sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — 36Citatet på svenska hämtat ur: Förnekandet av Förintelsen: Nynazistisk historieförfalskning efter , av , Svenska kommittén mot antisemitism, andra reviderade utgåvan, 1996, s. 37Breitman 1991, s. 38Ian Kershaw, the Nazi Dictatorship: Problems and Perspectives of Interpretation, , 1989, s. 55. 39Se (1996). 74 Det historiska sammanhanget Tiotusentals judar i Nazityskland sökte tillflykt i då de fortfarande i huvudsak förfogade över sina tillgångar, dvs. innan nazisternas konfiskeringar av deras egendom tog fart på allvar. nekades flertalet judiska flyktingar inresetillstånd till . Endast några tusen fick sina ansökningar beviljade. Mot bakgrund av den restriktiva flyktingpolitiken uppkommer frågan i vilken utsträckning naziförföljda judar kan ha fört in sina tillgångar till . Internationella avtal 1936 och 1938 Det nazistiska maktövertagandet i skapade stora flyktingproblem i , vilka kom att beröra även . I syfte att få till stånd internationellt erkända regler rörande de tyska flyktingarnas rättsliga ställning hölls under beskydd en konferens i . I det avtal som kom till vid konferensen definierades tysk flykting som en person, vilken inte innehade annan nationalitet än tysk och om vilken det var styrkt, att han rättsligt eller faktiskt ej åtnjöt tyska regeringens skydd. Det stater som hade tillåtit tyska flyktingar att bo inom sina gränser, skulle berättiga dessa till rörelsefrihet inom landet samt medge dem in- och utresetillstånd. Flyktingarna skulle inte heller åläggas att återvända till Tyskland.40 medverkade på konferensen men undertecknade inte avtalet om skydd för tyska flyktingar med hänvisning till tekniska svårigheter, eftersom en sådan internationell förbindelse skulle kräva ändringar i svensk lag.41 Vid nästa stora internationella konferens i flyktingfrågan, som ägde rum i i , var målet att definiera olika länders hjälpåtgärder för judiska flyktingar, samt ange antalet flyktingar som varje land var berett att ta emot. Konferensen misslyckades emellertid att förmå de samlade nationerna att öka sina flyktingkvoter. Det enda resultatet av konferensen var bildandet av en internationell flykting- kommitté, (). har gått till historien som det internationella sam- fundets första misslyckande med att bistå judarna i deras svåra belägen- het. Den brittiske forskaren skriver att konfe- rensen var: 40Tommie , The Powers and the Persecuted : The Refugee Problem and , 1991, s. 35-36 samt , s. 25-27. 41Lindberg, s. 318 fotnot 35. Det historiska sammanhanget 75 the occasion for a dismal series of speeches by the delegate of country after country, each of whom demonstrated the inability of his nation, notwithstanding the deepest sympathy and generosity towards refugees, to absorb further significant numbers of immigrants. Enligt historikern . är konklusion känne- tecknande också för den svenska hållningen i Evian.42 Svensk utlänningslag och gränsrekommendation I stället för att stödja en gemensam internationell linje sökte en intern lösning på det uppkomna flyktingproblemet. Frågan om tyska och andra flyktingars ställning i blev föremål för en statlig utredning43, vilken resulterade utlänningslag. Den nya utlänningslagen utgjorde själva grunden för den svenska flyktingpolitiken under . Utlänningslagen innebar bl.a. en utvidgning av definitionen politisk flykting. Till skillnad från tidigare kunde det svenska rättssamhället inte längre utvisa en person som flytt av politiska orsaker.44 Politiska flyktingar i skulle sålunda beredas en trygg rättsställning. Omdömena om den nya utlänningslagen skiftade, men den flyktingvänliga opinionen var i stort sett positiv. Den kategori flyktingar från som kunde åtnjuta skydd enligt den nya utlänningslagen var människor som lämnade landet av ideologiska skäl, oftast politiskt oppositionella socialdemokrater. Det var också denna grupp, tillsammans med kommunisterna, som var naziregimens första målgrupp vid förföljelsen av icke önskvärda per- soner. Men den främsta målgruppen för den nazistiska utrensningen var judarna. Dessa hade sökt sig till endast i ringa omfattning . De få som då kom till hade som regel sällan för avsikt att stanna, utan vistades här inom ramen för särskilda utbildningsprogram – oftast inom jordbruket – och hade i sikte att utvandra till dåvarande . ökade emellertid antalet judiska flyktingar till från , och . När det gällde att 42Wassersteins citat och kommentar återfinns i (1996), s. 96. Mer om finns i , The Politics of Rescue, 1970. 