sou · GNB384d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Vad gäller framtiden och hur demokrati på bygdenivå skall utformas är det inspirerande att göra dessa historiska tillbakablickar. En av landsbygdsriksdagarna fattade beslut om att kräva en fjärde besluts- och planeringsnivå, en subkommunal nivå. hävdar nu också att medborgarna lokalt skall ha förslagsrätt. Med det menas att om den lokala utvecklingsgruppen föreslår och vill ta ett demokratiskt ansvar så skall kommunen ställa upp. Man säger inte hur, utan överlåter till parterna att finna en lämplig form. På flera håll i landet pågår sådana demokratiexperiment som bygger på förskjutningen från partipolitisk ideologi till platsideologi som värdebas i det nya lokala arbetet. Från partipolitisk ideologi till platsideologi Dessa resonemang om makt och identitet samt parti och plats är en forskares tolkning av ett skeende. De enskilda lokala utvecklings- grupperna har i de flesta fall inte tänkt i dessa banor. Man gör det som behöver göras och tänker inte på att det är en pussel- bit i utvecklandet av en ny form av demokrati. I starta- des intresseföreningen för att rädda butiken, men jobbar nu också med många andra frågor för bygdens utveckling. Det var inget med- vetet mål att utveckla den lokala demokratin, det bara blev så. I däremot var det ett motiv för initiativtagarna. hade inte lyckats besluta om att inrätta kommundelsnämnd i f.d. Vilske kommun. En samhällsförening var ett sätt att bevaka bygdens intressen i storkommunen och att kunna jobba med bygdens utveckling. Det är tydligt i båda fallen att det är plats och inte parti som fokuseras. Däremot är det intressant att notera det faktum att valdeltagandet i kommunalvalet i är högre på landsbygden än i staden. Medborgarna i dessa områden är mer röstbenägna än i andra områden. Kan det vara så att ett aktivt lokalt utvecklingsarbete också stimulerar det politiska engagemanget? I deltar politiskt aktiva också i intresseföreningen, men i egenskap av boende i . Givetvis utnyttjar de sina politiska kanaler för att trycka på uppåt när det behövs. Man arbetar tillsammans för bygdens bästa. Åsarps politiska samrådsgrupp visar också mycket tydligt att det är plats och inte parti som gäller. De fem politiska lokalavdelningarna samarbetar för Åsarps bästa. De är i första hand Åsarpsbor när de möts i gruppen. Sedan går de var och en till sitt parti i kommunen och talar om hur det ska vara i . Det finns många olika sätt att bedriva lokal utveckling på, men gemensamt är att tankegångar och handlingar värderas utifrån en platsideologi, vad som är bra för bygden. Parti- politik har valts bort när man på nytt organiserat sig lokalt. Parti- politiska kontakter använder man sig av när det gäller att påverka kommunala beslut i rätt riktning för bygden. Många lokala utveck- lingsgrupper gör översikts-, framtids- eller bygdeplaner och även där finns platsideologin i botten. För vidare forskning skulle detta vara ett intressant område. Hur ser platsideologin ut? Finns det gemensamma drag i dessa planer som kan sägas utgöra en över- gripande platsideologi? Och hur förhåller de sig till olika parti- politiska ideologier? Att värdebasen förändras till platsideologi är något som ligger i tiden. Vi kan se det även inom andra områden där partibaserad demokrati tonas ner till fördel för beslut i partnerskap. Detta be- slutsmönster används inom EU:s strukturfondsarbete där partner- skap bildas för att hantera utvecklingsprogram och beslut om medelstilldelning. Partnerskapsmodellen tillämpas numer också för regionala utvecklingsplaner i samtliga län och regioner i arbetet med de så kallade tillväxtavtalen. Man värnar om det speciella geografiska målområdets eller regionens utveckling. Partnerskapen bygger mer på platsideologi än på partipolitisk ideologi. En lokal utvecklings- grupp skulle kunna liknas vid ett lokalt partnerskap för bygdens bästa. Man har funnit ett sätt att återta initiativet, att återskapa relationen makt och identitet på lokal