sou · GNB349 · 2000-01-01 00:00:00 — Han tycker dock att färdigheter i svenska språket och god kännedom om den svenska kulturen och mentaliteten är nödvändig för att lyckas i affärslivet. betraktar reglerna kring F-skattesedel som krångliga och byråkratiska och en stötesten för tillväxt inom branschen. Företaget köper ofta översättartjänster . Enligt krävs att den översättare som anlitas skall ha F-skattesedel. För att få F- skattesedel krävs att översättaren bedriver eller avser att bedriva sin verksamhet yrkesmässig, dvs. varaktig och med vinstsyfte och själv- ständig näringsverksamhet. Vid bedömning av självständigheten har dessutom antalet uppdragsgivare betydelse. Detta ställer ofta till pro- blem både för företaget och för översättaren. Översättare som saknar flera uppdragsgivare har svårt att få F-skattesedel och företaget har svårt att upprätta ett anställningsförhållande enbart för ett kort uppdrag. När det gäller de som har F-skattesedel är företaget i vissa fall skyldigt att skriftligen lämna uppgifter till skattemyndigheten om den person som tar emot ersättningen. Företaget kan annars tillsammans med betalningsmottagaren bli ansvarigt för skatten på ersättningen. anser att det behövs enklare skatteregler vid köp av tjänster. Nuvarande regler är krångliga och passar inte internationella lagar. Han menar vidare att reglerna om arbetsrätten bör ses över. grundades av och hans dotter . Företaget omsatte år . Förlaget är medlem i . kom till med sina föräldrar . Föräldrarna lämnade på grund av förtryck och förföljelse. I arbetade pappan som bokförläggare och mamman som skogsingenjör. Föräld- rarna anlände till när det var väldigt oroligt i bokbranschen. Det pågick en omstrukturering till följd av att man införde fria priser. Många förlag avskedade folk. När och hennes pappa startade företaget fanns inte något behov av nya förlag. Dessutom betraktade finansmarknaden branschen som väldigt äventyrlig på grund av över- etablering. och hennes pappa kom från ett språkområde vars litteratur var dåligt representerad i . Deras affärsidé var att introducera utländska författare som var mindre kända för svenska bokförläggare. Författarna skulle väljas oerhört noggrant och lanseras en i taget. och hennes pappa sökte lån hos flera banker i . I början var det inte någon bank som ville bevilja lån, men efter flera försök hamnade de hos en ung bankdirektör som trodde på deras affärsidé. Banken gick med på att låna dem för den första boken. När företaget startades var fullständigt okunnig på området och pappan var i pensionsåldern. Trots att språket är väldigt centralt i bokbranschen, speciellt om man satsar på skönlitteratur, var det inte någon av dem som behärskade det svenska språket till fullo. Far och dotter kunde heller ingenting om det litterära arvet i . och var ungefär vad de kände till. De saknade kännedom om den lokala infrastrukturen som är viktig att känna till för ett bokförlag. De visste inte vad journalisterna hette, de visste inte vilka de viktigaste författarna var, hur det fungerar med bokhandlare, bibliotek, journalister osv. De saknade kännedom om det kulturella etablisse- manget och tongivande kulturpersonligheter i landet. och hennes pappa gjorde en arbetsfördelning för att råda bot på sina brister. Pappan som hade gedigen erfarenhet som bokförläggare, fick svara för juridiken, hantverket, copyrightlagen, själva produktions- gången och myndighetskontakterna och som kunde bättre svenska fick svara för alla kontakter utåt, dvs. all försäljning, PR, marknadsföring, skaffa fram författare, rättigheter, översättare, kor- rekturläsare, illustratörer m.m. I början av verksamheten fick de banklån bara till en bok. Det var dock inte lätt att lansera ett bokförlag med en enda bok. åkte runt till varenda bokhandel och sålde boken själv. Genom sin berättar- konst och personliga kontakter med bokhandlare fick hon ganska många beställningar. När bokhandeln hade fått sin bok, gällde det att skapa efterfrågan. Då gjorde