sou · GNB37 · 2000-01-01 00:00:00 — Om önskar få till stånd en revidering av de nu gällande reglerna på området så måste detta ske inom ramen för det europeiska samarbetet. Frågor om märkning av livsmedel behandlas även inom det övriga internationella samarbetet så som inom det mer globala, , som inom det nordiska samarbetet. I detta avsnitt kommer en kortfattad redogörelse för vad som pågår inom det internationella arbetet vad beträffar märkning och presentation av livsmedel att lämnas. är namnet på det regelverk för livsmedel som utarbetats inom FN:s ram under namnet Joint FAO/Standards Programme. (Food and ) och WHO () ansvarar gemensamt för administrationen, men FAO har större delen av både praktiskt och ekonomiskt ansvar. Syftet med programmet är att skydda konsumenternas hälsa och garantera redlighet i internationell handel med livsmedel. För att kunna genomföra standardiseringsprogrammet bildades Commission (CAC), som är det högsta beslutande organet. CAC är sammansatt av representanter från de 161 medlemsländerna. CAC har 30 underkommittéer som förbereder alla ärenden. Dessa kommittéer kan delas in i tre grupper; generella eller övergripande kommittéer, varukommittéer och samordningskommittéer. Det finns åtta generella kommittéer och en av dessa () handlägger frågor om märkning samt ekologisk produktion. De flesta kommittéer sammanträder en gång , vissa endast . Vid de olika kommittémötena representeras av experter – i första hand – från och . Codexsystement är uppbyggt enligt en stegprocedur och varje land har minst två tillfällen att lämna skriftliga synpunkter under procedurens gång. Vid CAC beslutas om de förslag som kommittémötena kommit fram till. Inför varje Codexmöte sammanträder en arbetsgrupp för Codex- frågor under ministerrådet i . I denna förberedande arbetsgrupp föreslår en gemensam hållning i vissa frågor. I vissa undantagsfall har drivit frågor som inte överensstämmer med gällande EG-lagstiftning. En sådan fråga som är under översyn även inom EU och som drivit i Codex är en ändring av den s.k. 25- procentsregeln3. vill få tillbaka den typ av märkning vi hade före EU-inträdet och som gav allergiker bättre information om ingredienser i livsmedel. En annan fråga som drivit i är frågan om att upprätta en lista över ämnen som är kända att framkalla 3 En s.k. sammansatt ingrediens är en ingrediens som i sin tur består av flera ingredienser. Enligt 29 § andra stycket märkningskungörelsen (SLV FS 1993:19) får sammansatta ingredienser anges i ett livsmedels ingrediensförteckning med enbart sina beteckningar som de utgör av det livsmedel de ingår i. Båda dessa frågor har vunnit gehör bland övriga medlemsländer och ett utkast till ändring av gällande standard har utarbetas. Arbetet har nått det steg i proceduren då kommitténs utkast till standard sänds för slutligt godkännande av listan – och även av procenttalet, om den frågan löses vid nästa kommittémöte – vid CAC. Andra frågor som behandlas i är märkning av GMO-produkter och hälsopåståenden. Alla länder har en Codex Contact Point. Denna funktion innehas i av . () – som bildades – är ett samarbets- organ för de nordiska ländernas regeringar. Beredning, samordning och uppföljning av ministerrådets ärenden sker framför allt på ministerrådets sekretariat (NMRS) i . Under NMR arbetar ett 15-tal ämbetsmannakommittéer, var och med ansvar för ett ämnesområde. har ett tvärsektoriellt samarbete om märkning av livsmedel () initierat med utgångspunkt från bl.a. program för ordförandeskapsåret i NMR. Fem ämbetsmanna- kommittéer deltar i detta samarbete – de som har ansvar för frågor gällande livsmedel, jord- och skogsbruk, miljö och fiskeri samt konsumentfrågor – med två representanter var. Kunskap saknas om hur märkningen som helhet ser ut i de nordiska länderna, liksom om hur konsumenterna i praktiken använder sig av den. Med stöd av högsta politiska nordiska nivå skall den tvärsektoriella gruppen belysa området och ta fram