sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Det arkivmate- rial som åberopas skall vara tillräckligt noga angivet för att en kritisk granskare utan svårighet kan betsälla fram materialet på ett arkiv etc. Det finns olika typer av formaliserade system för hur beläggstekniken kan utformas. Vi går inte in på dessa här. Varje författare bör själv välja ett system och konsekvent hålla sig till det. Vilket spelar kanske inte så stor roll i det fall det rör sig om en monografi. För texter som skall pub- liceras i artikelform i vetenskapliga journaler gäller självklart att man noga följer respektive tidskrifts format och anvisningar exempelvis om referensangivelser. Vi har en känsla av att just när det gäller citatteknik förekommer en hel del som kan missleda även den mest kritiske läsare. Vi vill därför ut- nyttja tillfället att uppmärksamma några problem i sammanhanget. Vanligt är att åberopa eller citera en källa eller författare när man vill ge extra stöd åt ett eget påstående. Citaten kan generellt sett delas in i två grova huvudkategorier. Den första är citat direkt från en åberopad källa, som i sig inte är tillkommen som ett led i en vetenskaplig process utan som av forskaren skall utnyttjas i vetenskapligt syfte. Den andra är citat eller referat av tidigare litteratur (uppsatser, avhandlingar, etc.), som syftar till att stödja egna påståenden och slutsatser genom att de uttalat sig i anslutande frågor. Den första kategorin måste utsättas för kritisk granskning i syfte att ut- vinna tillförlitlig information, som syftar till att besvara vetenskapliga frågor. Den som åberopar källan måste ta ställning till relevans- och re- presentativitetsproblem. Man måste akta sig för att inte övertolka källan, dvs. dra större slutsatser än vad den håller för. Man måste vara angelä- gen om att framhålla begränsningar och motsägelsefullheter. Vårt in- tryck är att man i de flesta ämnen, särskilt i ämnen där denna typ av källor är vanliga, uppehåller sig relativt mycket vid den metodiska trä- ningen av behandlingen av ett primärmaterial. Värre är det när det gäller kategori två – citering av tidigare litteratur. Principiellt bör tidigare litteratur behandlas med precis samma kritiska inställning som görs vid behandlingen av primärmaterial och – och detta är viktigt – läsaren bör erbjudas samma möjligheter att följa författaren i spåret som när det gäller redovisningen av den egna forskningen. Den kanadensiska psykologen . Lalumière har fäst uppmärksamhe- ten på några fällor i sammanhanget (Lalumière, 1993). Hans utgångs- punkt är att citaten skall ha ett empiriskt värde, dvs. vila på vetenskaplig grund. Han urskiljer fyra fall där forskaren stöder sig på uttalanden gjorda i tidigare litteratur. 2.slutsatser gjorda av en författare efter det att han/hon gjort en genomläsning av ett forskningsområde 3.metod och resultat av en genomförd empirisk studie 4.metod och resultat av en på egen hand genomförd kvantitativ sammanställning av flera empiriska studier (Meta-analys). Lalumière erkänner endast de två sista som belägg i vetenskapliga sam- manhang, dvs. de har ett empiriskt värde. Poängen är att endast om den författare som vill citera tidigare forskning själv är i stånd att ta ställning till denna forsknings empiriska resultat kan dessa åberopas som stöd för den egna teorin eller ståndpunkten. Det kan visserligen vara legitimt att redovisa andras åsikter eller slutsatser, t.ex. i en bakgrundsbeskrivning, men karaktären på det som åberopas skall då klart framgå. Detta kan ibland nås genom val av korrekt verb. Formuleringarna NN menar att ... eller NN drar, efter en omfattande genomgång av aktuell litteratur på området, slutsatsen att ... ger en sådan vägledning, liksom ...NN hävdar på grundval av resultaten av denna studie att ... I den löpande vetenskapliga texten skall det också framgå vilken karaktär av empiriskt belägg man åberopar. I dessa sammanhang är det lätt för en forskare att själv bli vilseledd och att medvetet eller omedvetet