sou · GNB351d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Riskbedömning vid blodtransfusion är således ganska säker men för övrigt är de siffror som citeras endast statistiska uppskattningar som kan utnyttjas vid epidemiologiska beräkningar men DOGULJ extrapoleras till en smittsamhetsprognos för den exponerade individen. Rakt uttryckt innebär det att smittsamheten hos en HIV-positiv indi- vid aldrig kan negligeras. Referenslista till avsnittet – Smittsamhet av HIV-infektion – åter- finns i litteraturförteckningen. Vaccin finns ännu ej tillgängligt. Antiviral behandling kan minska smittsamheten men är i det avseendet ett tveeggat verktyg vilket be- skrivs under VPLWWVDPKHW ovan. HIV/AIDS har varit den hittills största utmaningen för modernt svenskt och internationellt smittskyddsarbete. Såväl primärprevention, med information om säker sex, sjukhushygien, åtgärder mot spridning vid narkomani osv., som sekundärprevention med individinriktade åt- gärder har stor betydelse. De särskilda riskgrupperna kommenteras i avsnittet %ORG RFK VH[VPLWWD och utgörs av: Intravenösa missbrukare, homo- och bisexuella män och vissa utomeuropeiska invandrare. HIV-epidemin har tvingat fram de speciella blodsmittemottagningar som finns i de större städerna där smittspridningen är störst. Strategin har varit att upprätta ett förtroendefullt samarbete med de smittade för att undvika att dessa går under jorden och sprider infektionen okontrol- lerat. Tillkomsten av behandlingsmöjligheter har blivit ett värdefullt verktyg i denna strategi. +,9 LQIHNWLRQ HIV 2-smitta förekommer således i där viruset tros ha sitt ursprung. I har man funnit HIV 2-infektion hos av gravida kvinnor och av polismän. Dessa siffror har emellertid legat väsentligen RI|UlQGUDGH medan HIV 1-infektion ökat i samma grupper. Mängden cirkulerande HIV 2-virus I|UH $,'6 VWDGLXP är lägre än för HIV 1, vilket torde bidraga till den betydligt lägre smittsamheten. Som exempel förekommer mor–barnsmitta vid HIV 2 endast i någon procent, jämfört med för HIV 1. Övrig smittspridning är inte kvantifierad men torde alltså vara betydligt lägre än för HIV 1. HIV 2 är sammanfattningsvis väsentligt mindre aggressivt och AIDS-stadium nås först . I har endast enstaka patienter med HIV 2-smitta påvisats. HIV/AIDS klassas som Samhällsfarlig sjukdom (1.3). Entamoeba histolytica, en protozoo (urdjur). I typiska fall en långvarig kronisk diarré med perioder av försämringar och förbättringar. Dysenterisymtom, dvs. blodiga diarréer och buk- smärtor är karaktäristiskt och har gett namnet. Amöbadysenteri kan därmed bl.a. förväxlas med shigellos som förekomst av andra tarmsmittämnen är vanligt. Förloppet är snarlikt icke infektiös kronisk inflammatorisk tarmsjukdom, t.ex. ulcerös colit. Komplikationer kan bestå i blindtarmsinflammation och i sällsynta fall perforation av tarm- väggen med bukhinneinflammation. Utsådd av amöbor till framför allt levern kan ge stora bölder (amöba abscess). Behandling är effektiv med specialpreparat, t.ex. metroniadazol. 6\PWRPO|VD fall är vanliga, men hur vanliga är egentligen svårt att värdera p.g.a. GLDJQRVWLVND VYnULJKHWHU. I första hand morfologisk genom mikroskopi. Redan att urskilja typiska Entamoeba histolytica från besläktade amöbor bjuder på svårigheter. Därtill kom att man ganska upptäckt en morfologiskt identisk variant kallad Entamoeba dispar som endast kan urskiljas med immu- nologiska specialundersökningar. Denna variant är vida spridd men ej sjukdomsframkallande. Amöbadysenteri förekommer huvudsakligen i tropiska områden och är associerad till dåliga sanitära förhållanden. Flykting- och fångläger i tropikerna är typexempel och amöborna är då ofta åtföljda av en rad andra sjukdomar i bl.a. tarmen. Amöbor återfinns ofta hos homo- sexuella män men det förefaller som om merparten av dessa är av varianten Entamoeba dispar, se ovan. Detta bör beaktas vid all statistik inklusive den kliniska anmälningen enligt smittskyddslagen där man rapporterat en årlig förekomst på upp till 3 830 fall (1992). Det året anmäldes färre fall enligt den parasito- logiska laboratorierapporten, 2 624. Människan är reservoar. Även om kontaktsmitta förekommer, t.ex. mellan homosexuella män, anses livsmedelsburen smitta vara vanligast, vilket antyder att smittsamheten är måttlig. Då amöba är en importsjukdom kan den avslöjas vid hälsokontroll av invandrare. Behandling av bärare motverkar sprid- ning. