sou · GNB3113d3 · 2000-01-01 00:00:00 — citizens (medborgare), avlönades för sitt arbete och hade en egen Citizens Court. Den välkända skolan Summerhill tillhör också denna tradition. brukar förknippas med begreppet terapeutiskt samhälle.9 Hans sjukhusexperiment i från och med 1940- talet gick ut på att demokratisera vården genom stormöten med öppen kommunikation och aktiv medverkan från patienterna samt gemensamt ansvar för behandlingen och alla vardagsrutiner. närde visioner om att strukturera om hela sjukvården och även andra samhällssektorer med det terapeutiska samhället som modell.10 Visionerna förverkligades knappast, och modellen har kritiserats för att vara motsägelsefull och pseudodemokratisk. Som ett resultat av en tilltagande professionalisering inom den institutionsbaserade miljöterapin har psykoterapeutiska tekniker efterhand kommit att betonas på bekostnad av de demokratiska reformsträvandena.11 Men idéerna om det terapeutiska samhället har utan tvekan utgjort en viktig inspirationskälla för många försök att reformera vården, och miljöterapin har vidareutvecklats i nya former. och anarkistiska mentalvårdsex- periment i gick ut på att slopa alla institu- tionsregler. Försöken ledde till konflikter med sjukhusdirektionen och genomfördes därefter i fristående så kallade anti-institutioner, där experter och psykotiska personer tillsammans försökte hitta samlevnadsformer som fungerade.12 Den italienske överläkaren försökte också reformera mentalvården inifrån.13 Han lät mentalsjukhuset i bli föremål för en successiv libe- ralisering och demokratisering, genom en övergång från slutna till öppna avdelningar och med det terapeutiska samhället som modell. I gick Basaglia ett steg längre. Majoriteten av mentalsjukhu- sets patienter fick möjlighet att flytta ut till olika former av boende- kollektiv i samhället och öppna psykosociala centra fick ersätta in- stitutionsvården. Icke-professionell personal anlitades för att bryta det institutionella våldet. Basaglias experiment blev viktiga mo- dellprojekt för den psykiatriska avinstitutionaliseringsprocessen, både i och internationellt. Som en ganska ny gren av den miljöterapeutiska rörelsen har det vuxit fram minisamhällen för människor med missbruksproblem, vilka i hög utsträckning drivs av deltagarna själva. Gemensamt för så kallade är att de eftersträvar oberoende i förhål- lande till den offentliga sektorn och den professionella vården, och att arbete får en central roll i rehabiliteringen. Trots brukarstyr- ningen är dessa verksamheter hierarkiskt uppbyggda och vilar på sträng, social kontroll, varför demokratin kan ifrågasättas. Exempel på denna riktning är paraplyorganisationerna Synanon och Le Patriarche som finns i flera olika länder. Även arbetskooperativet i kan räknas hit.14 Egenorganisering och självhjälp har bli- vit en alltmer betydelsefull makt- och rehabiliteringsstrategi för ut- satta grupper i samhället.15 Människor som av olika anledningar har svårt att klara sig själva och som inte kan konkurrera i samhället på samma villkor som andra, bildar egna organisationer för att hjälpa varandra att få tillgång till olika typer av resurser. Brukar- och kli- entorganisationer erbjuder forum för samvaro och gemensam hand- ling och kan bidra till att medlemmarna inte behöver känna sig helt beroende av myndigheters välvilja. Genom självorganisering kan medlemmarna få nya perspektiv på sig själva, sin tillvaro och sina möjligheter att förändra den. Den finns olika typer av vi för oss-organisationer.16 Vissa är öppna medlemsorganisationer där alla kan vara med, några är slutna för dem som inte har ett specifikt problem. Vissa samarbetar med professionella inom vården, andra förhåller sig skeptiska till sådan inblandning. En del organisationer är strängt upptagna av att ställa politiska krav om socialpolitik och vårdpolitik. Andra är rena själv- hjälpsorganisationer, ofta lokala till sin karaktär. Det finns också or- ganisationer som försöker kombinera dessa målsättningar. föddes