44Enligt tidigare praxis kunde endast personer som begått politiskt brott komma i åtnjutande av asyl. 76 Det historiska sammanhanget avgöra om de judar som sökte en här kunde betraktas som politiska flyktingar, sattes den nya utlänningslagen på prov. UD, och , vilka hade att bestämma vem som skulle få åtnjuta det svenska utlänningsskyddet enlligt lag, tolkade bestämmelserna negativt för de judiska flyktingarna. Med hänvisning till sakkunniga, som utfört utredningsarbetet till den nya lagen, slog man således fast att judar inte var att betrakta som politiska flyktingar. De som flydde sitt land för att de på grund av sin ras eller eljest inskränkts i sina försörjningsmöjligheter eller där känna vantrevnad45 hade ingen rätt till skydd i Sverige.46 Men även om judiska flyktingar inte med framgång kunde åberopa rättsligt skydd, kunde de passera gränsen och stanna i utan särskilt viseringstvång. Denna möjlighet utnyttjades av bl.a. österrikiska judar som kom att omfattas av tyska raslagar samt judar i Sudetlandet . Den tilltagande strömmen av judar som lämnade ansågs göra det nödvändigt att åstadkomma en effektivare kontroll av asyl- sökande från . Därför skärptes viseringskontrollen till . Maj:ts beslut infördes ett temporärt viseringstvång för innehavare av österrikiska pass. infördes ytterligare en rad bestämmelser som kom att hindra judiska flyktingar från det nazistiska , inbegripet även och Sudetlandet, att komma in i . fick samtliga passkontroller samt svenska beskickningar och viseringsberättigade konsulat nya instruktioner, det s.k. gränsrekommendationssystemet, gällande visering av tyska med- borgare. Systemet hade till syfte att bibehålla den goda relationen till sådana tyskar som inte omfattades av raslagarna dvs. s.k. ariska tyskar. Till dessa tyska medborgare skulle utfärdas särskilda gränsrekommen- dationer för att underlätta inresan till . Men systemet krävde att dessa resande tyskar särskildes från sådana tyskar man inte ville ha in i landet. Som ett komplement till utlänningslagen skulle således särskilda åt- gärder vidtagas för att skilja på önskvärda och icke-önskvärda resande från . Till de icke-önskvärda hörde personer utan särskilt till- stånd att vistas i och sådana som lämnade utan möjlighet att återvända dit. Till den senare kategorin räknades i första hand judiska flyktingar. Dessa skulle avvisas av svensk viserings- berättigad myndighet eller vid gräns. Det historiska sammanhanget 77 rekommendationer utgjorde ett första steg mot ett särskilt viseringstvång för judiska flyktingar från och med införlivade länder.47 UD hade i kontakterna med tyska myndigheter rörande viseringsfrågan uttryckt önskemål om en kategoriklyvning för att kunna skilja på önskvärda och icke-önskvärda inresande. Utrikesledningen klargjorde för tyskarna att det skulle bli nödvändigt att införa viseringstvång för alla tyska medborgare om inte de s.k. icke-önskvärda på något sätt kunde särskiljas från de andra. Även den schweiziska utrikesledningen uttryckte samma krav. Förslagen gick ut på att man på tysk sida införde ett avvikande utseende i sådana pass vilkas innehavare icke med säkerhet utan obehag kunde återvända till Tyskland.48 I ett jämförande perspektiv mellan och kan det slås fast att båda nationerna ville undvika att införa viseringstvång gentemot som de ville förhindra judiska flyktingars inresa. I de båda ländernas kontakter med den nazistiska utrikesledningen förefaller det dock som om låg steget före i sin