nivå, ett lokalt territorium. Bygderörelsens roll och betydelse i samhället måste jämföras med existerande alternativ, inte med ouppnåeliga idealmodeller I diskussioner om bygderörelsens roll och betydelse i samhället kan man ibland höra ifrågasättande. Utifrån mina kunskaper och er- farenheter skall jag göra ett inlägg i demokratidebatten i dessa frågor, delvis i polemik med den mycket läsvärda och intressanta skrift nr 9 Lokala demokrati experiment – exempel och analyser. Först några allmänna synpunkter och sist ett tillägg till Montins tre utvecklingslinjer för relationen mellan med- borgarorganisationer och kommuner. Ånyå vill jag poängtera att Bygderörelsen inte skall ses som ett av flera demokratiexperiment. Experiment är just experiment, alltså försök. bedriver man verksamhet under vissa givna betingelser. I bästa fall utvärderas sedan försöken och resultaten läggs till grund för beslut om eventuella åtgärder. Bygderörelsen är en idébunden spontan rörelse som har sitt ur- sprung i konkreta behov. På samma sätt som en gång var en idéburen rörelse. Behovet då var en anständig handel, nu gäller det bygdens bästa. Ingen överordnad instans har gett de lokala utvecklingsgrupperna tillstånd till deras existens och inte heller satt upp ramar för verksamheten. Bygderörelsen är en demokratiform, de lokala utvecklingsgrupperna gör demokrati inte experiment. Lokala demokratiexperiment har uppmärksammats mycket under den senaste tidens demokratidebatt. Vanligt är att man med rätta kritiskt granskar dessa nya lokala demokratiexperiment ur olika syn- vinklar. Vad som däremot sällan framkommer är alternativen. Jag efterlyser en jämförelse framför allt med alternativet, det alternativ som står till buds om medborgarna inte gjort något. Först då kan man med säkerhet uttala sig om det nya. Om det är bättre eller sämre än det existerande alternativet. Montin skriver till exempel att Makt, ansvar och representativitet är viktiga aspekter att ta fasta på. bör betonas att flertalet medborgare inte är aktiva i dessa demokratiexperiment. Här relaterar han indirekt till en idealbild där alla medborgare är aktiva. Är det rimligt? Är det inte mer intressant att relatera till hur många som är aktiva i den legala form som finns. Också Bygderörelsens roll och betydelse måste mätas i förhållande till det den ersätter och inte till en avlägsen idealbild! Varför är det kontroversiellt med demokrati i ideell förenings- form i stället för partibaserad demokrati på lokal nivå? Detta är också en i sammanhanget intressant frågeställning. Om man utgår från den enskilde medborgaren kan man punkt för punkt gå igenom områden som makt, ansvar, representativitet, delaktighet, insyn, öppenhet osv. utifrån de olika demokratiformerna och väga fördelar och nackdelar. Som forskare måste man kunna ställa sig vid sidan om och fråga; Har partipolitiken spelat ut sin roll på det lokala planet? Att de lokala utvecklingsgrupperna är många och att de uträttar en hel del är obestridligt. Deras roll i den lokala politiken är proble- matisk såtillvida att de både kan uppfattas som kravmaskiner och som medarbetare. De ställer krav som kostar kommunen pengar, pengar som kommunen annars inte skulle ha lagt ut. Då blir de en akut belastning. Det andra sättet att uppfatta rollen är som med- arbetare och medfinansiär. Fivleredsborna som ideellt ställde upp i vägprojektet bidrog till att vägen iordningställdes både snabbare, enklare och billigare än annars. De var en tillgång. Hur man upp- fattar gruppernas roll och betydelse skiljer sig åt. Det beror på vem man är och vilken inställning man har till icke partipolitiska rörelser och deras existensberättigande när det gäller engagemang i samhällsfrågor. Många ser Bygderörelsen som positivt komplement medan andra ser konkurrens om makt. De olika synsätten känns delvis igen i Montins tre utvecklings- linjer i relationen mellan medborgarorganisationer och kommunen, nämligen vitalisering där båda parter har nytta av varandra, auto- nomisering där byn