flera nya brukarorganisationer, som den svenska klientrörelsen och de brittiska och amerikanska pa- tientorganisationerna. Den amerikanska medborgarrättsrörelsen var en viktig inspirationskälla för dessa nya organisationer. I fick vi de så kallade R-förbunden som organiserade kriminella, psykiskt sjuka, alkoholister och drogmissbrukare och som från början hade ett tätt samarbete och en sammanhållen ideologi med som språkrör. Som kamporganisation krävde R-för- bunden radikala samhällsförändringar och riktade skarp kritik mot anstaltsväsendet. upplöstes samverkansorganisa- tionen och de olika förbunden gick skilda vägar. På det sociala om- rådet har () och åt narkotika- och läkemedelsberoende (RFHL) kommit att spela en framträdande roll.17 Klientorganisationerna har fått kämpa hårt för att uppnå anseen- de, men deras inflytande har stärkts det och de har EGENORGANISERING FÖR STÄRKT MEDBORGARSKAP OCH ÖKAT INFLYTANDE vunnit inträde i vårdpolitiken som bidragsmottagare och remissin- stanser. RSMH har till exempel deltagit i en rad utredningar, bland annat den stora psykiatriutredningen, och samarbetar med många socialpolitiska organisationer och grupper inom handikapprörel- sen.18 Klientorganisationer driver också självhjälpsbaserade verk- samheter i form av nätverk för kamratkontakt och ömsesidig hjälp, dagverksamheter, studiecirklar etc., och ibland även egna arbetsko- operativ och behandlingshem. Klientorganisationerna är emellertid sårbara, särskilt på det lokala planet, på grund av ekonomiska svå- righeter och en instabil medlemskår. En betydelsefull roll för den växande självhjälpsrörelsen har Anonyma Alkoholister () spelat.19 Organisationen grundades av två alkoholister i 1935 och har utvecklats till en bru- karrörelse som är spridd i hela världen. starten har verk- samheten byggts upp kring regelbundna möten bland gelikar och ett andligt genomsyrat 12-stegsprogram för att komma till rätta med sjukdomen. Organisationsstrukturen är uppbyggd kring tolv tra- ditioner och tolv principer som fungerar som stadgar för all AA- verksamhet. I korthet innebär dessa stadgar att ingen kan uteslutas ur gemenskapen, anonymitetsskydd, att varje grupp skall vara själv- styrande, självständig och självförsörjande, att AA skall förbli icke- professionellt och en princip om minsta möjliga organisation. Elit- bildning och ledarskiktning förhindras genom bestämmelser om absolut demokrati och rotation på alla förtroendeposter. Kravet att AA-grupper måste vara fullständigt oberoende av omgivningen innebär att det demokratiska arbetet endast riktas inåt, organisationen tar inte ställning i politiska frågor och engagerar sig inte på samma sätt som R-förbunden i vårdpolitiken. I AA:s efterföljd har en stor mängd självhjälpsgrupper för olika målgrupper bildats. I fick vi en egen, se- kulariserad variant av AA i form av Länkrörelsen, som utgick från arbetarrörelsens självhjälpsideologi.20 Delar av Länkrörelsen ut- vecklade samarbete med statsapparaten som bidragsmottagare och remissorgan i vårdpolitiska frågor. har det i bland annat via den så kallade Minnesotamodellen vuxit fram ett stort antal AA-inspirerade självhjälpsgrupper på flera olika områden.21 Independent Living-rörelsen är en annan intressant modell för att stärka sårbara människors makt över sin livssituation.22 Begreppet independent living har sin upprinnelse i fysiskt handikappade människors krav på självbestämmande över boende och service, men har även anammats av vissa organisationer för utvecklingsstörda, äldre och psykiskt sjuka. Det som började som enskilda manifestationer och organisationer i och Stor- har utvecklats till såväl lokala och nationella som inter- nationella Independent . I bildades organi- sationen i och STIL i och rö- relsen finns nu på många orter. Rörelsen vänder sig mot att myn- digheter och professionella dikterar villkoren för service och om- sorg, men förhåller sig också kritisk till välgörenhet och avlönad an- hörigvård. Även sådana vårdformer anses bidra