ansträngning att begränsa judisk invandring.49 De schweiziska och svenska önskemålen om s.k. kategoriklyvning fick sitt svar . Enligt en tysk förordning (Verordnung über ) som utfärdades detta datum skulle alla tyska judars pass märkas med ett rödfärgat J. Förordningen fick omedelbar verkan och kom att drabba alla judar som ville lämna , även dem som sökte en i andra länder än och . Det är angeläget att understryka att nazisterna bedrev en politik mot judarna som i första hand gick ut på att få dem att utvandra från . Den fanns således inga formella hinder enligt tysk lagstiftning mot att judar lämnade landet. Först lagstiftade om förbud mot utresa för judar.50 Fram till detta datum var problemet för de förföljda inte att lämna Nazityskland utan att bli insläppta i något annat land. 47Lindberg, s. 123-138. 48Ibid, s. 139-140. 49Jean-Marc Kernen, Historien om en bokstav, B-uppsats, , . 50Förbud mot emigration av judar från , , Dokument nr 68 i Documents on the Holocaust, Yad Vashem Studies, 1981. 78 Det historiska sammanhanget Föreskrifterna i de cirkulär som utfärdades , från UD till viseringsmyndigheterna och kontrollerna, bekräftar J-passet som ett svenskt urvalskriterium för vilka resande inte ville släppa in i landet. Statslösa judar var underkastade viseringstvång, även om viseringsfrihet förelåg för med- borgare i det land det tidigare tillhört.51 Det torde inte råda någon tvivel om att den uppsåt därmed var att förhindra att judiska flyktingar skulle komma till Sverige.52 Ett annat sätt som svenska myndigheter använde för att särskilja judar från andra flyktingar var registrering av trostillhörighet och ras. I den offentliga församlingsboken antecknades huruvida en församlingsbo var s.k. främmande trosbekännare. I förekommande fall noterades vilken trosbekännelse personen i fråga omfattade samt det aktuella samfundets namn.53 I formulär för ansökan om uppehållstillstånd var en flykting tvungen att lämna uppgift om sin trostillhörighet. Med dessa formulär som källa upprättade sedan ett särskilt kortregister över alla flyktingar i : I samband med uppläggandet av dossier för en flykting, som inkommit till riket, ha vederbörandes viktigaste personalia antecknats på ett särskilt kort Då av flyktingens handlingar framgått, att han vore av judisk ras, har kortet försetts med beteckningen m på särskild plats. På samma sätt har korten för de flyktingar, vilka av betecknats som politiska, försetts med bokstaven p, korten för svenskfödda med s och korten för krigsbarn med kb. En kombination av flera av dessa egenskaper har markerats med exempelvis mp. Därest uppgift om flyktingens judiska ras framkommit genom handlingar, som inkommit först senare under flyktingens vistelse i landet, ha korten i efterhand kompletterats med nämnda bokstavsbeteckning.54 51SOU 1946:36, s. 318. 52Levine (1996), s. 105-106. 53Se , Studier i svensk kyrkobokföring 1600-1946, 1984, s. 37 och 44, jfr även , Kyrkobokföringen : Handledning för pastorsexpeditioner, 1946, s. 21 f., 120 f. och 132 samt och , De s.k. arierbevisen – löpande ärenden vid ett landsarkiv , 1968. 54SOU 1946:36, s. 399. Det historiska sammanhanget 79 Enligt behövdes dessa uppgifter för att planera för eventuella hjälpåtgärder, bl.a. till de församlingar och organisationer som ansvarade för flyktingarnas uppehälle i landet. Uppgifterna skulle även tjäna det praktiska syftet att ligga till grund för utlänningsstatistik. Denna statistik offentliggjordes genom publicering i Sociala meddelanden. upphörde att publicera uppgifter om flyktingars tros- och rastillhörighet. Men för- faringssättet bibehölls som en intern åtgärd. antecknade även UD uppgifter om viseringssökandes tros- och rastillhörighet. Uppgifterna hämtades från ärende angående inresetillstånd och gränsrekommendation. Genom cirkulär blev svenska viseringsmyndigheter utomlands instruerade att på särskilt frågeformulär infordra uppgifter om den viseringssökandes folkras. tillställdes viserings- myndigheterna ett nytt frågeformulär för