ett intressant program och bjöd författaren till . Hon skickade brev till 150 journalister, kulturskribenter m.m. och bjöd till en presskonferens och debatt. Men ingen hörde av sig. Då började hon ringa runt och tala med journalisterna. När telefonsamtalen inte gav några positiva resultat tog hon på sig sina bästa kläder och åkte runt och hälsade på journalisterna. Då öppnades alla dörrar. Detta arbetssätt ledde till stor framgång både för henne och för bokförlaget. Det första författarbesöket blev det mest besökta besöket som hon arrangerade förutom nobelpristagarna som bokförlaget har lanserat . Bokförlaget sålde den första upplagan utan problem. säger att hon aldrig har ångrat arbetssättet. Hon är övertygad om att om hon inte hade träffat journalisterna personligen skulle inte någon ha kommit på hennes presskonferens. Hon värdesätter därför det mänskliga mötet högt. Det område som och fadern etablerat sig i kräver inte bara kunskap om författare utan också kännedom om vad folk vill läsa. De är uppvuxna i ett land som är mycket franskorienterat där franska kulturlivet beundrades. De kom till ett land där attityden var fullständigt den motsatta. Det tog dem att förstå denna skillnad. Den första boken som de gav ut var skriven av en fransman som alla andra bokförlag hade tackat nej till att översätta. De vågade sig på saker som ingen annan gjorde. De tyckte att det måste gå och det visade sig fungera . När och hade lyckats växte bokförlaget snabbt. 1980 kom den stora produktionen. Då hade förlaget lanserat en ny nobelpristagare, vilket fick dem att tänka på ännu flera tillväxttankar. De kom ut med alldeles för stor produktion som kostade mycket men inte gav tillräckligt. Då ansökte de om ett större lån för att klara av situationen. Banken avslog låneansökan, vilket ledde till att de blev tvingade att sälja företaget till och fick anställning hos den nya ägaren. I samband med försäljningen av företaget blev påmind om könsrollerna inom affärsvärlden. Det var männen som förhandlade för henne. Hon fick ingenting säga. Den enda gången hon fick chans att yttra sig, begärde hon en återköpsklausul innan affären var avklarad. Det var inte någon som tog frågan på fullt allvar. Men trots männens motstånd fick hon sin vilja igenom och fick en tryggare start. hade ett dåligt år och var inte intresserade att hålla sig med ett förlag som . Detta gav henne en möjlighet att köpa tillbaka sitt företag. använde sig av sina personliga kontakter för att skrapa ihop pengarna som behövdes för att köpa tillbaka företaget. Hon startade 1986 med några vänner som delägare. För invandrare i gemen kan brist på kontakter och nätverk, språk och kulturkompetens vara ett hinder. Enligt borde det finnas någon slags förenklad information för invandrare om hur man startar och driver ett eget företag. Många behöver en guide i företagsvärlden. Det är väldigt viktigt att få en person som hjälper. Det kan vara en som hjälper med rådgivning mer än en samtalspartner. Kanske ett råd- givningscentrum dit man kan ringa och få hjälp på olika språk. Som företagare måste man vara medveten om att man behöver vän- ner. Man måste skaffa sig vänner och kontakter innan man startar. Inom bokbranschen är det viktigt att känna många. Man behöver kunniga människor runt omkring sig som man kan använda som bollplank. Det varierar säkert mellan olika branscher. nämner bl.a. hur bekantskapen med har hjälpt henne när hon hade problem med företaget. Arbetsgivaravgiften är ett problem. Många småföretagare är åter- hållsamma med att anställda folk på grund av dagens höga arbetsgivar- avgifter. Det bör finnas möjligheter att ta in folk på projektanställning för både kortare och . Till skillnad från manliga har kvinnliga företagare särskilda service- behov. Man måste möta kvinnor på deras villkor. Männen talar ett helt annat språk. FöreningsSparbanken gör mycket för kvinnor. Det skulle vara bra om andra banker också följde FöreningsSparbankens exempel. Vidare är det viktigt