vilseleda sina läsare och granskare. Genom att åberopa tidigare forskning som stöd för sina resultat ger man ju ett påstående högre auktoritet än vad det i själva verket har. Lalumière tycker liksom vi att det finns mycket att göra för att öka pre- cisionen i citattekniken i den vetenskapliga framställningen. Här finns en gråzon som tillåter oförvägna forskare alltför stort svängrum. Med mer preciserade regler och större träning tror vi att gråzonen kan minskas. Det principiella tvivlet som vi uppfattar som en viktig ingrediens i det vetenskapliga arbetet syftar till att misstro auktoriteter men lita på sä- kerställda resultat. Denna inställning medför en misstro mot ogrundade påståenden till förmån för empiriska resultat där metoderna är klart re- dovisade. Denna etiska grundsyn skall också avspeglas i citattekniken. Sammanfattningsvis gäller alltså att texten skall möjliggöra för en läsare att följa författaren i spåret, att se hur grunden ser ut, följa hur byggna- den tar form och slutligen – för att anstränga metaforen ytterligare – ta ställning till hur mycket av det färdiga byggnadsverket som verkligen är ett resultat av forskarens eget arbete. En vetenskapligt skolad läsare inser här lätt att ovan angivna regler inte passar i alla sammanhang. Historieämnet, med sina relativt enhetliga materialtyper, kan t.ex. utveckla precisare kriterier för dokumentation än många andra discipliner, vars utövare kan ha att förhålla sig till mera varierade material. Många socialantropologer och etnologer liksom åt- skilliga sociologer kan exempelvis bedriva sin forskning genom långva- riga vistelser i speciella miljöer där de kombinerar mycket omfattande observationer med flera skilda slags intervjuer, liksom genomgång av eventuellt skriftligt material, och kanske annat samtida mediamaterial. De slutgiltiga framställningarna bygger på en kombinerande bearbetning av sådana materialtyper. En detaljdokumentation av alla enskilda obser- vationer eller intervjuer skulle här bli framställningsmässigt alltför otymplig, och skulle också kunna leda till andra slags forskningsetiska problem som har att göra med de berörda individernas rätt till integri- tetsskydd (jfr. , 1993). Det är heller inte möjligt att upprepa en sådan undersökning i en situation där allt skulle hållas li- ka, som i en kontrollerad experimentsituation. En läsare med egen erfarenhet av forskning av denna typ har en generell förståelse av forskningsprocessens egenskaper, dess fördelar och felkäl- lor. Studerande som kommer i kontakt med arbeten av sådana slag behöver även här ges en skolning i relevanta former av kritisk metod- granskning, medan det knappast kan begäras att principdiskussionerna tas om igen i varje enstaka studie. Önskvärt är dock att framställningen är så allmänt genomskinlig vad beträffar materialets karaktär att en läsare som är förtrogen med forskningstypens riktlinjer har möjlighet att gå in i en specifik metodbaserad kritik. Den vetenskapliga framställningen måste alltid syfta till att i möjligaste mån underlätta en kritisk granskning, men forskaren måste också ha möjlighet att använda metoder där det inte går att mekaniskt följa varje steg. Om inte den kritiske läsaren har ett förtroende för forskaren riske- rar vi hamna i absurditeter. Detta konstaterande för över till problemet om en gemensam vetenskaplig etik. Syftet med det vetenskapliga arbetet är, som sagt, att ta fram ny kun- skap. Det är forskningens Raison dêtre. Detta förutsätter en etisk grundhållning hos dem som är inblandade i verksamheten. Man måste vara så ärlig man kan i redovisningen av tidigare forskning och klart redovisa vad man har hämtat från andra och vad man själv bidrar med. Vidare får det material man själv bidrar med inte presenteras på ett missvisande sätt. I de flesta fall är detta relativt enkelt. Men det finns gråzoner som kan vara besvärliga att hantera för den enskilde forskaren. Här följer ett par exempel. I empirisk forskning som använder sig av kvantitativa