ansökan om inresetillstånd enligt följande instruktion: i det nya frågeformuläret framgår, begäres uppgift endast angående sökandes trosbekännelse; däremot icke någon fråga beträffande den folkras vederbörande tillhör. får emellertid anhålla, att viseringsmyndigheterna måtte, i den utsträckning det är möjligt, komplettera de av sökandena under ifrågavarande punkt å formuläret lämnade uppgifterna med anteckning även angående folkras. Att märka är dock härvid, att folkras behöver angivas allenast i fråga om kristna trosbekännare och konfessionslösa, som, såvitt kan utrönas, icke tillhöra den indoeuropeiska rasen.55 Det torde stå utom allt tvivel att den folkgrupp som avsågs var judar, dvs. även sådana judar som konverterat till kristendomen eller lämnat sin trostillhörighet. infördes en skyldighet att lämna allmän utlännings- anmälan i . Det officiella syftet var att inventera utlännings- klientelet i landet. På särskild blankett ålades varje enskild flykting att uppge en rad personliga uppgifter, däribland huruvida judiskt ursprung förelåg. Flyktingen fick redovisa om en eller båda föräldrarna var judar. parlamentariska , som hade i uppdrag att granska myndigheternas behandling av flyktingärenden, intog en defensiv hållning till registreringen av judar. I slutrapporten från den kommissionen står följande: har icke iakttagit, att utlännings- myndighetens interna åtgärd att vid antecknande av flyktingarnas 55 Ibid., s. 400. 80 Det historiska sammanhanget personalia å särskilda kort särskilt utmärka vissa kategorier av flyktingar med förenämnda bokstavsbeteckningar fått någon betydelse vid behandlingen av härvarande utlänningar.56 Enligt fick registreringen inga konsekvenser för de judiska flyktingarna i . I ett efterhandsperspektiv kan emellertid både själva registreringen och slutsatser sättas i fråga. Var myndigheterna alls medvetna om vilka särskilda risker de utsatte de judiska flyktingarna i för genom registreringen? Om nazisterna hade tagit makten i , så hade registeruppgifterna utan tvekan gjort det lättare för dem att förfölja judarna här. Den restriktiva flyktingpolitiken återspeglades även i tillämpningen av bestämmelserna om uppehållstillstånd. Som regel beviljades uppehållstillstånd endast för nära släktingar till svenska medborgare eller för transmigranter, dvs. sådana som endast skulle vistas här i tillfällig avvaktan på avresa till annat land. I allmänhet krävdes vidare för att tillstånd skulle beviljas att garantier förelåg för flyktingarnas försörjning under vistelsen här. Privata flyktingkommittéer och enskilda personer fick gå i godo för att flyktingarna inte skulle ligga staten till last. Judiska flyktingars uppehälle kom framför allt att bekostas av de judiska församlingarna i . Dessa regler bestämde villkoren också för andra flyktingar. De socialdemokratiska flyktingarnas uppehälle garanterades av Arbetar- rörelsens flyktinghjälp medan kristna flyktingars resa till och vistelse i bekostades av flyktinghjälp. Andra kategorier flyktingar fick privat ekonomiskt stöd av likasinnade i andra svenska organisationer, som t.ex. landsflyktiga intellektuella. beslutade regeringen om ett statligt bidrag till flyktinghjälpen. Även finansierades flykting- hjälpen till övervägade del av insamlade medel från privat håll samt församlingsavgifter från svenska judar. Hur många europeiska judar som ansökte om att få komma till är fortfarande oklart. uppgick antalet viseringsökande på Det historiska sammanhanget 81 det svenska konsulatet i till mellan trettio och sextio personer dagligen.57 Det torde ha varit minst lika många ansökningar på svenska beskickningar och viseringsberättigade konsulat i och . Antalet behandlade ansöknings- och inreseärenden på utlänningsmyndigheterna i uppgick till omkring 26 000 under 1938.58 Besluten – det stora flertalet avslag – behövde inte motiveras. Men hur många flyktingar fanns det då i ? Även dessa siffror är osäkra.59 meddelade att antalet flyktingar i landet uppgick till lägst 1 800 och högst 2 