en sådan helhetsbild. Härutöver planeras ett tvärsektoriellt samarbete – om bl.a. konsumentinformation – mellan de två ämbetsmannakommittéerna som handhar konsumentfrågor och frågor om livsmedel. tillsatte en arbetsgrupp för att formulera ett gemensamt nordiskt synsätt på prisinformation till konsumenter. Arbetsgruppen bildar ett nätverk mellan de olika myndigheter som i de nordiska länderna utöver tillsyn av prisinformationslagen och arbetar för en nordisk samordning vid implementeringen av det nya prisdirektivet. I detta sammanhang bör också nämnas att danska regeringen tillsatt en kommission som skall utreda konsumentinformationen i . Kommissionens uppdrag påminner mycket om det uppdrag som denna utredning har. Kommissionen skall redovisa sitt uppdrag . När den nuvarande lagen (1985:295) om foder trädde 1986 och ersatte en tidigare lag innebar det bl.a. att tillämpnings- området för lagstiftningen vidgades till att avse även foder till vissa sällskapsdjur (hund och katt). Skälen för detta var bl.a. att man ville trygga kvaliteten och tillgodose kraven på en allsidig produktnformation. Det anfördes bl.a. att färdigproducerat foder användes för utfodring av hundar och katter i stor omfattning. Således var det viktigt att sådant foder uppfyllde grundläggande krav på kvalitet samt att användningen av fodertillsatser reglerades. En skyldighet att lämna uppgifter om varan ansågs väsentlig eftersom foder säljs färdigförpackat och berett på ett sådant sätt att det för konsumenten är svårt att skaffa sig kännedom om varan på annat sätt än genom de uppgifter som lämnas på förpackningen. Foderlagen har reviderats därefter. Bl.a. kan noteras att det infördes förbud mot användning av fodermjöl eller andra varor som framställts av kött från självdöda djur eller från sjukligt förändrade delar av slaktade djur (kadaverförbudet). Vidare har bl.a. tillämpningsområdet vad avser vilka djur som omfattas av lagstiftningen vidgats. Den senaste ändringen av lagen trädde i kraft . Av 1 § lag (1985:295) om foder framgår vad som avses med foder, dvs. vara som är avsedd att användas för utfodring av djur inklusive sällskapsdjur. Även ämnen som tillförs sådana varor betraktas som foder. Lagen gäller dock inte själva hantering i enskilda hem av foder avsett för sällskapsdjur (2§). Enligt 8 § nämnda lag får regeringen – eller den myndighet som regeringen bestämmer – meddela föreskrifter eller i enskilda fall besluta om bl.a. villkor för införsel, tillverkning, försäljning, användning och hantering av foder. Regeringen har i 3 § förordning (1998:213) om foder bemyndigat att meddela sådana föreskrifter, som bl.a. kan avse märkning av foder. I 5 kap. (37-50 §§) föreskrifter (SJVFS 1993:177) om foder regleras frågor om märkning av foder. Enligt föreskrifterna är en foderleverantör skyldig att märka foder med de uppgifter som framgår av bestämmelserna i nämnda kapitel. I bestämmelserna föreskrivs bl.a. att märkningen inte får vara vilseledande eller ge intryck av att fodret har särskilda egenskaper om dessa egenskaper är generella. Härutöver skall märkningen utföras på svenska och vara tydlig, lättläst och svår att utplåna. 3.3Hushållskemikalier, hygieniska produkter och förbrukningsartiklar Inom gruppen dagligvaror finns det en del produkter som inte omfattas av någon speciallagstiftning när det gäller frågor om märkning och presentation. Exempel på sådana produkter är förbrukningsartiklar samt de hushållskemikalier som inte, i enlighet med gällande lagstiftning på området, bedömts som brandfarliga, hälso- eller miljöfarliga. Vid märkning och presentation av sådana produkter skall marknads- föringslagens och prisinformationslagens bestämmelser tillämpas. Frågor om märkning och presentation av de dagligvaror som ej är livsmedel regleras således inom ramen för antingen marknadsförings- lagen (1995:450), prisinformationslagen (1991:601) eller (1998:808). Därtill kommer de författningar som meddelats med stöd