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.1). En anaerob (kräver syrefri miljö) sporbildande grampositiv bakterie. Bakterien bildar ett toxin som är ett av världens mest potenta gifter. Den klassiska formen av botulism är en matförgiftning med färdigbildat toxin. Inkubationstiden är vanligen 12–varefter kräkningar och diarré kan förekomma. Typiskt är därefter slappa förlamningar som vanligen börjar i ögonmuskulaturen, därefter sväljningsvårigheter och eventuellt andningsförlamning. Behandlingen är i huvudsak symtomatisk även om antiserum finns. leda till döden om intensivvård inte sätts in. 6SlGEDUQVERWXOLVP drabbar endast barn . I deras fall är det frågan om en riktig infektion, dvs. sporer utvecklas till levan- de bakterier i barnets tarm varefter toxinet produceras på plats. Symto- men blir därefter i princip likartade som för den vuxne. Inkubations- tiden för spädbarnsbotulism är svår att fastställa, se nedan. Klinisk och eventuellt bakteriologisk genom odling eller påvisande av toxin. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ Bakterien är allestädes närvarande i jord och sporer är därmed ofta förekommande i livsmedel. Klassisk botulism kräver anaerob tillväxt vilket i regel förekommer vid felaktig hemkonserveringsteknik eller inläggningar. Ett klassiskt svensk exempel är kryddsill där sillfiléerna behandlas otillräckligt i ättika. Nitrittillsats motverkar botulism från köttvaror. Person–till–person-smitta förekommer ej. Uppkomstmekanismen för spädbarnsbotulism är mindre känd då som nämnts ovan sporer inte sällan återfinns i olika sorters livsmedels- produkter. Då man bl.a. påvisat sporer i honung rekommenderas barn att avstå från honung. 230 %LODJD SOU 1999:51 I rapporteras ströfall, sammanlagt 7 st. Försiktighetsåtgärder vid matlagning enligt ovan. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Campylobacter-bakterien med undertyperna jejuni (vanligast) och coli. Inkubationstiden är vanligen 2–. Med varierande svårighetsgrad följer därefter i regel feber ofta förenat med muskelvärk och ibland intensiva buksmärtor som kan missuppfattas som blindtarmsinflamma- tion. Den åtföljande diarréen är ibland blodig. Sjukdomsförloppet är i regel godartat och eventuella komplikationer kan, liksom för andra tarmbakterier också, bestå i ledsymtom för dispo- nerade individer (jämför 6DOPRQHOORVHU). Behandlingen är i första hand symtomatisk, vid svårare sjukdomsförlopp antibiotika. Bakteriologisk odling av avföringsprov är rutin sedan mitten av 1970- talet. Campylobacter är den vanligaste bakteriella diarrésjukdomen i varav är inhemsk. Även globalt hör campylobacterdiarré till de vanligaste orsakerna av smittsam diarré. har cirka 5 000 fall anmälts . Utöver bl.a. vattenburen smitta och opastöriserad mjölk har alltid kyck- ling utpekats som en väsentlig smittkälla. I har emellertid fler- talet kycklingbesättningar blivit campylobacterfria. Det återstår därmed att se om den minskade andelen inhemska fall 1996: 1 814 jämfört med 2 551 1995 och 2 538 1994, kan vara ett trendbrott eller en tillfällighet. Person–till–person-smitta anses sällsynt. Se avsnittet (SLGHPLVN GLDUUp RFK 0DWI|UJLIWQLQJ 'LVWULEXWLRQVOHGHW RFK NRQWUROO. Kontroll av distributionsledet är viktigast för campylobac- terdiarré. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Difteribacillen (Corynebacterium diphtheriae). En grampositiv stavbak- terie. Endast toxinbildande bakterier ger upphov till sjukdom. Difteri förekommer i form av hud-difteri, framför allt i men mest betydelsefullt som svalgdifteri. Sjukdomen ger bilden av en hals- fluss med fastsittande membraner på halsmandlarna. I detta stadium kan den förväxlas med halsfluss eller körtelfeber (mononucleos). Infek- tionen kan därefter vandra ner i luftvägarna. En fruktad komplikation är s.k. äkta krupp som drabbar struphuvudet och kan blockera andningen. kan difteritoxinet ge skador på njurar, hjärta, ofta med dödlig utgång, samt förlamningar, främst i svalget. Inkubationstiden anges till 2–. Mortaliteten är svår att ange p.g.a. bristande erfarenheter. låg den i på . Behandlingen består av antibiotika. Bakteriologisk diagnostik av svalgprov. Svårigheten