300 personer. Merparten av dessa var judar. Fram till krigsutbrottet hade ytterligare cirka 2 000 flyktingar beviljats uppehållstillstånd. Även dessa var i stor utsträckning judiska flyktingar. hade endast omkring 4 000 flyktingar be- viljats tillstånd att komma till . Men är det ovisst hur många av dessa som var judar. I förhållande till antalet ärenden om visering till var 4 000 flyktingar en mycket ringa del. I relation till antalet förföljda judar i behov av en var det också bara en tunn rännil. är det uppenbart att det politiska intresset för problematiken med de tyska flyktingarna började avta. Ett förslag om en utredning angående ny utlänningslag accepterades visserligen av regeringen men arbetet avbröts till följd av de förhållanden som uppstod genom krigsutbrottet. Således kom utlänningslag att gälla under hela krigsperioden. Krigsutbrottet medförde dock en skärpning av hela utlänningskontrollen. Genom ändringar i tillsynskungörelsen infördes viseringstvång för samtliga utlänningar utom nordiska medborgare. Pass- och viseringstvång även för nordiska medborgare infördes . Den ökade utlänningskontrollen syftade till att försvåra inresor till . Tyska flyktingar i grannländerna fick därmed svårare att komma över gränsen till . Den stränga utlänningskontrollen tillämpades emellertid successivt allt mindre i förhållande till och ju längre ockupationen av dessa länder pågick. 57Lindberg, s. 128. 58Siffran avser alla möjliga ansökningar, även sådana som avsåg beträdande av förbjudna områden av utlänningar i . SOU 1946:36, s. 33. 59Lindberg, s. 217-218, jfr , s. 103. 82 Det historiska sammanhanget och fram till krigsslutet beviljades uppehållstillstånd i för omkring 50 000 norrmän och danskar, bland dem var cirka 800 norska judar och 7 000 danska judar. I sammanhanget skall också nämnas de omkring 70 000 barnflyktingar från som i flera omgångar och kontingenter kom till . Dessa flyktingar hade ingen, eller mycket liten, möjlighet att föra med sig sina ägodelar till . ökade antalet judiska ansökningar om inrese- och uppehållstillstånd i väsentligt. UD tog emot 40-50 viseringsansökningar . En stor andel beviljades.60 Judiska flyktingar som utsatts för rasförföljelser kunde nu beviljas tillstånd utan hänsyn till tidigare krav på politiska orsaker. De flesta beviljade inresetillstånd för judar i nazistkontrollerade områden kunde dock inte utnyttjas eftersom, som tidigare nämnts, tyska myndigheter vägrade judar utresetillstånd. var principen att alla flyktingar som sökte en i skulle tas emot. Problemet för många judar och andra förföljda i de tyskdominerade länderna var emellertid att komma ut från de länder där de befann sig. Ytterst få flyktingar från kontinenten kunde därför utnyttja förändringen i den svenska politiken. diskuterade regeringen en begäran från om att , på grund av farhågor för tyska åtgärder, skulle ta emot några hundra judar från , huvudsakligen jordbruksarbetare och intellektuella. Högerledaren och ecklesiastikministern gjorde utförliga noteringar i anslutning till regeringens sammanträden . Efter den nämnda diskussionen antecknade han att UD inför sammanträdet hade inhämtat synpunkter från judiska församlingen och . hade ansett att det inte var tillrådligt att ta in mer än 20-30 personer och hade förordat ett 20-tal. Efter att olika uppfattningar kommit till uttryck stannade regeringen för samma uppfattning.61 , , var det aktuellt för regeringen att ta ställning till om drygt 150 judiska flyktingar, som kommit till , skulle kunna beredas plats i . hade tidigare övervägt att utvisa flyktingarna, varvid den svenska legationen där hade varnat för en sådan åtgärd. Sedan den svenske ministern i hade rapporterat att faran var över ansåg sig regeringen, enligt vad antecknade, inte böra göra något annat än att vara 61Alf W. , Uppgifter i (RA) om judiska flyktingar och naziguld (kommissionens dnr 34/98), se även (1996), kap. 11. Det historiska sammanhanget 83 beredda att hjälpa om situationen mot förmodan skulle förvärras. Frågan