med bemötande. Banken behöver ta sitt ansvar. När den väl har beviljat lån skall den följa upp företagaren lite närmare för att dels kunna förstå företagarens villkor, dels att bestå med råd. Inlägg från några forskare m.fl. Svälj inte kamelerna - om att förbättra för etniskt företagande arbetar som ledarskribent vid och som egenföretagare. Han är född och har skrivit ett flertal böcker och rapporter bl.a. om svensk invandrar- och integrations- politik. "Den avgörande information som fordras för att man skall kunna bedöma ett nytt företags framtidsutsikter är information om vilket slags människa entreprenören är, och den informationen är betydligt lättare tillgänglig för affärsmannens familj och vänner än för någon bank." Innanför det nya hemlandets gränser möts invandraren av svårigheter som har att göra med språkkunskaper och kulturell kompetens. Han möts av tvivel, fördomar, främlingsrädsla och även diskriminering. Hans utländska namn signalerar risk för otillräckliga språkkunskaper och kulturkrockar. Arbetsgivaren har svårt att värdera hans kunskaper och meriter. Det finns emellertid en person som kan bedöma den invandrades meriter bättre än någon annan, och det är han själv. Denna kunskap kommer till uttryck genom att invandraren anställer sig själv, dvs. han blir egenföretagare. I nästa steg anställer han personer vars kvalifikatio- ner han också har lätt att bedöma, alltså familjemedlemmar, släktingar och vänner - naturligt nog nästan alla landsmän. Entreprenörskapet, i grunden ett individualitiskt projekt, går hand i hand med det nätverk som invandrarföretagarens etniska kollektiv tillhandahåller. Sålunda koncentrerar sig olika invandrargruppers före- tagande inom olika branscher, beroende på den särskilda kompetens de har med sig från hemlandet. Det etniska företagande som därmed uppstår är därför något utöver endast det sakförhållandet att företagaren är av utländskt ursprung. Trots skillnader i branschinriktning, och fallenhet för entreprenörskap mellan olika minoritetsgrupper, företer det etniska företagandet ändå några tydliga mönster. Etniskt företagande fungerar som ett sätt att möta utanförskap på arbetsmarknaden. Detta framgår av att benägenheten att starta företag bland invandrare i också är störst bland grupper med de högsta arbetslöshetstalen. Egenfinansieringen är hög, och före- tagaren satsar den produktionsfaktor som är mest tillgänglig för honom: sin arbetskraft. Då invandrare, av förklarliga skäl, har mindre för- mögenheter än infödda, leder detta till en hög koncentration av etniskt företagande inom tjänstesektorn på varierande nivåer av specialisering - allt ifrån kiosker och enkla förtäringsställen till kvalificerad verksamhet som översättningsbyråer och konsultverksamhet för exportföretag. Dessa företagare har oftast bristfälliga professionella nätverk i majo- ritetssamhället men kompenserar detta med sina etniska nätverk. Bland invandrargrupper med högt entreprenörskap i , startas den absoluta majoriteten av egenföretag utan banklån. Det är också ett mönster som går igen i andra delar av världen. Den avgörande informa- tion som fordras för att man skall bedöma ett nytt företags framtids- utsikter är information om vilket slags människa entreprenören är, och den informationen är betydligt lättare tillgänglig för familj och vänner än för någon bank, som framhåller i det inledande citatet. Det innebär att de investerare som kommer fram till att de löper de minsta riskerna med ett lån också blir de som lånar ut pengarna, givetvis förutsatt att de är likvida. I det konkreta fallet kommer alltså entreprenören själv, hans familj och vänner att ha en konkurrensfördel visavi banker och andra kreditinstitut. Det villkor som finns i slutet, förutsättningen om likviditet, är dock avgörande för det resonemang som följer längre fram om hur man kan förbättra kreditförsörjningen för egenföretagare. Ovanstående tes, dvs. att kunskapskostnaden är den kritiska variabeln i kreditbedömningen, borde bl.a. leda