uppgifter och sta- tistisk analys finns rika tillfällen att hamna i den etiska gråzonen om man slarvar med statistikens tillämpning. Att hårddra eller övertolka statistis- ka resultat är fel och missvisande, men det är inte alltid självklart var gränsen går för det oetiska. Detsamma gäller grafisk framställning av data. Skillnaden mellan 80 och 90 kan t.ex. te sig avsevärd om Y-axeln kapats vid 50, men måttlig om skalan löper från noll. Normalt finns i varje vetenskaplig framställning en översikt över forsk- ningsläget. Denna bygger oftast på av forskaren själv inläst litteratur och systematisering av tidigare forskning. Framlyftandet av tidigare teorier och hypoteser är ett resultat av forskarens eget vetenskapliga arbete. Inte sällan hittar forskaren i den internationella litteraturen välgjorda forsk- ningsöversikter som kan användas även för hans/hennes undersökning. Behöver då forskaren göra om arbetet med att utforma en helt egen forskningsöversikt, annorlunda konstruerad? Man kan mycket väl ta utgångspunkten i en befintlig översikt och referera denna. Men man skall då ovillkorligen uppge att man bygger på den eller den författarens framställning. Även en systematisk framställning av ett forskningsläge har karaktären av produktion av ny kunskap och skall alltså redovisas enligt samma principer som gäller för tidigare forskning överhuvudtaget. Äras den som äras bör! , D., Attrup, L., Axelsen, N. & ., P (1992) Videnskabelig uredelighed & god videnskabelig praksis. Broad, W. & , N. Betrayers of the Truth. Fraud and Deceit in Science. [Sanningens dödgrävare. Om fusk och bedrägeri i vetenskapen. : , 1983.] & Smedler, A.-C. (Red.) (1993) Det respektfulla mötet. Ett symposium om forskningsetik och antropologi. (1994) Forskning – en hederssak. Om ohederlighet och fusk i forskning samt om den svåra konsten att komma tillrätta med det. Vetenskap och etik. Kungl Vitterhets Historie och Antikvitets 1982. Sid. 74–88. (1986) Kunskapens pris. Forskningsetiska problem och principer i humaniora och samhällsvetenskap. & , P. Fusk i forskning – etiska överväganden. Medicinsk ad hoc-grupp bör utreda snabbt. , 91(37), 3270–3277. Lalumière, M. Increasing the precision of citations in scientific writing. American Psychologist, 48, 913. Forskning och etiska koder. Organisation, information och utbildning. Betänkande av forskningsetiska utredningen. : Allmänna Förlaget. (Red.) Forskning om människor – kunskapen, etiken och juridiken. , Rapport 91:1. (1994) Forskningsfusk. Oenighet kring definition av begreppet. , 91(9), 856–858. , , P. m fl. : Videnskabelig uredlighed og god videnska- belig praksis. Forskningsråd, Køben- havn 1992. : Ge normer för god forskning. om vetenskapens etos. 86, nr 32-33 1989. Good Clinical Practice for Trials on in Community. I in Community, vol III. Addendum, 1990. . : Forskning - en hederssak. Om ohederlighet och fusk i forskning samt om den svåra konsten att komma tillrätta med det. Rap- port utförd på uppdrag av , 1994. : in Scientific Re- search. "KI:s preliminära regler 1990," refererade i . , a.a. "KI:s beslut i anledning av utredning om eventuella oegentligheter i do- centen forskning", Dnr 1178/97, R/Fc 2, 1996: Riktlinjer för etisk värdering av medicinsk hu- manforskning. Forskningsetisk policy och organisation i . 3, 1996: Riktlinjer för god medicinsk forskning. , : Kvalitetskontroll av kliniska prövningar - legala aspekter och konsekvenser för prövaren av Läkeme- delsverkets inspektioner. Information från , 5, 1993. : Vissa riktlinjer för hantering av frågor om vetenskaplig ohederlighet. "En nationell expertgrupp för handläggning av ohederlighet inom medi- cinsk forskning i ." PM från MFR av , Dnr 746/94. "Ohederlighet inom medicinsk forskning. Riktlinjer för prevention och hantering av ohederlighet inom medicinsk forskning." PM från MFR av , Dnr 746/94. Bilaga 4: riktlinjer för dokumentation. Riktlinjer för planering, genomförande och dokumentering av experimentell forskning vid Forskare vid KI har skyldighet