blev aktuell igen då hemställde om inresetillstånd för 14 av judarna. Regeringen biföll denna begäran, men i diskussionen inför beslutet framhölls det som väsentligt att det inte var fråga om ett större antal.62 återkom frågan om de danska judarna i Bagges anteckningar. Han noterade då att utrikesministern hade låtit den svenske ministern i , , framföra där att den var villig att ta emot de danska judarna. , som fått veta detta i efterhand vid en regeringslunch, hade inget att invända i sak men var missnöjd med att ordern till inte hade föregåtts av någon diskussion inom regeringen.63 Liberaliseringen av flyktingpolitiken medförde en betydande ökning av antalet flyktingar i landet. Mot slutet av kriget kom närmare 35 000 balter till . överfördes till genom Röda korset omkring 21 000 överlevande av skilda nationaliteter från kon- centrationslägren i . Hur många bland dem som var judar är osäkert men troligtvis ligger siffran på mellan 3 500 och 7 000 per- soner.64 efter kriget överfördes ytterligare några tusen judiska överlevande från koncentrationslägren till . till krigsslutet fick sammanlagt omkring 20 000 judiska flyktingar komma till , de utgjorde av det totala antalet utlänningar i landet . Den svenska flyktingpolitiken blev föremål för en större diskussion i . Därvid angreps bl.a. socialministern för den restriktiva flyktingpolitiken. I sitt svar förklarade han att den , då det gäller att släppa in judar i landet var minst lika generös som den mosaiska församlingen i Sverige.65År 1945 tillsatte regeringen, som tidigare nämnts, en under ledning av f.d. utrikesministern med uppdrag att behandla den svenska säkerhetstjänsten och handläggningen av flyktingärenden . Den s.k. framförde visserligen en viss kritik mot myndigheternas behandling av 64Steven Koblik, No Truck with : The Politics of Rescue and the Swedish Red Cross Mission 1945, i Scandia 1985:1-2. 65Inga Gottfarb, Den livsfarliga glömskan, 1996, s. 91. avsågs då församlingen i , som var den enda regeringen upprätthöll kontakt med. 84 Det historiska sammanhanget flyktingar, men gjorde inga försök att analysera flyktingpolitiken i stort.66 Ännu har ingen svensk historiker granskat den svenska flyktingpolitiken i sin helhet. Tydligt är emellertid att motiven skiftade, eftersom den svenska flyktingpolitiken så genomgripande ändrade karaktär, från en ytterst restriktiv hållning i början av nazitiden till en betydligt mer liberal i slutet av krigsåren. Historikern , som granskat flyktingpolitiken , anger flera skäl till restriktiva hållning under dessa år. Han hävdar att läget på den svenska arbetsmarknaden var ett motiv till att neka uppehållstillstånd för judar som var verksamma inom vissa arbetsområden. Ett annat motiv var, enligt , de främ- lingsfientliga och antisemitiska protesterna mot judisk invandring som bl.a. kom till uttryck i offentliga demonstrationer. slår fast att regeringens farhågor för uppkomsten av en främlingsnegativ opinion hade större inflytande på politikens utformning än t.ex. arbetsmarknadskälen.67 framhåller att också andra aktörer i det svenska samhället inverkade på hur agerade i förhållande till judarnas belägenhet i . Koblik pekar på den allmänna och utbredda passivitet som kännetecknade flera i sammanhanget inflytelserika institutioner som t.ex. och Judiska församlingen.68 hävdar att den svenska allmänhetens brist på bered- villighet att bistå just de judiska flyktingarna i hade betydelse för antalet beviljade inresetillstånd.69 . anger ytterligare ett motiv till den svenska restriktiva hållningen i den judiska flyktingfrågan, nämligen förekomsten av antisemitism i den svenska utrikesledningen.70 I sin avhandling diskuterar han också frågan om varför den svenska flyktingpolitiken ändrade inriktning i förhållande till judarna. Vidare ger han ett internationellt perspektiv på den svenska flyktingpolitiken och dess konsekvenser för de förföljda judarna i Nazityskland och i de tyskdominerade länderna. 67Lindberg, s. 117. 68Koblik (1987).