av ovan nämnda lagar; förordningen (1998:941) om kemiska produkter och biotekniska organismer och förordningen (1993:1283) om kosmetiska och hygieniska produkter samt vissa föreskrifter utfärdade av Kemikalieinspektionen eller . Härutöver omfattas några typer av dagligvaror även av bestämmelserna om märkning i lagen om brandfarliga och explosiva varor (1988:868). Utredningen har i ett tidigare avsnitt redogjort för marknadsförings- och prisinformationslagen samt andra författningar som reglerar prisinformation till konsumenter. Dessa författningar kommer således inte att behandlas i detta avsnitt. Utredningen vill dock här nämna en förordning som vissa dagligvaror omfattas av och som tidigare ej behandlats; förordningen (1994:276) om jämförpris på andra varor än livsmedel. Förordningen reglerar hur jämförpris, för t.ex. vissa förbrukningsartiklar, skall beräknas. Denna kartläggning kommer i huvudsak redogöra för de generella bestämmelserna som gäller inom området. Utredningen har tidigare nämnt att den svenska lagstiftningen avseende märkning och presentation av livsmedel genom EG-rätten i huvudsak är harmoniserad med övriga länders lagstiftning på området. Det samma gäller beträffande de författningar som reglerar märkning av hygieniska produkter samt de hushållskemikalier som är klassificerade som farliga. Inom detta område är det i huvudsak tre EG-direktiv som är av betydelse för kartläggningen. Två av direktiven avser bl.a. märkning av farliga ämnen; rådets direktiv /548/EEC av om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen samt rådets direktiv /379/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (beredningar). Dessa direktiv är införlivade i svensk lagstiftning genom Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1994:12) om klassificering och märkning av kemiska produkter. I 3 kap. Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1998:8) om kemiska produkter och biotekniska organismer, finns bestämmelser om förpackningar och förvaring av hälso- och miljöfarliga kemiska produkter. Därigenom har bestämmelsen (ändr. av dir. 88/379/EEG) om barnskyddande förslutningar och taktil varningsmärkning införts. I detta sammanhang bör nämnas att i samband med inträdet i EU fick undantag för sina strängare märkningskrav för vissa farliga ämnen och beredningar. Översynen av EG-lagstiftningen är till alla delar inte slutförd och kan behållas dessa krav fram till utgången av . Det tredje direktivet avser kosmetiska och hygieniska produkter; rådets direktiv /768/EEG av om tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter. Detta direktiv är avseende märkning av hygieniska produkter i genomfört genom föreskrifter (1995:22) om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter. upphävdes lagen (1985:426) om kemiska produkter och ersattes av (1998:808). Kemiska produkter behandlas i 14 kap. . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att balkens bestämmelser om kemiska produkter skall tillämpas på en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, om varan på grund av sina egenskaper kan befaras medföra skada på människor eller miljön eller andra intressen som skall skyddas genom denna balk (14 kap. 1 §.) Enligt 14 kap. 7 § skall den som tillverkar eller till för in en kemisk produkt eller en bioteknisk organism se till att det finns en tillfredsställande utredning för bedömning av vilka hälso- eller miljöskador som produkten eller organismen kan orsaka. Utredningen skall vara gjord i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Den skall innehålla en bedömning av produktens egenskaper från miljö- och hälsoskyddssynpunkt. Den som yrkesmässigt tillverkar, för in till eller överlåter en kemisk produkt eller en bioteknisk organism skall genom märkning eller på annat sätt lämna de uppgifter dvs. den produktinformation som behövs till skydd för människors hälsa eller miljön (14 kap. 8 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om produktinformation (14 kap. 24 §). Genom 8 § förordningen (1998:941) om kemiska produkter och biotekniska organismer respektive 6 § förordningen (1993:1283) om kosmetiska och hygieniska produkter har regeringen bemyndigat Kemikalieinspektionen respektive att meddela sådana föreskrifter. 