sou · GNB3101 · 2000-01-01 00:00:00 — Endast 0, uppger sig ha deltagit i olaglig protestaktivitet (m.fl. 1998). Vi anser inte att det är antalet flyktinggömmare eller djur- rättsaktivister i sig som gör fenomenen intressanta att upp- märksamma. I stället är det de kvalitativa egenskaper som skiljer detta från det traditionella organisations- eller parti- engagemanget. Detta hindrar inte att vår bedömning ändå är att sakfråge- och handlingsinriktat engagemang kommer att öka framöver och att det är angeläget för det representativa syste- met att hitta former för att ta det tillvara. Vad gäller acceptansen för civil olydnad ger medborgarunder- sökningarna viss ledning (m.fl. 1989, 1998). De har ställt frågan om vad som kännetecknar en god medborgare. De intervjuade har fått poängsätta egenskaperna i en skala från 1- 10. Att alltid följa lagar och förordningar får 1987 värdet 8, 2 och 1997 8, 0. Att vara beredd att bryta mot en lag när ens samvete så kräver får både 1987 och 1997 värdet 5, 8 (m.fl. 1998: 130). Värdet 5, 8 är förhållandevis lågt jämfört med uppskattningen av andra medborgardygder. Denna snittpoäng visar dock inte poängsättningens fördelning bland intervjupersonerna. En nedbrytning av materialet visar att det fanns förhållandevis många intervjupersoner som ansåg att vara beredd att bryta mot en lag när ens samvete så kräver var en mycket viktig egenskap hos en god medborgare (1997). drar slutsatsen att en för- hållandevis stor del av intervjupersonerna anser att civil olydnad i vissa fall är av godo. De nya sociala rörelserna anser uppenbarligen att politiker inte sysslar med rätt frågor och på rätt sätt. Hur och var ska man diskutera de etiskt-moraliska frågor som aktualiseras och mani- festeras i rörelserna? Är de politiska partierna öppna för en sådan diskussion i vardagen? Finns det en debatt om djupare etiskt-moraliska frågor i de politiska församlingarna? Eller upp- fattas frågorna som omöjliga, eftersom de inte berör anslag i nästa års budget eller något annat påtagligt? Kan medierna bättre lära sig att förstå nya sociala rörelser och vilka frågor de vill föra fram – även om åsikterna inte stämmer med tidningens politiska färg eller journalisternas världsbilder? Debatten om flyktingmottagandet i har dominerats av dem som önskat en mer restriktiv svensk politik. I varje fall menar de intervjuade flyktinggömmarna det. Flyktingdebatten handlade mer om ekonomi än om solidaritet. Det utarmade debatten och förklarar mycket av olusten kring diskussionerna om svensk flyktingpolitik. Hur ser då debatten om veganer och djurrättsaktivism ut? En del politiker, ledarskribenter och forskare drar paralleller mellan militanta djurrättsaktivister och terrorister. Det antyds också ibland att hotet från veganrörelsen är stort, eftersom det finns så många veganer. Men det finns också debattörer som efterlyser dialog och kritiserar samhällets oförmåga att förstå veganerna. Det är ju trots allt orimligt att veganrörelsen kommer att bestå av tusentals personer som bränner bilar och hotar forskare. Den typen av brott är främmande för de flesta svenskar – även ungdomar. Vi ska ge några exempel från de senare årens mediadebatt: – Vi politiker måste visa att vi inte tolererar terroristernas aktiviteter, sa , folkpartist och ordförande i i (20/3 1998) apropå djurrättsaktivisternas aktioner i . Hennes uttalande kommenteras av VK:s chefredaktör den 4/4 1998: I VK säger att djurrättsaktivisterna på universiteten är terrorister och att de sysslar med attentat. Terrorister är något mycket extremt: irländska , baskiska ETA, palestinska organisationer som PDFLP, och islamska Jihad, kurdiska PKK, peruanska Tupamaros och andra. De mördar massvis. Ja, här har korvkiosker attackerats och bränts, Scans lokaler har utsatts för sabotage och skadegörelse, hot och trakasserier har förekommit mot enskilda personer. Nej, uttalande är ett utslag av en olycklig upptrappning. Om den fortsätter mellan de inblandade kan det gå illa. Vidare berör det rimliga