att följa gällande regler för human- forskning l och djurexperimentell forskning 2. Rekommendationer rörande Good Laboratory Practice3 bör beaktas. Forskare skall även kunna redovisa underlaget för slutsatserna i forskningsrapporter och publikationer, i form av originaldata och hur dessa bearbetats i projektet. Det är därför viktigt att beakta följande formella krav i samband med forskningen. En försöksplan som innehåller setisk nämnd eller forsknings- tets väsentliga delar bör skrivas av projektansvarig innan försö- forskning) skall i förekommande ken påbörjas, så att arbetet dels kan planeras i erforderlig ut- sträckning, dels senare kan redo- visas för utomstående på ett till- Loggböcker (dagböcker) skall föras, där alla försök, observa- ner, överensstämmande med etis- ka ansökningar, bör vara över- skådliga och entydiga för både ändringar skall göras så att den medarbetare och utomstående och ursprungliga texten framgår och innehålla: projekttitel, specifika målsättning(ar), material, procedurer och mät- Försöksprotokoll skall föras, ningar, datainsamling och beräk- med datering och angivelse av ningar, samt planerade statistiska vem som ansvarar för försökens kollen skall utformas så att för- söken kan reproduceras, även och i andra labo- ratorier. Detta innebär att man bör dokumentera både undersök- ningsmaterialet (djur, celler, etc.) och annat, såsom apparatur och mätprocedurer, kemikalier, isoto- per m.m., som har betydelse för resultaten. 5.Försöksrapporter skall färdig- ställas möjligt efter för- sökens genomförande och skall innehålla eller åtföljas av bilagor med uppgifter om beräkningar och statistiska analyser, samt beskrivning av och motiveringar för eventuella korrektioner som gjorts, så att man kan rekonstrue- ra hur de slutliga resultaten er- hållits. All dokumentation av forskningen skall ske på svenska eller engelska och kunna tydas av utomstående. 6.Uppgifter om kvalitetskontrol- ler av mätningars riktighet, samt vilka metoder och datorprogram som använts vid analyser av re- sultaten bör även finnas. Det skall vara möjligt att bedöma experimentell variation, inom och mellan försök, reproducerbarhet och eventuella systematiska fel som kan förekomma. 7.Resultaten skall i så stor ut- sträckning som möjligt sparas i form av rådata i lättläslig och identifierbar form, t.ex. beständi- ga utskrifter av elektroniska data, lagringsbara utskrifter från mät- utrustning eller skrivare, lag- ringsbara och korrekt märkta fotografier av morfologiska data eller molekylärbiologiska analy- ser (t.ex. geler), utskrifter av statistiska beräkningar som ut- förts, etc.. Även resultat som ej publiceras bör bevaras. Det skall vara möjligt att i det arki- verade ursprungsdatamaterialet identifiera vilka originalobser- vationer som ligger till grund för publicerade tabeller och figurer (t.ex. genom angivande av pro- tokollnummer för de aktuella försöken). 8.Projektledaren skall bevara inhämtade tillstånd från olika myndigheter (t.ex. från den djur- försöksetiska nämnden). Origi- naldata skall möjligt efter projektets slutförande iordningställas för arkivering; i de fall data även utnyttjas i ef- terföljande projekt skall tydligt redovisas var och hur de förva- ras. Protokoll och resultat skall sedan arkiveras så att de kan redovisas och eventuell kritik bemötas efter publiceringen, d.v.s. under efter det att resulta- ten kommit i tryck. I förekom- mande fall skall behov av sek- retess (t.ex. där affärsintressen föreligger) beaktas både under projektets genomförande och i samband med arkiveringen. 9.Institutionen (prefekten) an- svarar för arkiveringen; forskare bör ha tillgång till kopior av arkiverade data från egna pro- Om den projektansvarige forskaren flyttar från KI skall överenskommelse om tillgång till den arkiverade databasen ske mellan denne och ansvarig pre- fekt. Dekanus, Med. Dekanus, Odont. fak. Litteratur med utförligare beskrivningar och hänvisningar till författ- ningar, etc.: IRiktlinjer för etisk värdering av medicinsk humanforskning - forsk- ningsetisk policy och organisation i . rapport 2, 1996. 