till att de mest sammansvetsade grupperna av immigranter - där ett större antal individer har mer intim kunskap om varandra - också är de som uppvisar särskilt höga andelar egenföretagare bland sina medlemmar. Dessa borde ha lättare att låna startkapital från flera personer. Detta bekräftas av att invandrargrupper med starka traditionella band till familj, släkt och vänner också visar sig allmänt vara mer framstående som entreprenörer. Internationellt sett har detta faktum främst gällt grupper som judar och kineser. Men även bland mer förfördelade grupper, som svarta i , har detta mönster kommit att manifesteras. Ett exempel var de hundratals framgångsrika småföretag som etablerades av de fattigaste (och sämst utbildade) efter- följarna till den predikanten (1875- 1965) under depressionsåren . Deras framgångar står i bjärt kontrast till de misslyckanden som präglade svarta företag, som finansierades av den federala regeringen inom ramen för program skapade av experter, och som ofta var föremål för positiv särbehandling från banker och offentliga kunder. Den enda fördel som Father Divines anhängare - och för övrigt också i vilken liknande mönster för svart företagsamhet kan skådas - hade, var att de inom sig uppvisade en utomordentlig stark sammanhållning på religiös grund. Liknande samband kan spåras även , såväl bland företagare i den infödda befolkningen (!) som den invandrade. Det kinesiska roterande kreditsystemet, biao-hui, där en grupp nära släktingar eller vänner med sina samlade tillgångar skapar en gemensam fond ur vilken gruppens medlemmar kan låna pengar vid behov eller enligt ett rotationssystem, har inte bara funnits där kinesiska invandrare befunnit sig - så lär systemet med biao-hui även finnas bland kinesiska egen- företagare i . Det har också återskapats hos andra invandrar- grupper med stark entreprenörsanda, som t.ex. bland syrianska eller turkiska egenföretagare i , där räntefria lån mellan släkt och vänner utgjort huvuddelen av startkapitalet för många. Den förra gruppen, syrianerna/assyrierna, är förmodligen den i särklass mest entreprenörtäta immigrantgruppen i . Som en minoritet i muslimska länder har syrianer inte kunnat göra karriär i offentlig tjänst i samma utsträckning som befolkningen i övrigt, och återkommande förföljelser och fördrivningar har avhållit dem att bygga upp sina familjeekonomier kring fasta egendomar som jord- och skogsfastigheter. De har i stället varit hantverkare, affärsmän eller mellanhänder. De har därför som en minoritet redan i ursprungslandet dels en tradition av entreprenörskap, dels en sådan sammanhållning vilken ger dem större fördelar i kreditbedömningar inom den egna gruppen. kan de informella kreditinstituten bli så framgångsrika att de också institutionaliseras. Ett exempel är , som startades av en grupp italienska invandrare i , som slog ihop sina besparingar och inriktade sig på kreditgivning till sina landsmän. Italienska invandrare utmärktes av hög sparbenägenhet och hög åter- betalningsförmåga, något som de inhemska bankerna inte kände till och inte förmådde att utnyttja. blev så framgångsrikt att den utökade kundkretsen bytte namn och blev en av världens största banker: . Liknande tendenser har funnits bland koreanska invandrare i , där olika formaliserade kreditinstitut framsprungit ur det roterande kreditsystemet kye. En annan slutsats som följer ur tesen om kunskapskostnaden som den kritiska variabeln i kreditbedömningen är att om banker inte klarar av att skilja de goda från de dåliga möjligheterna bland blivande företagare till en tillräckligt låg kostnad för att de skall kunna konkurrera som utlånare med familj och vänner, då klarar inte andra avlägsna, formaliserade institutioner det heller - t.ex. statliga kreditinstitut med uppgift att stödja invandrarföretagare. Ömsesidigt förtroende är således en huvudingredi- ens vid finansiering av etniskt företagande, där till och med förhållande- vis mycket fattiga människor kan investera betydande