i omfattningen av antalet djurförsök i och menar att det vore bra med en ingående debatt om behoven av djurförsök. Han påpekar att både Djurrättsalliansen och mot plåg- samma djurförsök arbetar för att minska djurens lidande väsentligt och att den ståndpunkten borde tas på mer allvar. kritiserar sedan Djurrättsalliansen för att de hotar och trakasserar forskare och påpekar att sådana aktioner motverkar sitt syfte. Han avslutar artikeln: Alla parter borde nu fundera igenom sin hållning. Glosor som terrorism från ena hållet, mord och tortyr från andra borde slopas i diskussionen. Det som är gemensamt borde tas till vara i stället för att öka konfrontationen om det som skiljer. Docent , , skriver i Svenska Dag- bladet att Den ökande djurrättsterrorismen är mycket oroande. Den speglar en klar trend bort från tolerans i betydelse av respekt för andra människors rätt till liv och Och frågan är om de inte också därigenom under- blåser ett övermänniskoideal som normalt bara brukar associeras med rasistiska ideologier. vid polisens kriminalunderrättelsetjänst i säger i att akti- visternas verksamhet är klart inspirerad av tidigare terror- grupper i . Av artikeln framgår inte vilka terrorgrupper han syftar på. I skriftserien Världspolitikens dagsfrågor skriver docent under rubriken och terrorism i om både vänster- och högergrupper, liksom om mc- gäng och antifascistiska grupper som (Anti-fascistisk aktion): Vid sidan av återfinns ett rätt stort antal grupper som utnyttjar illegala metoder, typ våldsamma motdemonstra- tioner, allvarligt sabotage och annan skadegörelse för att främja sina syften. Till de mer militanta bland dessa grupper hör aktivister som säger sig kämpa för djurens rättigheter och därför vill hindra att kött används som livsmedel. Själva kallar de sig vanligen veganer, vilket inte bara innebär att de tar av- stånd från vissa födoämnen. De påstår sig också förespråka en viss livsstil (1997: 30). I en interpellationsdebatt i den 27/11 1998 för- klarade justitieminister att hon tänkte ge polisen ökade befogenheter för att bekämpa brott med ideologiska motiv, däribland djurrättsaktivisternas. sa att allt fler tycks känna att de kan sätta sig över lagen, bara de anser syftet vara gott, och hänvisade bland annat till brott mot mink- farmer, pälsbutiker och djurförsöksanläggningar. sa också att polisen ska få ökade möjligheter att kartlägga och analysera de grupper som står bakom den ofta väl organiserade kriminaliteten med ideologiska förtecken. I säkerhetspolisens Nationell strategi mot olagliga miljö- och djurrättsaktioner, beskrivs hur vill samordna under- rättelsearbete och operativ verksamhet med den öppna polisen I strategin skriver att den utomparlamen- tariska miljö- och djurrättsaktivismen ingår som en del av den s.k. autonoma rörelsen, som man kallar en socialistisk ung- doms- och proteströrelse och som delvis är en våldsinriktad subkultur med idéhistoriskt ursprung i anarkismen och syndikalismen. skriver också att detta slags aktivism nått sådana propor- tioner att den utgör ett konkret hot mot vitala samhälls- intressen och att med ledning av det underrättelsematerial som står till förfogande görs dessutom bedömningen att det inte kan uteslutas att aktionerna kan komma att öka ytterligare samt förgrovas. I den 15/7 1999 säger kriminalinspektör vid : Med vitala samhällsintressen menar vi väl i första hand livs- medelsförsörjning, infrastruktur och elförsörjning. I Säpos förslag till nationell strategi sägs också att de flesta brott som begås av de utpekade grupperna har ett så lågt straff- värde att de sällan sätts in i ett större sammanhang. vill därför ha huvudansvaret för underrättelseinhämtningen, som ska ske via den öppna polisen och som, sedan uppgifterna ana- lyserats av , ska informera berörda polismyndigheter. I den nationella strategin föreslås också förebyggade åtgärder. Detta kommenteras av Säpochefen i den 17/7 1999: – Man skulle i samtal med dem kunna berätta mer om vad dessa aktioner innebär