2Centrala försöksdjursnämnden: Författningar och allmänna råd m.m. om användningen av djur för vetenskapliga ändamål. CFN: s skriftserie nr. 17, 1997; Regler/riktlinjer för djurexperimentell forskning vid KI. 3The Principles for Good Laboratory Practice.OECD/GD (92) 32 - 1992; föreskrifter om verksamheten vid GLP-laboratorier. LVFS 1996: 10. Riktlinjer för planering, genomförande och dokumentering av klinisk och epidemiologisk forskning vid Forskare vid KI har skyldighet att följa gällande regler för human- forskning l och god klinisk forskning 2 . De skall även kunna redovisa underlaget för slutsatserna i forskningsrapporter och publikationer i form av originaldata och hur dessa bearbetats i projektet.Det är där- för viktigt att beakta följande formella krav i samband med forskning- en. Studieprotokoll, frågefor- mulär, datainsamlingsformu- lär (s.k. Case Report Forms; CRF) och andra dokument som rör forskningsprojektet skall vara överskådliga och entydiga för både medarbetare och utomstående. ten, inkl. etisk ansökan, skall innehålla följande: projekttitel, specifika målsättning(ar), pa- tient/försökspersonsmaterial, procedurer och mätningar, datainsamling och beräkning- ar, samt planerade statistiska analyser. 2.Forskningsprojekt skall planeras med den framförhåll- ning som krävs för att möjlig- göra testning av frågeformulär och procedurer, samt för in- hämtande av de tillstånd som krävs. Tillstånd för human- forskningsprojekt krävs alltid från forskningsetikkommitté, samt eventuellt från strål- skyddskommitté, Läkemedels- verket eller . Forskare skall även följa gäl- lande regler från Datainspek- tionen för insamling av per- sondata och upprättande av personregister. Man bör i samarbetsprojekt även ha tyd- liga överenskommelser om "äganderätt" och möjligheter att utnyttja data och insamlat biologiskt material för framti- da forskning. 3.Forskningsprotokoll och bilagor skall vara tillräckligt detaljerade för att t.ex. möj- liggöra värdering av om urval av patienter/personer är repre- sentativa för den ursprungsbe- folkning ur vilken de är re- kryterade. Både urvalskriterier och hur individerna inkluderas i studien (t.ex. om konsekutiva patienter rekryteras, eller hur man avser att välja ut och kontakta tilltänkta deltagare från befolkningen) skall vara tydligt formulerade. Hante- ringen av eventuella bortfall (drop-outs) bör även beskrivas på förhand. All dokumentation skall ske på svenska eller eng- elska och kunna tydas av ut- omstående. Om primärdata korrigeras, skall texten/siffran innan ändringen fortsatt synas och ändringen skall dateras och signeras. 4.Loggböcker (dagböcker) skall föras, där alla försök, observationer och/eller mät- ningar som utförts förtecknas. Eventuella ändringar skall göras så att den ursprungliga texten framgår, samt dateras och signeras. 5.Personrelaterade primär- data från kliniska/ epidemio- logiska projekt skall kunna identifieras säkert och upp- gifterna skall dateras och sig- neras. Uppgifter som saknas skall noteras som "missing" eller markeras på lämpligt sätt (ej lämnas "öppna"). Person- data skall förvaras under be- tryggande former, så att de ej blir åtkomliga för obehöriga. 6.Resultaten skall i så stor utsträckning som möjligt do- kumenteras i form av original- data i lättläslig form, t.ex. beständigt lagrade elektronis- ka data, lagringsbara utskrif- ter från mätutrustning eller dess skrivare, lagringsbara och säkert identifierbara foto- grafier av morfologiska data eller molekylärbiologiska analyser (t.ex. geler), utskrif- ter av statistiska beräkningar som utförts, etc.. Resultat från intervjuer eller enkäter, samt uppgifter ur eller i patient- journaler skall likaledes beva- ras på ett säkert sätt. Det skall vara möjligt att i det arkivera- de materialet identifiera de originalobservationer som lig- ger till grund för publicerade tabeller och figurer. 