för demokratisk debatt. Även debatter utifrån olika europeiska upp- fattningar om demokrati skulle kunna berika våra samtal. Medbor- garkulturen måste också innefatta en tolerans för skilda åsikter och en acceptans av de etablerade spelreglerna. TV-journalistiken har en unik förmåga att förmedla världen in i vår vardag genom sina bilder på ett sätt som pressens tryckta ord inte kan jämföras med. Men än så länge upplevs EU som fjärran och detta kan på föröda demokratin. I de två därpå följande studierna analyseras just TV:s roll för de politiska samtalen. frågar sig vad TV har för demo- kratiska potentialer genom den relation som skapas mellan tittarna och politiken. Han tar avstånd från både de enbart ljusa och de en- bart mörka bilderna och ger i en mer realistisk anda argument för mediets goda såväl som dåliga sidor när det gäller att fördjupa de- mokratin. Med utgångspunkt i några konkreta program kan han visa hur TV-mediet ibland åstadkommer en distanserad likgiltighet, ibland ett berörande engagemang. Han resonerar vidare om en sär- skild dubbelhet i tittandet: att nästan uppfatta TV-pro- grammet som å ena sidan konstruerat och producerat, å andra sidan som fakta, även om det var den senare hållningen som utmärkte de allra flesta som tittade på de aktualitetsprogram som stu- derat närmare. Med stöd av exempel från olika kanaler varnar han för att dra alla program över en kam. Han noterar också att den nya kopplingen mellan TV och TV-bolagets hemsida här bjuder på särskilda, problematiska inslag utifrån ideal om goda offentliga samtal. Han ser också tendenser till hur chattandet färgar av sig på programmen, inte sällan med en gemensam nämnare; politikermiss- trons välbehag. Bortom en sund skepsis till maktutövning och maktutövare slår den över i cynismens likgiltighet. har undersökt Svar Direkt, Nattöppet samt Svart eller vitt. Det är debattprogram som är intressanta från demo- kratisk synpunkt av många skäl. De bjuder vanligt folk att med- verka kring ämnen som t.ex. inte har sitt ursprung i riksdagsdebat- ter. Programmen ger utrymme för en rad känslor, åsikter och käns- lor, vilka vanligtvis inte ryms på politiska dagordningar. I historisk belysning handlar det onekligen om principiellt sett mycket löftes- rika demokratiska innovationer. Vad blottlägger avviker emellertid på några punkter från idealet om rationella samtal. Han ser exempelvis väldigt litet av argumentation och idéutbyte. I stället handlar mycket om att tämli- gen förutsägbart kontrastera åsikter mot varandra i hårt regisserade föreställningar, vars dramaturgi är viktigare än innehållet. Det rör sig ofta om stereotypa motsättningar mellan folket och makten. Journalisterna gör sig till tolk för det maktlösa folket, som dess- utom alltid synes ha rätt. Den vanlige medborgaren, som anmärk- ningsvärt nog själv spelar en ganska undanskymd roll, ger ett alibi för programmets äkthet. Att det, som ofta har gjorts gällande, skulle röra sig om det motsatta – en privatisering av det kollektiva – avvisar dock . Det är tvärtom; det privata förvandlas till politik. artikelserie 1993 om flyktingpolitiken och Dagens Nyheters artiklar om steriliseringspolitiken i föranled- de omfattande mediediskussioner med stort medialt och politiskt genomslag, delvis med internationell uppmärksamhet som följd. Utan att ta ställning till sakfrågorna visar i sin studie att dessa debatter också förstärkte viktiga uppfattningar av medier, medborgare och politiker. Hon ser exempelvis bilder av i det ena fallet handlingsförlamande myndighetspersoner som först efter att tvingats till det kan föra samtal om viktiga frågor. I det andra fallet figurerar skurkaktiga politiker hänsynslöst utnyttjande sin makt över den svage. Politiken beskrivs i det ena fallet som ologisk och verklighetsfrämmande, i det andra kusligt logisk och slug. I båda fallen spelar mediet självt hjältens roll, låt vara att deras sätt att handskas med såväl rena fakta som termer ibland är anmärknings- värt elastisk. Bilden av samhällskommunikationens samtida villkor är alltså komplex. Debatterna är debatter om mycket mer än vad de synes vara. Ingen är utan skuld till att det går snett . Var och en bör därför ta sitt ansvar, menar . Till det senmoderna samhällets utvecklingsdrag hör att engage- rade medborgargrupper måste arbeta sig fram till bestämda positio- ner i offentlighetens rum. Det handlar om att skaffa sig ställning som en, bland många andra, legitim deltagare i det offentliga sam- talet och som tillförlitlig och representativ källa. Detta utgjorde viktiga