belopp genom att föra samman sina individuellt blygsamma resurser. Men förtroende utan kunskap kan leda till katastrof, vilket bekräftas av t.ex. de amerikanska statliga minoritetsföretagarprogrammens misslyckanden. Det som diskussionen om invandrade företagares kreditförsörjnings- problem sällan tar hänsyn till är hur denna informationsasymmetri mellan kreditgivande familjemedlemmar eller vänner å ena sidan och sedvanliga kreditinstitut å den andra skall överbryggas, och vem som i så fall skall stå för denna överbryggningskostnad. Att företagare med utländsk bakgrund vittnat om problem med att få bankkrediter är ett uttryck för att bankerna, enligt bankernas eget synsätt, saknar tillräcklig information om den kreditsökande. Ett utländskt namn, bankens oförmåga att uppskatta den sökandes kreditvärdighet osv., tas till intäkt att hellre neka och ta risken att missa en bra affär, än att bevilja krediter och ta den motsatta risken. Att gå förbi de lätt- klassificerade parametrarna som inteckningsbar förmögenhet eller andra säkerheter, borgensmän, bostadsort m.m., och i stället skaffa sig kunskap om den enskilda företagarens individuella förutsättningar, innebär en extra kostnad för banken - en kostnad som således familje- medlemmar och nära släktingar inte behöver ta. Om utomstående parter tar på sig bankens kostnad att överbrygga denna kunskapsasymmetri, så som företagarorganisationer eller offent- liga myndigheter, genom t.ex. kurser för bankanställda om invandrar- företagares villkor inom ett särskilt geografiskt område eller en viss bransch, är det inte osannolikt att antalet företagare som beviljas krediter också ökar. Men uppstår en samhällsekonomisk kostnad som måste bäras av någon annan. Frågan blir då varför denna kostnad för kunskapsinförskaffande skall behöva uppstå när kunskapen finns på annat håll - nämligen hos entreprenören själv, hans familj och hans etniska nätverk. Företagaren och hans omgivning har större kunskap om företagarens kreditvärdighet än vad utomstående kreditinstitut eller statliga myndigheter kan ha. I ett polariserande och därför förenklat perspektiv kan man säga att medan banker saknar kunskap men har krediter, är förhållandet den motsatta för den etniska entreprenören och hans omgivning. Ett sätt att möta svårigheterna med kreditförsörjning vore således att få ökade möjligheter att ha tillgång till mer eget kapital, an- tingen genom eget sparande, egna ackumulerade vinster, möjligheter att låna av andra eller att locka till sig andras investeringar. Frågan om åtgärder att förbättra kreditförsörjningen för egenföretagare med utländsk bakgrund kan således lika gärna ses som en frågan om att för- bättra deras kapitalackumulationsförmåga. I så fall rör sig frågan om kreditförsörjningsproblemen för företagare med utländsk bakgrund mindre om bankers handlingsmönster och mer om förutsättningarna för sparande och kapitalackumulation, samt villkoren för inkomst- och vinstbeskattning, förmögenhetsskatt och arvskatt i ekonomin i allmänhet, och hur dessa förutsättningar och vill- kor berör den aktuella gruppen i synnerhet. Ökad konkurrens på kreditmarknaden Den insikt om konkurrensens betydelse som finns beträffande mark- naderna för varor och tjänster måste således också komma till uttryck beträffande konkurrens på resurs- eller produktionsfaktorsmarknaderna, alltså marknaderna för arbete och kapital. Småföretagaren konkurrerar redan på arbetsmarknaden genom att arbeta hårt och länge till en reell lön som ligger långt under kollektivavtalets miniminivåer. Den konkurrensfördel för kreditgivning som hans nätverk innehar genom kunskapsfaktorn visavi formella kreditinstitut manifesterar sig i de lån som han hellre tar, får eller är hänvisad till att ta, från familj, släkt och vänner. För att entreprenörsambitioner skall förverkligas krävs det också att sparkapital realiseras. Ett samhälle som vill förbättra sina företagares kreditförsörjningssituation bör alltså i första hand gå vägen över att