bara bryr sig om sig själv och kolonisering där medborgarinitiativet tas över av kommunen. Jag vill lägga till en fjärde naturlig utvecklingslinje vad gäller bygdens organisering, lokalperspektivet, där gruppen i stället koloniserar kommunen. Synsättet utgår från principen att delarna utgör helheten, inte att helheten bryts ner i delar. Vi kan utgå från vars verksamheter visar på ett stort engagemang och kunnande kring lokala utvecklingsfrågor. arbetar i ett brett lokalt partnerskap bestående av invånare, politiker och företagare. De skulle själva kunna överta beslutande- och genomföranderätt i en rad frågor. I andra skulle de ha förslagsrätt, medan de kommunövergripande frågorna kunde ligga kvar hos kommunen med det lokala organet som remissinstans. I ett sådant perspektiv får kommunen en annan roll. Politiker och tjänstemän ställer inte längre förslagen utan får rollen av specialister i de lokala gruppernas tjänst. Det arbete med Landsbygdsprogram 1999 som nu genomför förväntas resultera i många lokala handlingsplaner, helt enkelt väldigt konkreta åtgärdsplaner. Nästa steg skulle kunna vara lokalperspektivet. 1Begreppet lokal nivå används här för att beskriva nivån under den kommunala nivån. 2Vad man gör och hur, är frågor som besvarats av närmare 1.700 lokala utveck- lingsgrupper. Resultatet finns presenterat i rapporten i , , Working Paper 11, (), 1998. 3Kommunstudien har utförts speciellt för denna antologi och har inte publi- cerats tidigare. 4Mer information om Bygderörelsen finns på Internet under adressen . 5Avsnittet bygger på analys av befolknings- och valstatistik, administrativa indelningar samt 16 telefonintervjuer med företrädare för lokala utvecklings- grupper, föreningar och politiska partier i . 6Nio grupper finns i nätverket kring Hela ska leva. Bunte, m.fl. (1982) – En norrländsk kommuns ekono- miska utveckling . Danbratt, m.fl. (1966) . Ur dess historia från forntid till nutid. (1996) På medborgarnas villkor – en demokratisk infrastruktur. : Inrikesdepartemenet SOU 1996:162 Erixon, (1978) Byalag och byaliv. (1998) Föreningsregister . (1998) Sikte mot framtiden. Inspirations- och studiematerial för kommuns Landsbygdsprogram 1999. Gidlund, (1983) i förvandling. Sammanfattning av forskningsresultat om kommunindelnings- reformen. , ((1996) Spåren av kungens män. Om när blev ett kristet rike i skiftet mellan vikingatid och medeltid. , (1998) Skapelsens geografi. Föreställningar om rymd och rum i medeltidens . , (1987) Folkrörelser och politik. I Linköpings- bygden, : , (1998) Bygderörelsen i . : , Working Paper no 11 , (1992) Kommunernas släktträd. , m.fl. (1953) Från sockenstämma till storkommun. , (1987) Den politiska apparaten. I Linköpings- bygden, : i (1988) Sevärdheter . Montin, (1998) Lokala demokratiexperiment – exempel och analyser. , (red) (1990) genom tiderna 1965-1990. , (1997) Byapolitiken. (löpande) Kyrkor i . (1994) Maypoles, Crayfish and . Swedish Holidays and Traditions. Thorner, (1997) 792/870 – Dokumentation av en vägom- byggnad i samarbete mellan boende, kommuner och . SCB/preliminära siffror 1998 Nya sociala rörelser och politikens globalisering Demokrati utanför parlamentet? 1950-tal: Den brittiska fredsrörelsen initierar 1952 Operation , där man samlar in 136 000 underskrifter för en freds- deklaration och genomför sittaktioner utanför det brittiska förvarsministeriet. 1960-tal: I når anti-atomvapenrörelsen i början av 1960- talet en höjdpunkt, då en serie civila olydnadsaktioner genomförs utanför regeringsbyggnader i . Till de som deltog i dessa aktioner hörde den då 89-årige filosofen . Debatten kring rättegången mot , som kablades ut i medier i hela världen, kom inte bara att handla om kärnvapen, utan också om yttrandefriheten och dess gränser i de parlamentariska demokrati- erna. I stoppar demonstranter 1967 en tennismatch mellan i en protest mot apartheid. I slutet av decen- niet kulminerar student- och Vietnamrörelsen , dels i , då de demonstrerande studenterna understöds av 10 miljoner strejkan- de arbetare, dels i i , där det inför TV-kamerorna sker våldsamma sammandrabbningar mellan polis och demonstranter utanför demokraternas partikonvent. 