3.3.2.1Kemikalieinspektionens föreskrifter om klassificering och märkning av kemiska produkter En kemisk produkt måste utredas ur hälso- och miljösynpunkt av den som tillverkar produkten eller för in den till (14 kap. 7 § ), vilket beskrivits i föregående avsnitt. Om en sådan utredning visar att en kemisk produkt har hälso- eller miljöfarliga egenskaper måste den klassificeras och förses med produktinformation i form av förpackningsmärkning. Ett exempel på detta är våra vanligaste maskindiskmedel som klassificerats i faroklassen frätande och därför skall förpackningsmärkas med farosymbolen Andreaskorset4. Andra exempel på kemikalier i dagligvaruhandel – som omfattas av denna lag- stiftning – är t.ex. putsmedel, propplösare och tändvätskor. Alla hälso- eller miljöfarliga kemiska produkter skall vara klassifice- rade och märkta i enlighet med Kemikalieinspektionens föreskrifter om klassificering och märkning av kemiska produkter (KIFS 1994:12) innan de får släppas ut på marknaden. Syftet med klassificeringen är att belysa ett ämnes alla kända hälso- och miljöfarliga egenskaper. De kriterier som gäller för klassificering och märkning utgår från undersökningsresultat och halt av ingående ämne (bilaga 3 till KIFS 1994:12). Vid bedömning utifrån kriterierna skall man utgå från all tillgänglig information om produktens hälso- och miljöfarliga egenskaper. Kriterier för hälsofarlighet finns för både ämnen och beredningar5. För miljöfarlighet finns ännu endast kriterier för ämnen. Enligt 7 § nämnda föreskrifter innebär klassificering att en produkt inplaceras i en eller flera faroklasser och att produkten tilldelas tillämpliga riskfraser. Klassificeringen styr i sin tur märkningen med farosymboler, farobeteckningar och riskfraser. Enligt 9 § är alla tillverkare, importörer och andra som släpper ut en hälso- och miljöfarlig kemisk produkt på marknaden skyldiga att se till att produkten är förpackningsmärkt på svenska med följande uppgifter; 1.handelsnamn eller beteckning, 2.kemiskt namn på varje ämne som bidrar till produktens 3.farlighet (undantaget de måttligt hälsoskadliga), 4.farosymboler med farobeteckningar, 7.namn, adress och telefonnummer till den som släppt ut produkten på EES-marknaden, 8.säljarens namn och adress ifall försäljning fordrar tillstånd enligt 14 § 2 förordningen (1998:941) om kemiska produkter och biotekniska organismer, 9.ordet EG-märkning om ämnet står i klassificeringslistan6 samt med eventuellt EG-nummer, samt 10.innehållets vikt eller volym – gäller för beredningar som saluhålls i konsumentförpackningar i detaljhandel. 4Se bilaga 3. 5Med beredningar avses i detta sammanhang blandningar eller lösningar som består av två eller flera ämnen. 6Klassificeringslistan är en bilaga till KIFS 1994:12 Märkningsuppgifterna skall anges antingen på själva förpackningen eller på etikett som fästs på förpackningen (16 §), med undantag för sådana hälso- och miljöfarliga kemiska produkter som är så små att tydlig märkning på förpackningen inte är möjlig. Detta undantag gäller under förutsättning att produktnamn, farosymbol med farobeteckning finns på förpackningen samt att hänvisning görs till märkningssedeln (18 §). En förpackning får aldrig vara försedd med märkning eller annan produktinformation som kan motverka syftet med nämnda föreskrifter (15 §). Enligt 10 § nämnda föreskrifter skall ett ämnes identitet anges med en internationellt erkänd kemisk benämning. Enligt 11 § behöver ämnet inte anges om halten understiger den gräns där beredningen varken bedöms som hälsoskadlig eller irriterande. Blir raden av namn lång får ämnen utelämnas som obetydligt bidrar till att göra beredningen