arbetsvillkor för de tre olika kvinnoföreningar som Kampen för att nå offentligheten består av ett mycket sinnrikt samspel mellan organisationerna och olika medier. Visserligen är det lyckligtvis ingen som ensam styr villkoren för umgänget. Men ofta är priset för att få sin röst hörd högt: Kvinno- jouren normaliseras, Kvinnofronten osynliggörs och Tidskriften reduceras ibland till en leverantör av stridbara debattörer. Medielo- giken motverkar mer djupsinniga, reflekterande och dynamiska roller. Mainstream-medier är primärt inte intresserade av rörelser och samtal utan av antagonistiska ståndpunkter5. Camauër ger skäl för att moderna organisationer som vill delta i offentligheten bör reflektera över sin mediestrategi. Det torde också gälla de politiska partierna. tycks de des- perat söka anpassa sig till vad de uppfattar vara en medielogik i ti- den. och uppmärksam- mar i sin analys av slaget om representationen bl.a. socialdemokra- tins sexuellt anspelande videofilm till förstagångsväljarna i valrörel- sen 1998. De betraktar den delvis som ett försök att drapera en öns- kan om kortsiktig propagandaeffekt med en intimisering av väljar- relationen.6 Deras artikel belyser huvudsakligen medierna som en egen del av den politiska makten. Under sin genomgång av vad olika demokra- titeorier har för antaganden om kommunikation prövar de bl.a. tan- ken på demokrati som det system av kommunikationsprocesser i diskussion och beslutsfattande som överbryggar skillnader – i genus, sexualitet, nationalitet, klass, etnicitet och generation – och administrerar mångfalden mellan människor och grupper, och där- för förutsätter lika villkor för deltagande mellan likvärdiga och jäm- bördiga men unika och olika medborgare. En sådan de- mokratiuppfattning riktar stränga krav på såväl politiker som jour- nalister men öppnar också upp den politiska kommunikationen till ett stort men oförutsägbart spektrum av åsikter, arenor och aktörer. De frågar sig avslutningsvis varför politiker ofta har så svårt att hantera mediernas självständighet. De menar att irritationen kan ha sin grund i att journalisterna kan betraktas som politi- kernas kollegor i ett upplysningsprojekt där de gemensamt berättar om hur politiken går till. är journalisterna själva makthavare bortom politikernas räckvidd. Det skulle också kunna vara så att det bara är politikerna (och många forskare) som uppfattar popularise- ringen och trivialisering av politiken som provocerande. Vad många eliter känner främlingskap inför kanske i själva verket inte alls hotar politikens värdighet och särart. Det kan vara en framgång för de- mokratin att politiken avkläds sin märkvärdighet. blivit bättre än partier och politiker på att utföra politik? De gör den direktsändning politikerna bara avundsjukt kan drömma om Demokratiseringen skulle med andra ord betyda, att ingen längre med framgång kan bli trodd på sitt anspråk att vara neutral i det offentliga samtalet. Varken medborgarna, politikerna, journalisterna eller, för den delen, forskarna. Har vi därmed kommit närmare det inledningsvis angivna idealet om aktiva, kunniga och diskussions- lystna medborgare på jakt efter att skapa en offentlig mening? 1Mer härom finns att hämta i forskarvolym XII Valdeltagande i förändring (SOU 1999:132). 2Vad den nya informationsteknologin (IT) betyder och skulle kunna betyda för det offentliga samtalet granskas i bl.a. forskarvolym VII IT i demokratins tjänst (SOU 1999:117) och småskriften Elektronisk demokrati (SOU 1999:12). 3Jämför tes att även konstinstitutionerna fungerar på samma massmediala villkor som övriga medier. Den estetiska arenan har vidgats och alla har rätt till sin individuella hållning och kan därför inte utkrävas på ansvar. (Vår forskarvolym IV Demokratins estetik (SOU 1999:129). 4Se även analys av hur olika kulturella hållningar påverkar medbor- garidentiteter i forskarvolym IX Globalisering (SOU 1999:83). 5Jfr analys av villkoren för kulturjournalistik i lokaltidningen i vår forskarvolym IV Demoikratins estetik (SOU 1999:129). 