till stigmatiserande klientroller som försämrar möjligheterna till jämlika relationer och full delaktighet i samhällslivet. Rörelsen kämpar för sina medlem- mars rätt att själva avgöra vilket stöd och vilka insatser de behöver för att leva ett så fritt och oberoende liv som möjligt, till exempel genom att inta en arbetsgivarställning i förhållande till en personlig assistent. Svenska föreningar anordnar bland annat kurser där man går igenom arbets- och avtalsrätt, försäkringar, lönefrågor, arbets- tidsfrågor etc., och försöker på så sätt förverkliga intentionerna i LSS-reformen (Lagen om särskilt stöd och service till funktions- hindrade). Att gå från rollen som passiv servicemottagare till kom- petent arbetsledare och kravformulerare innebär naturligtvis en radikal förändring av den tidigare underlägsna positionen. Ett begrepp med nära koppling till klientrörelsens autonomi- och inflytandesträvanden är empowerment. Detta svåröversatta be- grepp började användas inom en del rörelser för mar- ginaliserade grupper (till exempel anglosaxiska kvinno- och klient- rörelser), som en kamp- och försvarsstrategi gentemot olika former av socialt förtryck.23 Begreppet var politiskt och ideologiskt laddat och inbegrep ofta strategier på flera olika nivåer för att stärka den egna gruppen. Den bärande tanken var att man genom ömsesidigt stöd och gemensamma (protest)aktioner skulle motarbeta samhäl- lelig stigmatisering och förtryckande strukturer och återta makten över sin livssituation. Medvetandegörande gruppdiskussioner sågs som ett medel för att uppå empowerment, (social)politisk aktivism och brukarstyrd, social service som andra. har empowerment blivit något av en modeterm inom det socialvetenskapliga fältet, särskilt i och , men begreppet börjar också vinna intåg i Sverige.24 Det tillämpas nu också för att beteckna olika slag av samhällsinsatser för EGENORGANISERING FÖR STÄRKT MEDBORGARSKAP OCH ÖKAT INFLYTANDE lokal utveckling och lokalt självstyre, och för professionella förhåll- ningssätt som sägs gynna villkoren för att svaga individer och grup- per skall få ökat ansvar och mer makt. Utifrån ett kritiskt betraktel- sesätt har protestgrupperna därmed berövats sitt eget begrepp som via samhällets övertagande förlorat sin egentliga mening. Det kan hävdas att empowerment i likhet med andra trendkänsliga begrepp som delaktighet, medinflytande etc. endast fyller en retorisk funk- tion, eller att det i själva verket utnyttjas för att legitimera ett mins- kat offentligt ansvarstagande.25 En mer välvillig tolkning är att radi- kala påtryckningsgrupper faktiskt lyckats influera tankesätt och praktiker inom det sociala fältet.26 Huruvida denna påverkan också innebär konkreta förändringar och stärkt inflytande för resurssvaga grupper är naturligtvis en fråga som man får undersöka. En översiktlig genomgång av den växande empowermentlitte- raturen ger snabbt vid handen att begreppet ännu inte har en given definition. Empowerment kan inrymma allt som på något sätt kan förknippas med idéer, insatser eller processer som stärker svaga in- dividers och/eller gruppers möjligheter att själva styra över sina liv. Empowerment kan både betraktas som ett medel och som ett mål, och sägs ha relevans på såväl ett individuellt, psykologiskt plan som på grupp- och samhällsnivå. ger följande definition: Empowerment may be defined as the means by which individuals, groups and/or communities become able to take control over their cir- cumstances and achieve their own goals, thereby being able to work towards helping themselves and others to maximise the quality of their lives (, 1996 s. 5). I de teoretiska resonemangen hänvisas det i litteraturen ibland till dubbla maktperspektiv (som både inbegriper maktens negativa, förtryckande dimensioner och dess kreativa sida), ibland till frigörande pedagogik för förtryckta. Som professionell strategi sägs empowerment innebära ett avståndsta- gande från såväl expert- och behandlingsstrategier (vilka utgår från psykoanalytiska