1970-tal: Vid Mardöla, norra högsta , genomförs en civil olydnadsaktion mot ett planerat dammbygge. Demonstran- terna är studenter, fiskare, bönder och intellektuella – till dem som fördes bort av den ca 600 man starka polisstyrkan hörde den kände filosofen . I klättrar demonstranter upp i almar för att hindra att de röjs undan i sam- NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING band med ett planerat tunnelbanebygge. I städer runt om i genomförs husockupationer i utrymda och rivningshotade gamla arbetarstadsdelar, som blir centra för en ny alternativkultur. 1980-tal: I protest mot beslutet att utplacera kryssningsrobotar på militärbasen i , , kedjar några kvinnor fast sig vid grinden till basen. har 30 000 kvinnor infunnit sig och aktio- nen förvandlas till ett permanent feministiskt fredsläger (Greenham Common). gör en serie mediainriktade civila olydnadsaktioner mot bl.a. säljakt och miljöfarliga industri- utsläpp och rekryterar miljontals medlemmar över hela världen. I genomförs den största civila olydnadsaktionen under efter- krigstiden, då de s.k. trädkramarna i en serie aktioner försöker stoppa ett motorvägsbygge i . Ett hundratal poliser möter demonstranterna och ca 400 personer åtalas. I blockerar också lokalbefolkningen försök att undersöka möjligheterna för förvaring av kärnavfall. En ny våg av husockupationer drar igenom storstäder i protest mot rivningarna av de gamla arbetar- stadsdelarna. 1990-tal: Under ett och , genomförs globala protes- ter av miljö- och fredsorganisationer, regeringar, demonstranter (inkluderande en svensk minister) och konsumenter mot Shells dumpning av en oljeplattform i och kärnvapenprov i . I gör pensionärer direkta aktioner mot nedskärningar. Djurrättsaktivister genomför blockader mot djurtransporter inom EU. Militanta veganer gör nattliga sabotageaktioner mot minkfarmar, korvkiosker och köttransporter, feminister attackerar porrbutiker och våldsamma sammanstötningar äger rum mellan anti-rasister och ny-nazister. På ett ofta spektakulärt och utomparlamentariskt sätt har en rad nya rörelser manifesterat sig i offentligheten : det gäller bl.a. den nya freds- och kvinnorörelsen, och miljörörelsen, men också en rad lokalautonoma rörelser (t.ex. aktionsgrupper i städer och på landsbygd). Dessa rörelser har dels bidragit till att föra upp nya politiska teman på den politiska dagord- ningen, dels på olika sätt utmanat etablerade former för politisk hand- ling och organisation. De har ibland också givits beteckningen nya demokratiska rörelser, eftersom deras aktiviteter har inbegripit strategier för att vidga den samhälleliga demokratin.1 Framväxten av nya sociala rörelser och nya politiska former ställer därmed frågor om innebörden av begrepp som politik och demokrati i vår samtid – om de gränsdragningar, institutioner och organisationer och andra typer av sociala praktiker som dessa be- grepp är knutna till. Många nya politiska aktiviteter kan i någon mening definieras som utom-parlamentariska. Men är de också anti-parlamentariska? Framväxten av dessa nya politiska fenomen har inom sociologin diskuterats i relation till mer genomgripande samhällsförändringar som ägt rum under – det gäller framväxten av ett post-industriellt, post-modernt eller informationssamhälle – begrepp som inte bara betecknar ekonomiska, politiska och kulturella förändringar, utan också förändringar i relationerna mellan ekonomiska, politiska och kulturella institutioner. Den mest genomgripande dimensionen av dessa förändringsprocesser kan också sammanfattas med ett begrepp som har börjat användas allt oftare i såväl medierna som inom samhällsveten- skapen: globalisering. I denna artikel kommer jag att diskutera möjliga innebörder av politik och demokrati i vår samtid med utgångspunkt i fram- växten av nya sociala rörelser och politiska handlingsformer under