och vad de kan medföra. ger ett lite annorlunda perspektiv i debatten. Han skriver i om tingsrätts dom mot två plogbillsaktivister som planterat ett äppelträd på område och också försökt bryta sig in i verkstaden. I domen står att den kvinnliga prästen vid huvud- förhandlingen lagt i dagern en särskild omognad så att hon faktiskt ansett sig ha handlat rätt då hon utfört en brottslig kommenterar detta: Hon skall därför dömas till skyddstillsyn, ett straff som tvingar den dömde att genomgå olika program för att nå fram till laglydnad och anpassning När människor låter samvetet gå före lagen ställs myndigheter och vi alla inför svåra ställningstaganden. Men när en domstol prövar och dömer sådana lagöverträdelser utan att ens diskutera brottslingens moraliska motiv påminns vi om att rättsväsendets omognad ibland är mer oroande än brotts- lingens. Finns det terrorister bland djurrättsaktivisterna i ? Terrorism är utomordentligt grov tungt beväpnad brottslighet som inte väjer för mord och våld och som kan vara ett hot mot stater, det demokratiska systemet och elementär rättssäkerhet. Visserligen kan det finnas motsägelsefulla element och spän- ningar mellan olika delar av en social rörelse. Men man kan ändå fråga sig vad som är vunnet genom att använda stämpeln terrorism på djurrättsaktivismen. Riskerar inte detta att bli ett sätt att onödiggöra och omöjliggöra dialog? Man kan också fråga sig om det är i tingsrätter och genom som det svenska samhället ska föra en dialog med vegan- rörelsen – i form av den lilla minoritet som begår brott. Borde inte det demokratiska hitta andra former för en djupare dialog med veganrörelsen? Det kan vara lätt att stanna vid bilden av utsläppta minkar och stängda pälsaffärer och se veganismen som en udda företeelse och behandla den som sådan. Men den är inte marginell. Den kommer att finnas kvar som en social rörelse. Och det är som sådan vi kommer att betrakta aktivismen i den här studien. Vilka är de? Vi beskriver nedan flyktinggömmarnas bakgrund, sociala situation och hur de har organiserat sitt engagemang. Vi har också ställt frågor om deras livssyn liksom om deras syn på politiken, myndigheterna och demokratin. Alla flykting- gömmarna är , men deras sociala bakgrund varierar. bor på en liten ort i . Hon är gift och har en vuxen dotter och är . är aktiv i . Hon är troende och kallar sig bekännande . –Jag är född och uppvuxen i ett typiskt arbetarhem i . Pappa arbetade på Metallverken och mamma städade när min pappa kommit hem. Det var precis likadant ialla hem där vi bodde. Båda mina föräldrar var engagerade i kommunistiska parti, SKP. –I behövde man mycket arbetskraft efter kriget. Det fanns barn från nio olika nationer i min klass. De kom från lite varstans i världen: , , , , , , . Den tyske kompisens pappa hade deserterat iNorge under kriget och gått över fjällen till . gick sedan i flickskola och utbildade sig efter det på Hon kom på praktik till Stiftsgården i och bland dem hon träffade där och tog intryck av var och . Efter skolan skulle åka till och utbilda sig till sjuksköterska. –Jag hade en ganska skyddad uppväxt. Mina föräldrar ville till exempel inte att jag skulle se så mycket på TV. När jag klev ur bussen på i såg jag en Vietnam- demonstration i mitt liv och jag berördes illa av polisens brutalitet. –Polisens hästar reste sig på bakbenen. Det var snor och blod och folk kissade på sig. – Jag ringde hem till mamma och grät. Du ska aldrig bli rädd för polisen, då får dom makt över dig, sa mamma. Hon tyckte också att jag skulle ta reda på mer om vad saken gällde. Han är präst på en mindre bruksort i Väst- . Kommunen har färre än 10 000 invånare. Pappa var också präst och farfar före honom. är född i . Han studerade i och har arbetat som präst på flera håll i södra och . Han är gift och familjen har fem barn. Han beskriver hur han blivit allt mer skrifttrogen och att läran, etiken och moralen har blivit allt mer centrala för honom. –För mig handlar det om att bevara min frihet, mitt