eller medicinska modeller) som från företrä- darmodellen (där det handlar om att företräda sina klienters intres- sen). Till skillnad från dessa modeller uppges den makt- och själv- tillitsskapande empowermentmodellen gå ut på att stärka och ut- veckla människors förmåga att själva ta kommandot över sina liv.27 Klienterna uppfattas och behandlas som jämbördiga parter med rättmätiga krav på delaktighet och ansvar. En uppenbar risk (eller kanske poängen) med vaga honnörsbe- grepp är att de uttolkas på helt olika sätt av olika parter med olika En snäv, men i professionella sammanhang förmodligen ganska vanlig översättning av empowerment, är att det handlar om att stärka sårbara individers förmåga att behärska vardagslivet, till exempel genom social färdighetsträning. Enligt en vidare och mer radikal tolkning är empowerment en politisk process som både in- begriper psykologiska förändringsprocesser (stärkt identitet och stärkt självförtroende) och förändrade yttre förhållanden. Empo- werment uppnås genom kollektiv organisering, omfördelning av re- surser, förändrade maktstrukturer samt genom konkreta erfaren- heter av ökat ansvar och mer makt.28 Enligt ett sådant synsätt kan makt inte ges till någon, den måste erövras. Professionella kan understödja empowermentprocesser genom att skapa institutionella förutsättningar för ett sådant makt(över)tagande. De kan till exem- pel bidra med ekonomiskt och moraliskt stöd till brukarstyrda verk- samheter, ge plats för aktiv brukarmedverkan i olika besluts-, plane- rings- och utvärderingsforum och på andra sätt dela med sig av in- formation och resurser som kan underlätta ökat brukarinflytande. Man kan naturligtvis ifrågasätta om det verkligen går att tillämpa en sådan modell inom ramen för verksamheter eller hela samhälls- system som bygger på i grunden ojämlika maktvillkor. Empower- mentdiskussionen kan sägas vila på en idealistisk och rationalistisk grund, eftersom den utgår från att det med tämligen enkla medel är möjligt att stärka svaga gruppers position samhället.29 Verklig empowerment kräver naturligtvis genomgripande förändringar på flera nivåer. Men empowermentbegreppet kan användas som ut- gångspunkt för undersökningar av brukarinflytande i olika orga- nisationstyper. Man kan till exempel undersöka förekomsten av fo- rum för medinflytande, vem som har problemformuleringsprivi- legiet, vem som egentligen bestämmer om vad, samt hur sätten att organisera verksamheten och dess förhållande till omgivningen på- verkar förutsättningarna för självbestämmande. En ny syn på frivilliga organisationer Både i den allmänpolitiska debatten och i den samhällsvetenskapliga forskningen har man i kunnat notera ett ökat intresse för det civila samhället och den ideella sektorn.30 Intresset har inte minst riktats mot de funktioner som frivilligorganisationer inom det sociala området fyller och skulle kunna fylla. EGENORGANISERING FÖR STÄRKT MEDBORGARSKAP OCH ÖKAT INFLYTANDE Aktuell komparativ forskning visar att den svenska ideella sek- torn som helhet är förhållandevis välutbyggd.31 Den har emellertid en speciell struktur och inriktning som skiljer den från många andra västländers. I svarar idrotts-, fritids- och fackföreningar för en stor del av frivilligsektorns omsättning, medan det i till exempel är social omsorg och hälsovård som dominerar. Den svenska välfärdsstaten kännetecknas av stark tillit till offentliga lös- ningar på sociala problem, medan välgörenhetsorganisationer och serviceproducerande stiftelser intar en ganska blygsam roll. Denna inriktning är ett resultat av samarbetsprocesser mellan organisatio- nerna och staten som pågått ända . Från början fungerade många ideella organisationer som ett slags avant- garde för sociala reformer genom att starta nya verksamheter som övertogs av staten. Modernare frivilligorganisationer etablerades som komplement till en relativt välutbyggd, allmän so- cial service och formulerade sina mål mot denna bakgrund. Men de ekonomiska och politiska förutsättningarna