6Se även kritik av politiker som berövar politiken dess särart och värdighet i småskriften provinsen (SOU 1999:22). S V E N S K T M E D I E L AN D S K AP I F Ö R ÄN D R I N G E N Ö V E R S I K T L e n n a r t W e i b u l l o c h K a r l E r i k Gu s t a f s s o n D R Ö M M AR O C H M AR D R Ö M M AR O M P O L I TI K E N , M AS S M E D I E R N A O C H M E D B O R G AR N A E N TE O R E TI S K R E D O G Ö R E L S E P e t e r B e r g l e z D E M O K R ATI N O C H G L O B AL I S E R I N G E N M TR AN S N ATI O N E L L J O U R N AL I S TI K P O L I TI S K O P I N I O N S B I L D N I N G S t i g A r n e N o h r s t e d t M E D B O R G AR K U L M E D I E R N AS D E M O K R ATI S K A U P P G I F T P e t e r D a h l g r e n TI TTAR N A D E M O KRAT I N Ma t s E k s t r ö m D E M O K R ATI S K T F O R U M C h r i s t i a n S v e n s s o n M E D I R S AM TAL I O F F E N TL I G H E TE N B U D S K AP O C H B ET Y D E L S E R I F Ö R Ä N D R I N G K r o o n Ö R E L S E R I O L I K A L e o n o r C a ma u ë r M E D I AL I S E R AD E D E M O K R ATI N S L AG O M R E P R O N E N K o n s t a n t i n E c o n o mo u o c h P e r - A n d e r s F o r s t o r p F Ö R F ATTAR P R O N E R . . . . . . . . 3 1 5 Svenskt medielandskap i förändring Det svenska medielandskapet genomgÂr stora fˆrndringar. Infˆrandet av kommersiellt finansierad privatgd radio och TV 1991 respektive 1993 skapade pÂ mÂnga stt en ny situation fˆr alla medier. Konkurrensen om publiken hÂrdnade, nya gargrupper etablerades och det utvecklades ett korsgande mellan tryckta medier och etermedier. Under bˆrjan av fˆrsva- gades dagstidningsmarknaden bl.a. beroende pÂ lÂgkonjunkturen och tidningsfˆretagen kom att anlgga en mer strikt ekonomisk syn pÂ verksamheten. Utlndska mediebolag har ocksÂ i stˆrre utstrck- ning etablerat sig pÂ den svenska marknaden. ƒven lanseringen av en gratistidning, utdelad till resenrerna i samarbete med lokaltrafiken fˆrst i men senare i Gˆteborg och Malmˆ har fˆrstrkt mediekonkurrensen om publik och annonsˆrer. De fˆrndringar som skett i det senaste Ârtiondet har tett sig betydligt mer omvlvande n i mÂnga andra lnder. En fˆrklaring r att det svenska medielandskapet karaktri- serades av stor stabilitet. Varje medium uppstod och utvecklades inom sin egen nisch och medierna reglerades och finansierades pÂ olika stt. Radio och TV var nationellt distribuerade medier med ensamrtt pÂ licensfinansiering. Deras utbud reglerades av staten och de finansierades av mottagaravgifter. Dagspressen var dremot frmst lokal och regional och finansierades via annonser och prenu- merationer, men undantag av kvllspressen med sin nationella sprid- ning och lˆsnummerfinansiering. Totalt sett dominerade pressen annonsmarknaden. Drfˆr hade radio och TV Â ena sidan och tidningarna den andra en begrnsad inverkan pÂ varandra. Rege- ringens mediepolitik visade traditionellt dagspressen srskild hn- syn. Tidningar var befriade frÂn moms och Âtnjuter srskilt stˆd. OcksÂ regeringens restriktiva instllning till reklam i radio och TV S VENSKT MEDIELANDSKAP I FÖRÄNDRING hade som en fˆrklaring att man ville skydda tidningarnas inkomster. Dagstidningar har ocksÂ sinsemellan haft ett antal ˆverenskom- melser och regler som begrnsat konkurrensen inom branschen. Uppgiften fˆr den fˆljande ˆversikten r att ge en grundlggande beskrivning av det svenska mediesystemet som det ser ut vid 1990- talets slut. SÂ lÂngt mˆjligt har det ocksÂ gllt att dessutom belysa den successiva fˆrndringen av det svenska medielandskapet. Fˆr det fˆrsta uppmrksammar vi av vilket slag de tydligaste utveck- lingslinjerna i de olika mediekategorierna r. Fˆr det andra karakt- riserar vi de huvudsakliga knnetecknen fˆr de respektive mediernas nuvarande situation. Ett tredje fokus kommer att ligga pÂ relatio- nerna mellan olika medier med avseende pÂ sÂdant som gande- struktur och konkurrens om allmnhetens uppmrksamhet. Som ett fˆrsta steg skall vi se nrmare pÂ den utveckling de olika medierna genomgÂtt, fˆr att drigenom fÂ en bild av det mediala systemet i sin helhet. Fem viktiga knnetecken r fundamentala fˆr fˆrstÂelsen av den svenska dagstidningsmarknaden. Det fˆrsta r att nstan alla tid- ningar huvudsakligen r lokala eller regionala. Endast de tvÂ lˆs- nummertidningarna kan betraktas som verkligt nationella tidningar genom att de har en regelrtt spridning ˆver hela landet. Ett andra knnetecken r att den samlade dagstidningsupplagan r stor. r ett av de mest tidningslsande lnderna i vrlden. Den omfattande tidningsspridningen fˆrklaras till stor del av att dagstidningar lses i alla sociala grupper. Medan lÂgresursgrupper i de flesta lnder r sporadiska lsare har de i en lsvana som ligger obetydligt under genomsnittet. Det enda egentliga undantaget frÂn detta fˆrhÂllande finns i dr en stor andel av arbetarfamiljerna inte r regelbundna tidningslsare. En tredje egenskap som delvis fˆljer av detta r att kvllspressen vanligen r ett tillval: nstan alla kvllstidningslsare lser ocksÂ en lokal morgontidning regelbundet. Denna dubbellsning fˆrklarar den internationellt sett hˆga tidningsfˆrsljningen i .