samvete och min tro. Man måste kunna handla och göra sådana val att man får människor emot sig och hamna i minoritet. –Jag har varit i blåsväder när det gäller kvinnliga präster. Det gäller också mitt engagemang i abortfrågan. Det är ett stöd för de ofödda, för de svaga. Det är en plikt att värna livet. fyller snart 50. Hon är född på en liten gård och uppvuxen på . Hon studerade på , gifte sig, blev kvar i stan och arbetade som byrådirektör. Men flyttade hon tillbaka till hembygden. Hon ville bo på landet. Hon blev lärare och är det fortfarande, för det kan man vara på landet. – Men jag är inte någon trädgårdsmänniska – jag älskar havet, de fria vidderna, horisonten... och jag är en hängiven motorcyklist. engagerade sig i Folkkampanjen mot kärnkraft och i bevakningen av , som pekats ut som intressant för slutförvaring av kärnbränsle. Hon var också fackligt aktiv, men det skar sig med kollegorna i lärarfacket och hon gick till . viktigt för henne och hon ser flyktinggömmandet som en fort- sättning på fredsarbetet. är och bor i . –Jag växte upp i en småstad i en mellanborgerlig familj. Det var tryggt, stabilt, en väldigt skyddad uppväxt... barnen skulle skyddas från livets mörka sidor. Så ansåg man . tog studenten och började läsa teologi vid , gifte sig och fick två barn parallellt. Innan hon tog någon examen blev hon prästfru på landet, som hon säger, och fick ett barn till. 1967 började hon arbeta som församlings- pedagog i . –Jag har alltid varit väldigt glad i mitt arbete och alltid arbetat heltid. nog flyttade familjen till ett brukssamhälle. –Det var väldigt betydelsefullt för mig. Jag hade varit en så förfärligt aningslös liten människa. I min uppväxtmiljö erkände man inga klasskillnader, men på bruket mötte jag ett förakt för människor. –Det var bostadssegregationen, men där fanns också en pool som var reserverad för tjänstemännen och deras familjer. När jag försökte ta med mig en kompis som var fru till en arbetare sa ingenjörsfruarna nej. –Sådant fick mig att tänka igenom mina åsikter. Min sam- hällsbild förändrades. säger att en viktig förklaring i hennes starka upplevelse är ett slags rättfärdighetspatos, att kämpa för de små och svaga. –Det hade min mamma också i vardagslivet. Hennes livslinje var att kämpa mot orättvisor, att ställa upp för de förtryckta. är uppväxt och bosatt på . Hon kallar sig bonddotter. Hennes föräldrar var småbrukare. Hon har fyllt 50 och har jobbat inom vården sedan hon var – som biträde, undersköterska och sjuksköterska. –Jag blev ungt gift och levde ett ganska vanligt liv. Jag skilde mig och gifte mig igen . var centerpartist och var bland annat ledamot av en nämnd . –Jag var aktiv fram till då laddade . Jag hamnade i en livskris när svek i kärnkraftsfrågan. Jag gick ur , men jag har inte engagerat mig i något annat parti. Jag har inte hittat något alternativ. Hon röstar för det mesta på och har engagerat sig –De har en klar och tydlig ideologi. Det känns också som de gör något. Jag har ett slags längtan efter en tradition då ja var ja och nej vara nej och allt annat var av ondo ... Jag gläder mig åt att det kommer en ny generation inom SAC av människor som kämpar för fred, kvinnor, miljö... –Jag tänker inte rösta i EU-valet. Jag ska skicka tillbaka röstkortet. Jag är inte med i den föreningen, ska jag skriva. –På min arbetsplats är vi bara två som driver en aktiv politisk debatt. Annars är det tomt på politisk diskussion... bor i en mellansvensk stad. Hon är uppvuxen i , men flyttade därifrån . I var det ont om jobb. I sin nya hemstad fick hon arbete som barnskötare. Hon har tre vuxna barn och lever ensam. Hon har också arbetat med barn som har fysiska handikapp och med invandrarbarn. arbetar hon i särskolan. – Jag bodde ju i som barn och dit kom många polska flyktingar. Sedan var det 1956. Mamma var med och ordnade klädinsamlingar. Jag hade nog med mig det hemifrån – att man ställer upp för varandra. Min pappa brukade säga: En knuten näve kan varken ta emot eller ge något. Mötet med