hälsofarlig. Denna bestämmelse avser även ämnen som ingår i beredningar. Farosymboler med farobeteckningar skall utformas på det sätt som anges i bilaga 2 till KIFS 1994:12. För hälsofarliga kemiska produkter skall symbol med farobeteckningen väljas med hänsyn till den allvarligaste hälsoeffekten (12 §). Enligt 14 § nämnda föreskrifter skall farosymbolerna utformas i svart på orangegul botten och täcka minst en tiondel av utrymmet för märkningen. Symbolen skall dock uppta en area om minst 1 cm². Märkningen skall vara tydlig, lättläst och iögonfallande samt avskild från annan text. Märkningen skall plaeras så att den kan läsas horisontellt när förpackningen är i sitt normalläge. Härutöver skall märkningen utföras och placeras på förpackningen på sådant sätt att den förblir läsbar tills innehållet är förbrukat (16 §). Om en hälso- eller miljöfarlig kemisk produkt är försedd med både inner- och ytterförpackningar skall båda förpackningarna vara märkta i enlighet med dessa föreskrifter (19 §). Enligt 4 § Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1998:8) om kemiska produkter och biotekniska organismer skall konsument- tillgängliga förpackningar av giftiga och mycket giftiga, frätande samt hälsoskadliga produkter dessutom ha kännbar (taktil) varningsmärkning, en upphöjd liksidig varningstriangel för synskadade. Nedan lämnas exempel på hur märkning enligt nämnda föreskrifter kan vara utformad. Mycket brandfarligt Farligt vid inandning Undvik kontakt med ögonen Förvaras åtskilt från antändningskällor Rökning förbjuden Vidtag åtgärder mot statisk elektricitet Får inte tömmas i avloppet Förvaras oåtkomligt för barn Namn adress och tel.nr Ingående ämnes kemiska namn Namn, adress och tel nr. till tillverkare, importör eller annan som släpper ut produkten på marknaden inom EES 3.3.2.2Förordningen om kosmetiska och hygieniska produkter Av 1 § förordningen (1993:1283) om kosmetiska och hygieniska produkter framgår att det inte görs någon åtskillnad på produkterna. Kosmetiska och hygieniska produkter betraktas i detta sammanhang som en produkttyp. Således kommer kosmetiska produkter indirekt att behandlas i detta betänkande trots att utredningen tidigare valt – vilket framgår av inledningen till detta betänkande – att exkludera sådan produkter i utredningsarbetet. Enligt nämnda bestämmelse avses med kosmetiska och hygieniska produkter ämnen eller beredningar som är avsedda att appliceras på människokroppens yttre delar eller på tänder och slemhinnor i munhålan. Detta görs i syfte att rengöra eller parfymera dem, förändra deras utseende, korrigera kroppslukt, skydda dem eller bibehålla dem i gott skick. Enligt 2 § denna förordning får föreskriva att bestämmelsen i om produktinformation även skall tillämpas på sådana kosmetiska och hygieniska produkter som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt och på grund av sina egenskaper kan befaras medföra skada på människor eller i miljön. får meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen av bestämmelsen om produktinformation ( 6 §). 3.3.2.3Föreskrifter om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter har meddelat närmare föreskrifter (LVFS 1995:22) om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter. Dessa föreskrifter innehåller krav på förpackningsmärkning. När en hygienisk produkt saluförs skall enligt 11 § nämnda föreskrifter produktens förpackning och behållare vara märkt med följande uppgifter; 1.namn och adress på tillverkare eller importör, 2.kvantitet angiven som vikt, volym eller antal, 3.datum för lägsta hållbarhet, 5.produktens användningsområde, om detta inte tydligt framgår av presentationen av produkten, Ovanstående märkningsuppgifter skall vara lättlästa samt placerad på så sätt så att de är väl synliga (11 §). De skall vara skrivna på svenska med undantag för uppgift om namn och adress på tillverkare eller importör samt ingrediensförteckning. En hygieniska produkt får aldrig vara försedd med