håller på att förändras. Minskade offentliga resurser och ifrågasättanden av so- cialförsäkringssystemens konstruktion har bidragit till att det nu riktas nya förväntningar på de frivilliga organisationerna.32 Tenden- ser tyder på en ökad betoning av frivilligsektorns roll som välfärds- producent.33 Det har också vuxit fram nya sammanslutningar för att kompensera ett minskat offentligt ansvarstagande. Sådana motiv kan man finna inom det som kallas nykooperationen, bland anhörig- organisationer och i sådana hybrider mellan frivilligt och offentligt som de nya frivilligcentralerna.34 Det ökade samhällsintresset för de frivilliga organisationerna är dock inte enbart ekonomiskt motiverat. Inom flera aktuella politiska och samhällsvetenskapliga riktningar lyfts frivilligorganisationer fram som viktiga kuggar i ett demokratiskt samhällsbygge.35 Att de spelar en viktig roll för opinionsbildningen är visserligen välkänt , men frivilliga organisationer och så kallade nya sociala rörelser anses också på ett helt annat sätt än den offentliga sektorn ha förutsättningar att skapa engagemang, tillhörighet, tillit och an- svar.36 I detta sammanhang brukar man med hänvisning till den ame- rikanske statsvetaren tala om hur de gynnar fram- växten av socialt kapital, det vill säga ett slags medborgaranda som bygger på tillit och samarbetsvilja, och som i förlängningen bildar grunden för en levande demokrati.37 Det i nyintroducerade begreppet social ekonomi ger också uttryck för ett delvis nytt sätt att betrakta den frivilliga sek- torn, även om begreppet ännu inte har någon given definition. kommer ursprungligen från och används inom EU som beteckning för sådan verksamhet som bedrivs av kooperativ, ömse- sidiga bolag, ideella föreningar och allmännyttiga stiftelser. Enligt en föreslagen svensk definition inbegriper den sociala ekonomin: organiserade verksamheter som primärt har ett samhälleligt ända- mål och är organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn (Ds 1998:48, s. 9). Både ordet social och ordet ekonomi skall enligt denna definition förstås i vid mening som en ekonomi med ett socialt ansikte. Verksamheterna måste inte ägna sig åt tjänste- produktion och behöver inte agera på marknaden. Det finns flera skäl till att begreppet social ekonomi aktualiserats i . Ett är att det redan används inom EU där man också på olika sätt försöker främja denna del av ekonomin. Det finns också förhoppningar om att nya tjänster och arbetstillfällen kan skapas inom detta område, särskilt för socialt sårbara grupper som av olika anledningar står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Den sociala ekonomins betydelse i kampen mot social utslagning betonas. Av denna genomgång torde det ha framgått att det tycks ställas närmast orimliga förväntningar på de frivilliga organisatio- nerna, inte minst när det gäller deras möjligheter att stärka svaga grupper i samhället. Det står också klart att många av de begrepp som används för att beteckna vad dessa organisationer uträttar, eller borde kunna uträtta, är vaga och svepande. har det ökade intresset för frivilliga organisationer gynnat villkoren för etablering av nya verksamhetsformer och utveckling av alternativa stödsystem. Jag skall i de följande ge två exempel hämtade från den sociala rehabiliteringens område. Klubbhusrörelsen riktar sig till människor med psykiska funktionshinder, Basta till människor med miss- bruksproblem. 