förbättra de privata hushållens förmåga att ackumulera sådant spar- kapital och få utdelning för satsat riskkapital. är frågeställningen visserligen om företagare med utländsk bakgrund har sämre förutsättningar än infödda att få lån av befintliga kreditinstitutioner och vad som kan göras åt den saken. Men vi har också konstaterat att samma grupp genom sitt etniska nätverk har en konkurrensfördel i kreditsammanhang visavi både dessa formella kreditinstitut och många infödda företagare. drabbas gruppen också i större utsträckning mer negativt av befintliga generella hinder för kapitalackumulation än för infödda entreprenörer in spe. Den progressiva inkomstskatten är ett sådant hinder som slår hårdare mot presumtiva invandrarföretagare. En medellös flykting som kommit till i den yngre medelåldern, och som vill spara till ett grundkapital för företagande, har generellt sett sämre utgångspunkter än en yrkesarbetande infödd person i samma ålder. Det som flyktingen saknar är dels en över generationerna ackumulerad förmögenhet i t.ex. fastigheter (som kan användas som säkerhet), dels sparmedel som kan ha ackumulerats under ens egen yrkesverksamma tid. Om flyktingen, för att kompensera sin sämre utgångspunkt i förmögenhetshänseende, väljer att dubbelarbeta , en vanlig strategi, stiger hans marginalskatt, och han måste betala proportionellt mer i skatt för sina extra inkomster, eftersom han då rör sig upp mot eller in i skiktet "höginkomsttagare". De sammanlagda marginaleffek- terna av att arbeta mer för att kunna spara mer kan i värsta falla till och med ta ut effekten av att intjäna två löner. Detta genom att behovs- prövade bidrag, t.ex. bostadsbidragen, minskar och/eller inkomstprövade avgifter, t.ex. barnomsorgskostnaderna, ökar. Skatte-, bidrags- och avgiftssystemen sammantaget slår alltså mer negativt mot nykom- lingarnas entreprenörskap. En annan generell regel som har en mer negativ effekt på invandrares företagande är tjänstemomsen, eftersom invandrare, av skäl redovisade ovan, i huvudsak startar tjänsteföretag som riktar sig till privatpersoner för vilka momsen inte är en kvittningsbar utgift. Att det som tjänsteföretagen har att erbjuda till allmänheten gjordes dyrare, genom införandet av tjänstemoms, blev ett nytt hinder för företagande i allmänhet, men dess negativa effekter är tydligare för invandrar- företagandet. Men att de befintliga systemen i första hand slår hårdast mot ny- komlingarna innebär inte att dessa grupper bör undantas från systemen. Om generella regler slår hårdast mot de svagaste är det ett ännu större skäl att möta detta med generella förändringar. För att öka invandrar- företagarnas möjligheter på kreditmarknaden bör man alltså i första hand öka de enskilda hushållens och de enskilda företagens kapitalackumula- tionsförmåga. Detta görs tydligast genom avskaffad den progressiva inkomstbeskattningen, avskaffad tjänstemoms, avskaffad dubbelbeskatt- ning, avskaffad arv- och förmögenhetsskatt. Det sistnämnda för att söka säkra tillväxten av företagande över generationerna - för att citera : "Stora företag bildas inte, de växer fram." Att diskutera åtgärder beträffande utländska företagares eventuella låneproblem i befintliga kreditinstitutioner utan att stärka deras, och med dem alla övriga företagares (och hushållens), förmåga till förmögenhetsbildning och kapitalackumulation, alltså ökad konkur- renskraft på kreditmarknaden, blir som att dutta med fuktfläckarna på fasaden när hela grunden är i behov av en omfattande dränering - som att sila mygg och svälja kameler. , Riskkapital med mänskligt ansikte. Om det privata ägandets betydelse för tillväxt och välfärd, Timbro, 1998. Ds 1997:73, Lönar sig arbete?, Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, , 1997. , En stjälpande hand - om invandrar- företagares villkor i , , 1996. , Immigrant Entrepreneurs. Koreans in 1965- 1982, , and . , Marknader och minoriteter. Vägen ut ur slummen, Timbro, 1989. Generella drag hos snabbväxande småföretag