en människa eller en familj på flykt har gjort starkt och avgörande intryck på de flyktinggömmare vi intervjuat. Det har givetvis funnits en psykologisk beredskap hos dem att hjälpa en medmänniska, men deras beslut tycks ha varit spon- tant. Flyktinggömmare blir man i mötet med flyktingar. En del av de intervjuade ser sin spontana handling som ett led i en livslång ideologisk kamp för värden de uppfattar som grundläggande: demokrati, solidaritet och fred. säger att det var en slump som gjorde att hon engagerade sig för flyktingarna: –En god vän bad mig låta en syrian från som skulle på en psykiatrisk undersökning stanna hos mig. Doktorn kunde ingenting göra. Han ansåg inte att mannen var psykiskt sjuk eller självmordsbenägen. –Flyktingen berättade sin historia för mig. Det var ruskigt att möta hans skräck för att bli skickad tillbaka och inte kunna göra någonting. Kort därefter deltog i ett seminarium. En advokat höll ett anförande om svensk flyktingpolitik. –Det var det värsta jag hade hört. Det var en fruktansvärt stark upplevelse. Man kan likna det vid en omvändelse. Hela min världsbild rasade... möte med flyktingarna på en flyktingsluss där hon arbetade blev avgörande för henne: –Jag var blåögd när jag kom dit. Jag trodde att var ett solidariskt land – men kom ett bevakningsföretag från och hämtade en tunisisk kvinna med tre små barn. Hon var sjuk, men sattes i en buss med galler för fönstren och kördes till häktet i . Sedan förpassades hon. –Jag visste inget om hennes historia eller skäl, men jag kunde inte drömma om att det gick till på det sättet. Jag blev inte ens förbannad – jag blev skräckslagen. Jag ringde till Invandrar- verket, men de sa att allt var i sin ordning och att det inte var min sak att lägga mig i. började – för att bearbeta sina upplevelser som hon säger – resa runt och föreläsa på temat kulturmöten i vården. Så fick hon via kontakt med en kosovoalbansk familj från som efter en flykt som varat fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd och som var på väg ut ur landet. –De skulle stanna hos mig, men det blev fyra måna- der. Det blev rätt trångt för de hade tre barn och det hus vår familj bodde i var litet. –Men det kändes som en revansch för vad jag varit med om på flyktingslussen och det var helt självklart för mig att ta emot dem. menar att hon knappast mött några hopplösa fall: –På något sätt tycks det alltid finnas någon väg runt proble- men – fast den kanske ser annorlunda ut än man tänkt sig från början. Hon berättar också om från som flytt undan ett straffarbete för att han satt upp valaffischer för ett socialdemokratiskt parti. Han mer eller mindre gick till och bodde där tillsammans med andra landsmän som hamnat där. När de spanska myndigheterna började visa ut gambianerna tog han sig till . –Han hade kanske inte några bra skäl för att få stanna, men han var väldigt rädd för att skickas tillbaka. Han levde i skogen av blåbär och rötter och svalt och for illa. Han hittades och kom till sjukhus och en person som anade att det inte stod rätt till såg till att vi fick kontakt. Han var liten och mager när han kom och hade kryckor. –Han fick först bo på vinden hos och , sedan kom han till en sjukgymnast som kunde hjälpa honom med hans ben. Han bodde hos prästen och fiolbyggaren och kom så småning- om till en pensionerad lärare som lärde honom läsa och skriva svenska. –När han äntligen fick uppehållstillstånd ordnade han en fest. Mellan 80 och 100 personer var med. Det här är min familj, sa . Det var alla de som på något sätt hjälpt honom – och jag kände kanske bara en fjärdel, säger . –jobbar han och han är väl etablerad och omtyckt. Själv skojar han och säger att han är den bästa negern på Tanumstrand. blev flyktinggömmare när en anställd inom kyrkan i 1994 ringde till honom och frågade om han kunde gömma en kosovoalbansk familj. Han samrådde med sin egen familj och beslutet blev att ta emot flyktingarna. De kom att stanna . –Man kan säga att flyktingarna kom i vår väg på två sätt. startade