38 Gemenskap, arbete och brukarinflytande utgör stommen i rehabiliteringen i båda fallen, även om verksamheterna organiseras på lite olika sätt. Båda organisationerna har inspirerats av utländska rehabiliteringsmodeller som eftersträvar oberoende i för- hållande till den offentliga sektorn, men bygger ändå på visst stöd från och samarbete med det offentliga. Även om empowerment kanske inte utgör ett centralt begrepp i dessa verksamheters egen självförståelse, belyser praktiken vad empowerment konkret kan handla om. Båda organisationerna faller också inom ramen för den svenska definitionen av den sociala ekonomin. som Klubbhusrörelsen och Basta har många gemensamma drag, finns det vissa intressanta skillnader. De arbetsbefrämjande åtgärderna skiljer sig åt och man har valt skilda modeller för att garantera brukarin- flytande och självbestämmande. Jag skall kortfattat beskriva demo- EGENORGANISERING FÖR STÄRKT MEDBORGARSKAP OCH ÖKAT INFLYTANDE kratiarbetet inom de två organisationerna, och vilka funktioner det kan tänkas fylla för medlemmarnas självbestämmande och rehabili- tering. Frivillig organisering för brukarinflytande Klubbhusrörelsen – mutual empowerment Klubbhusrörelsen är en internationell rehabiliteringsverksamhet för människor med psykiska funktionshinder. Grunden lades av en AA- inspirerad självhjälpsgrupp för utskrivna mentalpatienter i , men verksamheten omvandlades snart till en privat stiftelse () som med hjälp av an- ställd personal utvecklade en ny form av rehabilitering. fick statliga bidrag för att bedriva utbildning i den så kallade klubbhusmodellen, och många nya klubbhus bildades. utvecklades verksamheten till en internationell rörelse. finns det omkring 350 klubbhus i världen, däribland nio svens- ka.39 Vad är då ett klubbhus och hur utformas verksamheten för att garantera brukarmedverkan och brukarinflytande? Den vårdideo- logiska utgångspunkten är att människans självförtroende och soci- ala kapacitet byggs upp genom vänskap, arbete och självstyre. Denna utgångspunkt får också återverkan på organisationsstrukturen och arbetsformerna. På ett klubbhus bedrivs ingen behandling i ordets vanliga bemärkelse. Medlemmarna är organiserade i en klubb och använder huset som en arbetsplats och för möten och sociala aktiviteter och . Medlemskapet är frivilligt och utan tidsbegränsning, man väljer själv hur länge man vill vara medlem. Ett klubbhus är huvudsakligen organiserat kring gemensamt ar- bete. fungerar ett klubbhus som en arbetsplats där med- lemmarna och personalen tillsammans praktiskt ansvarar för allt det som krävs för att verksamheten skall fungera och vidareutvecklas – det vill säga allt från till exempel städning, matlagning och husreno- vering till budgetarbete och utåtriktad verksamhet. Detta uppfattas som meningsfullt, riktigt arbete, till skillnad från degraderande sysselsättningsterapi. Medlemmarna får dock inte lön för sitt arbete i huset. Men de får heller inte tvingas till något genom behandlings- planer, regler eller kontrakt, utan bestämmer själva vad de vill eller inte vill göra. Personalen kallas handledare och är anställda just för att handleda, ge stöd och garantera kontinuitet. Alla beslut på ett klubbhus skall fattas i enlighet med demokra- tiska principer och alla skall ha samma tillgång till alla forum och ut- rymmen i huset. Det får inte förekomma möten för enbart perso- nalen eller för enbart medlemmarna och det får inte finnas särskilda personalrum. Det får inte heller finnas några dokument eller akter som inte medlemmarna har tillgång till. Formellt sett är medlem- marnas och personalens inflytande i klubbhusens styrelser visserli- gen svagt, men mycket av styrelsearbetet delegeras till särskilda ar- betsutskott där de har stort inflytande. Medlemmarna involveras på så sätt i alla frågor som rör klubbhuset, till exempel anställning av ny personal, ekonomi- och policyfrågor och frågor om rörelsens fram- tida utveckling. Det finns dock medlemmar som av olika skäl inte utnyttjar sina möjligheter att utöva inflytande, medan andra är mycket aktiva. Erfarenheten sägs vara att de flesta medlemmar med tiden intar en allt aktivare roll i beslutsprocesserna. I intervjuer med svenska klubbhusmedlemmar betonar de möjligheterna att få vara med och bestämma i ett klubbhus (till skillnad från hur det är i många andra verksamheter). Detta anses viktigt eftersom det stärker självkänslan och tar bort en överdriven respekt för överheten. Personalstyrkan på ett klubbhus får inte vara (för) stor, eftersom detta kan urholka medlemmarnas inflytande och ansvar.