7.Uppgifter om kvalitetskon- troll av mätningars riktighet, samt vilka metoder och da- torprogram som använts vid analyser av resultaten skall finnas. Informerat samtycke inhämtas normalt på förhand, alt. enligt procedurer som är godkända av etikkommittén -samtycken skall dokumente- ras på lämpligt sätt för varje individ i projektet. 8.Den slutligt sammanställda rapporten skall innehålla eller åtföljas av bilagor med de sta- tistiska analyser som utförts, samt beskrivning av och moti- veringar för eventuella kor- rektioner som gjorts. Det måste gå att rekonstruera i efterhand hur resultaten erhål- lits. Patientsekretessen skall beaktas, men eventuella kod- listor bör bevaras i de fall detta är möjligt. 9.Projektledaren skall bevara tillstånd från olika myndighe- ter (enligt ovan), samt origi- naldata från projektet efter dess genomförande. Godkänd etikkommittéansökan och skriftliga samtycken skall be- varas. Originaldata, protokoll mm skall möjligt efter projektets slutförande iord- ningställas för arkivering; om data även utnyttjas i efterföl- jande projekt skall tydligt re- dovisas var och hur de förva- ras. Resultaten skall bevaras för att kunna redovisas och eventuell kritik bemötas efter publiceringen. För läkemedelsprövningar gäller arkiveringsskyldighet under , för övrig forskning under . Instruktioner från skall i förekommande fall även beaktas. 10.Institutionen (prefekten) ansvarar för arkiveringen; forskare bör ha tillgång till kopior av arkiverade data från egna projekt. Om den projek- tansvarige forskaren flyttar från KI skall överenskommel- se om tillgång till den arkive- rade databasen ske mellan denne och ansvarig prefekt. Dekanus, Med. Dekanus, Odont. fak. Litteratur med utförligare beskrivningar och hänvisningar till författ- ningar, etc.: l Riktlinjer för etisk värdering av medicinsk humanforskning - forsk- ningsetisk policy och organisation i . rapport 2, 1996. 2Riktlinjer för god klinisk forskning. 3, 1996. Bilaga 5: Etisk kodex för forskare. Forskningen är en omistlig verksamhet som har stor betydelse för männi- skan - för hennes världsbild, för hennes materiella förhållanden, för hen- nes sociala liv, för hennes välbefinnande. Forskningen kan bidraga till lösningen av de stora problem mänskligheten står inför såsom kärnva- penkrig, förstöringen av livsmiljön och den ojämna fördelningen av Jor- dens tillgångar. Dessutom är forskningen berättigad och värdefull som ett rent kunskapssökande, och den bör bedrivas med ett fritt och öppet utbyte av metoder och resultat. Men forskningen kan också, direkt eller indirekt, förvärra mänsklighetens problem. Denna etiska kodex för forskare har tillkommit på grund av oro över forskningsresultatens tillämpningar och konsekvenser. Särskilt tycks riskerna för mänskligheten vid krigföring vara så stora, att det är tveksamt om något stöd till vapenutveckling från forskare är etiskt för- svarbart. Kodexen är avsedd att användas av forskaren själv - han eller hon har att bedöma sin egen verksamhet. En sådan bedömning är alltid svår och kanske inte så sällan omöjlig att göra. Forskaren råder som regel inte över sina reslutat och deras användning, ofta inte ens över sin egen verk- samhet. Men detta hindrar inte att varje forskare ärligt bör försöka att fortlöpande bedöma tänkbara konsekvenser av sin forskning, att infor- mera om dessa och att avstå från sådan forskning som han eller hon an- ser oetisk. Härvid skall särskilt beaktas att: 1 Publicerad i , L. (red.) Etik för forskare. En antologi med utgångspunkt i arbetet med Uppsalakodexen , Universitets- och , Forskning och utveckling för högskolan, Skriftserie 1990:1 Forskningen skall ges en sådan inriktning att dess tillämpningar och and- ra konsekvenser inte orsakar väsentliga ekologiska skador, Forskningen skall ges en sådan inriktning att dess konsekvenser inte för- svårar för dagens människor och kommande generationer att få en trygg tillvaro. Vetenskapliga insatser skall därför inte syfta till tillämpningar och färdigheter att användas för krig och förtryck.