information som kan tillägna produkten egenskaper som den inte har (12 §). datum för lägsta hållbarhet Datum för lägsta hållbarhet skall anges med texten Bäst före följt av antingen direkt datumangivelse eller uppgifter om var på förpackningen datumuppgift finns. Datumet skall återges tydligt och bestå av månad och år i nämnd ordning. Uppgift om hållbarhetsdatum är inte obligatorisk för produkter med en hållbarhetstid som överstiger 30 månader. En hygienisk produkts ytterförpackning skall vara försedd med en förteckningen över produktens beståndsdelar. Beståndsdelarna skall nämnas i fallande ordning efter den vikt de hade då de tillsattes. Förteckningen skall föregås av ordet ingredienser. Enligt 11 § g nämnda föreskrifter skall beståndsdelarna identifieras med den generiska benämningen som avses i den inventering som utkommit i den officiella eller, om sådan saknas, någon av följande benämningar; INCI-benämning, benämning i Europeiska farmakopén, den internationella generiska benämningen som rekommenderas av , EINECS-, IUPAC-, CAS- eller färgindexnummer. 3.3.2.4Ansvar för att reglerna om märkning följs Enligt skall den som yrkesmässigt tillverkar, för in till eller överlåter en kemisk produkt eller bioteknisk organism genom märkning eller på annat sätt lämna de uppgifter som behövs till skydd för människors hälsa eller miljön. Enligt kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot reglerna om märkning dömas till böter eller fängelse. Av Kemikalieinspektions föreskrifter (KIFS 1994:12) framgår att ansvaret för att en kemisk produkt är klassificerad och ev. märkt åligger alla som säljer en kemisk produkt, oberoende av var i leverantörskedjan de befinner sig. Den centrala tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om märkning – vad beträffar kemiska produkter som klassificerats som hälso- eller miljöfarliga – utövas av Kemikalieinspektionen och den lokala tillsynen av kommunerna. Vad gäller hygieniska produkter så åligger det – enligt föreskrifter (LVFS 1995:22) – tillverkare och importörer att ansvara för att bestämmelserna om märkning efterlevs. Den centrala tillsynen över efterlevnaden av märkningsreglerna åligger och den lokala – fr.o.m. den – av kommunerna. 3.3.3Lagen om brandfarliga och explosiva varor Inom dagligvarugruppen finns det några produkter som även omfattas av lagen om brandfarliga och explosiva varor (1988:868). Dessa produkter är bl.a. lacknafta, T-röd, aceton samt hår- och deodorantsprayer som innehåller brandfarliga gaser. Enligt 10 § nämnda lag får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om varuinformation. Regeringen har i 41 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor bemyndigat att meddela sådan föreskrifter. 3.3.3.1Sprängämnesinspektionens föreskrifter om märkning av förpackningar m.m. med brandfarliga varor Av föreskrifter (SÄIFS 1995:5) om märkning av förpackningar m.m. med brandfarliga varor framgår att de produkter som faller under förordningen om kosmetiska och hygieniska produkter ej omfattas av dessa föreskrifter. Med undantag för aerosolförpackningar som innehåller brandfarliga drivgaser som t.ex. vissa hår- och deodorantsprayer. Enligt 3 § 1 skall tillverkare, importörer och andra som yrkesmässigt överlåter eller saluför en brandfarlig vara, t.ex. T-röd, märka dess förpackning på svenska med följande uppgifter; 1.varans namn eller benämning, 5.namn, adress och telefonnummer till tillverkare, importör eller 6.annan som tillhandahåller varan inom EES, samt 7.för ämnen ev. EG-nummer. Härutöver skall märkningen vara tydlig, lättläst och iögonfallande samt avskild från övrig text. En farosymbol skall alltid vara utförd i svart på orangegul botten (4 § 1). Märkningen skall vara placerad på förpackningen på sådant sätt att den normalt förblir läsbar till dess innehållet är förbrukat (4 § 4). Förpackningen får inte innehålla information som kan motverka syftet med märkningen enligt nämnda föreskrifter (4 § 5).