de senaste decennierna.2 Vilken syn på politik och demokrati in- begrips i de nya politiska handlings- och organisationsformerna? – och hur förhåller de sig till den etablerade politikens och demokra- tins former? Dessa teman kommer att relateras till en diskussion om de politiska konsekvenserna av samtida samhälleliga förändrings- processer som på ett direkt eller indirekt sätt kan knytas till globaliseringsprocessen. Som en utgångspunkt för detta resonemang skall jag i artikelns första del diskutera några aspekter av globaliseringprocessens inne- börder och relatera detta till ett begrepp som har haft en central ställning i moderna debatter om demokratins och politikens former: det civila samhället. I de följande tre delarna undersöks fram- växten av ett antal nya politiska handlingsformer under efterkrigs- tiden och i ett avslutande avsnitt diskuteras dessa i korthet i relation till några aspekter av millennieskiftets politiska situation i . NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING Finns det ett civilt samhälle i globaliseringens tidsålder? Om man slår upp ordet samhälle i den nya svenska National- encyklopedin kan man läsa att detta är en benämning på en grupp individer, vilka har en gemensam kultur och tradition. Ett sam- hälle är också enligt uppslagsboken territoriellt avgränsat. Ett sådant sätt att förstå vad ett samhälle är har länge haft ett betydande inflytande på vårt sätt att uppfatta världen. Samhällsbegreppet har också en stark koppling till nationalstaten. Inte minst inom sam- hällsvetenskap och politik tänks samhälle, stat, kultur och nation ofta som en relativt homogen och oupplöslig enhet. Precis som nationalstaten ofta har varit en given förutsättning för politisk tanke och handling, har den utgjort en naturlig avgränsning för forsk- ningen om samhället och dess historia. Den tyske sociologen menar i boken globaliseringen: Missupp- fattningar och möjliga politiska svar, att detta synsätt utgör en containerteori om samhället som måste överges.3 Vi har med globaliseringen trätt in i en andra modernitet och för att kunna möta de utmaningar och problem som den ställer oss inför måste vi på ett grundläggande sätt tänka om våra föreställningar om samhälle och politik. I de perspektiv som dominerar dagens debatter likställs globalise- ring ofta med en tilltagande transnationalisering av ekonomin. När politik diskuteras i anslutning till detta perspektiv talas det ute- slutande om en försvagad ställning för nationalstaten och dess politiska institutioner som en följd av ekonomins globalisering. Olika debattörer har till och med hävdat att vi står inför politikens död – eller åtminstone inför en fundamental kris för politiskt handlande. I linje med detta föreslås – från skilda ideologiska ut- gångspunkter – strategier för att återupprätta eller stärka national- staten som ett politiskt rum. Inte sällan förbises då att många av det sena 1900-talets mest angelägna problem och sociala konflikter oåterkalleligt befinner sig bortom den nationalstatliga politikens räckvidd – de kan inte förstås på något annat sätt än som globala. När globalisering likställs med försvagning av politiken förbises också att globaliseringsprocessen inte enbart har inneburit en för- svagning av den nationalstatliga politiken, utan att den också in- begriper framväxten av nya former för politisk handling, som sträcker sig över de nationalstatliga gränserna. Framväxten av trans- nationella politiska nätverk av icke-statliga organisationer (NGO:s) världen över under kan förstås i termer av en Begreppet civilt samhälle har också aktuali- serats i relation till dessa politiska fenomen: de hävdas då lägga grunden för ett framväxande globalt civilt samhälle.4 Detta perspektiv skiljer sig i en viktig aspekt från de sinsemellan olika moderna politiska teorierna om det civila samhället.5 Alltsedan den , fram till 1980- och 90-talets återupp- täckter av det civila samhället i (och i andra delar av världen), har detta begrepp förutsatt nationalstaten