ungefär en flyktingförlägg- ning för kosovoalbaner i trakten. De som bodde på förlägg- ningen levde under utvisningshot. Det ökade pressen på om- givningen – allt fler ville ha hjälp att gömma sig. Fler och fler personer i och utanför församlingen drogs in i arbetet. –För kyrkans del var det naturligt att vi ställde upp för att främja sociala kontakter. Vi lät folk ringa från pastorsexpedi- tionen och vi kunde ge lite ekonomiskt stöd . blev snart än mer övertygad om att han gjort rätt: –Vi fick höra flyktingarnas egna berättelser om livet i Kosovo. Det fanns ingen tvekan om att de levt under starkt förtryck . Många var rädda för sina liv. engagemang för flyktingar började då hon var en av dem som anmälde sig som kontaktperson för de flyktingar som då kom till en nystartad flyktingförläggning nära hemstaden. Hon var med och startade ett kvinnokafé i förlägg- ningen och det blev inkörsporten för kontakter och samtal med flyktingkvinnorna. –Jag fick arbete som mattant på förläggningen. Mattanten var en viktig person för barnen. Sedan fick jag frågan om jag ville städa förläggningen och det gjorde jag och min dåvarande man om kvällarna. –Det kändes betydelsefullt att arbeta där. Om jag stannade och pratade med någon blev de oerhört glada och tacksamma – det märktes att de behövde prata. Man kan ju bara tänka på om man själv skulle befinna sig i en sådan situation. berättar också om en rumänsk kvinna som hon träffade på flyktingförläggningen. Kvinnan hade misshandlats av sin man och såg till att hon och hennes barn kunde gömma sig i en stuga i skogen. När polisen kom var kvinnan borta. –Man misstänkte att jag hade varit inblandad och chefen ifrågasatte om jag kunde jobba kvar på flyktingförläggningen. Men kom han med ett brev och sa: Det är till den där kvinnan, du har kanske kontakt med henne.... ser flyktinggömmandet som en fortsättning på freds- arbetet. Hon blev flyktinggömmare när hon arbetade som lärare under andra och undervisade flyktingar i svenska. –Många elever blev mina vänner. Det var många chilenare som åkte ut. Det skulle de inte ha gjort om man menade vad man sa om flyktingpolitiken. –En av de första flyktingarna jag var med och gömde var kosovoalban. Det var då då inga kosovoalbaner blev trodda när de berättade om förföljelserna i Kosovo. Invandrar- ministern talade om dem som att de stjäl kläder från klädsträcken. –från Kosovo skulle avvisas. Jag hade en granne som var . Hon hade just sett på TV om avvisningarna till Kosovo och när jag ringde till henne om berättade hon att hon knäppt händerna framför TV:n och frågat kan jag göra för dessa människor?. Och så stod jag där på trappan med ... –fick först bo hos henne. Han hade en albansk bibel och hon hade sin och de satt och pratade via bibelspråk. berättar att han var i dåligt psykiskt skick och att han senare kom till ett kloster. –Där lärde han sig en så vacker svenska. Han är verkligen en språkbegåvning. Han träffade en svensk tjej och efter många turer fick han uppehållstillstånd. Intryck från barndomen har spelat in för flykting- engagemang: –Dörren var aldrig stängd för någon. Luffarna fick alltid kaffe och smörgås hur eländiga och lortiga de än var. Det behövdes inget familjeråd för det. Dörren var aldrig låst... Det finns ytterligare en orsak: –Det har med demokratin att göra. Det ska till en daglig kamp för att behålla den – precis som med kärleken. En amerikansk Vietnamdesertör var den första flykting som gömde. Hon hade engagerat sig i Vietnamrörelsen . –Han var i dåligt skick. Han gapade och skrek och hade mar- drömmar. Han var paranoid. Jag hade bara en liten etta med kokskåp, så andra tog över. bor han i och hans för- äldrar är väldigt tacksamma för vad vi gjorde. flyttade sedan till en mindre ort ett femtontal mil från . –Där gömde jag mest latinamerikaner. Det var lättare då att gömma folk. Det var ingen stor apparat för dem att bli de facto- flytingar. vet jag inte vilka skäl flyktingar ska ha för att få stanna annat än att de är döda...