som politiskt rum. När det civila samhället kopplas till politikens globalisering handlar det alltså om begreppsliggörandet av ett globalt politiskt rum. har med sin bok lämnat ett viktigt bidrag till en sådan begreppsbildning och jag skall därför redogöra för några av dess huvudargument. Exkurs: och globaliseringens andra modernitet Liksom många andra författare i den växande av litteratur om globaliseringen tar avstamp i en diskussion om de politiska konsekvenserna av det transnationella kapitalets rörelser. Han pekar ut en ny ekonomisk elit, de virtuella skattebetalarna. De nyttjar gärna vad de europeiska välfärdsstaternas institutioner har att er- bjuda – de njuter av teater och vårdad natur och skickar sina barn till offentligt finansierade elituniversitet. utövar de en före- tagspolicy som, genom att undandra välfärdsstaterna skattemedel, undergräver välfärdens och demokratins livsformer. är emellertid kritisk till tesen om att möjligheterna för kraftfull politisk handling därmed har underminerats på ett grund- läggande sätt. är också djupt oense med alla dem som betraktar globalise- ringen ensidigt som fälla eller rent av avfärdar den som en myt. Många myter omger förvisso globaliseringsbegreppet, men den mest problematiska av dem är föreställningen om att själva globalise- ringen skulle vara en myt. Detta är ett tankefel som har sin grund i att globaliseringens kritiker – liksom dess högröstade profeter – betraktar globaliseringen uteslutande i ekonomiska termer. I kon- trast till detta hävdar att globaliseringen har en mångdimen- sionell karaktär. Han ger en rad exempel på kulturens, informa- tionens och ekologins globalisering och menar att den på dessa områden rent av är mer långtgående än vad som är fallet med ekonomin. NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING menar att globaliteten – och med detta avser han det faktum att vi lever i ett världssamhälle – är en ofrånkomlig betingelse för mänskligt handlande mot detta århundrades slut.6 Han under- stryker också gång på gång att även om detta världssamhälle i första hand styrs av det transnationella kapitalets rörelser, som ständigt lämnar nya sociala misärer i sina spår, behöver detta ändå inte leda till pessimism för dem som fortfarande vill verka för social rättvisa och förjupad demokrati. I globaliseringens mångdimensio- nella och mångtydiga karaktär ligger också det löftesrika, det vill säga öppningarna för att på radikalt nya sätt agera på samtidens problem och konflikter. Det är nu möjligt att på nytt uppfinna det politiska.7 Den kanske mest centrala figuren i Becks försök att tänka den nya världen är distinktionen mellan ett exklusivt och ett inklusivt gränsbegrepp. Det förra hör till den första moderniteten och dess nationalstatliga värld med sina fasta och entydiga gränser – här styrs tanke och handling av ett antingen/eller. Den första modernitetens samhällsteorier inbegrep en rad gränsdragningar som i någon mening återspeglade samhälleliga organisationsprinciper. Det gällde inte bara det nationalstatliga rummets yttre gräns gentemot andra stater, utan också inre gränserna mellan stat/samhälle/ekonomi. Urskiljandet av sådana sfärer kunde i sin tur inbegripa gränsdrag- ningar mellan det offentliga och det privata, mellan institutioner, organisationer och familj. De senaste decenniernas sociologi har pekat på samhällsförändringar som inneburit en upplösning av sådana gränser. I kontrast till den första modernitetens exklusiva gränsbegrepp sätter alltså ett inklusivt gränsbegrep, som inbegrips i globali- seringen och den andra moderniteten. Detta innebär – i kontrast till antingen/eller – ett både/och: här är gränser rörliga mönster som överlappar varandra, här är gränsöverskridandet och mellanrummet regel snarare än undantag. När försöker tänka politiken på ett nytt sätt, i linje med det inklusiva gränsbegreppet, myntar han be- greppet transnationalstat. Om nationalstaten är döende behöver detta inte med nödvändighet betyda slutet för staten.