är att kliniskt vara beredd att känna igen denna i sällsynta sjukdom! uppträdde i 10 000–20 000 fall/år mortalitet. Förekomsten har därefter drastiskt minskat sedan allmän vaccinering införts. Senaste epidemin uppträdde i , mest hos alkoholmissbrukare. Senast rapporterade fall i var 1988 med tre sjukdomsfall och fyra smittbärare. Vid upplösningen av Sovjetimperiet ökade difterin p.g.a. sviktande vaccinationsprogram och man har haft stora bekymmer i burg-området och . Smittsamheten kan vara jämförbar med halsfluss. I första hand primärprevention: Ett effektivt vaccin finns riktat mot toxinet vilket förhindrar kliniska symtom på svalgdifteri. I praktiken minskar vaccineringen också utbredningen av difteribacillen. Vaccinet brukar ges i kombination med stelkrampsvaccin och kikhostevaccin. Man får vara uppmärksam på importfall, framför allt från . Svårigheten består inte minst i att kliniskt känna igen sjukdomen som således kan ge liknande symtom som halsfluss. Vid etablerad spridning: Sekundärprevention med spårning, isole- ring och antibiotikabehandling av smittbärare. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). EHEC (Enterohaemorrhagiska E. coli) infektion Verotoxinbildande E. coli varav serotyp O157 är vanligast och den en- da formellt anmälningspliktiga. Inkubationstiden är uppskattad till 3–. Man insjuknar i diarré som i karaktäristiska fall är blodig utan att vara åtföljd av feber. Via en gen som kodar för produktion av s.k. verotoxin (VT) kan bakterien liksom vissa shigellabakterier framkalla haemolytiskt ure- miskt syndrom (HUS). Haemolys innebär sönderfall av röda blodkrop- par och uremin innebär njurskada som kan vara dialyskrävande vilket ger sjukdomen sin allvarliga innebörd. Njuren kan vara utslagen under veckor till månader. Det är inte säkerställt hur antibiotikabehandling påverkar förloppet av sjukdomen. Man har dock tillämpat behandling i . Odling av avföringsprov och identifikation av VT-genen med moleky- lärbiologisk teknik. EHEC av olika serotyper har varit känd i och främst associerats till hamburgare. Denna nygamla sjukdom fick epide- misk spridning i . Sökandet efter reservoar och spridningsvägar har i varit motigt men det förefaller nu som om Q|WERVNDS är huvudreservoaren via tarm- I , t.ex. , har man påvisat EHEC O157 i kobe- sättningar och kunnat knyta smitta till mjölk. Utbrott från badsjöar är känt från och också i varvid man misstänker att smittan kommit via betesmark. Det anses att den nödvändiga infek- tionsdosen för EHEC är mycket låg varför förutsättningar finns för per- son–till–person-smitta via kontakt (jämför shigella). Sekundärfall före- kommer nämligen. Smittspårning, livsmedelshygien, antibiotikabehandling av bärare. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Sjukdomen finns i två former, A lusburen och B loppburen. Rickettsia prowazekii, en primitiv bakterie som saknar cellvägg. Efter en inkubationstid på 1–följer influensaliknande symtom med tillkomst av fläckformade utslag. Febern varar och mortaliteten utan behandling ligger på 10–. Sjukdomen behandlas med antibiotika varvid prognosen är gynnsam. Vid obehandlad sjuk- dom förekommer senare och mera godartade återfall (Brill-Symmers sjukdom). Bakteriologisk odling och serologi. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ Den epidemiskt uppträdande lusburna varianten har människan som reservoar och sprids med löss. Den blir därmed associerad till krig och katastrofer, skyttegravsfeber. Inga fall är rapporterade i . Sjukdomskontroll avser framför allt lusbekämpning. Ett vaccin som an- vändes under förhindrade dödsfall men inte sjuk- domsutbrott. Smittämnet heter här Rickettsia typhii. Sjukdomen förekommer fläck- vis i stora delar av världen och är bunden till riklig förekomst av råttor och möss. Den sprids därifrån med loppor. Sjukdomen uppträder inte i epidemier. Kliniken är som vid den ovanstående lusburna sjukdomen men mildare och mortaliteten understiger . Sjukdomen har inte rap- porterats . Fläckfeber klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Giardia lamblia, en protozoo (urdjur). Inkubationstiden är längre än för flertalet bakteriella och virala tarm- sjukdomar, 1–varför giardiasis kan uppträda som en andra diarréepisod vid dubbelsmitta. Sjukdomen karaktäriseras av långvarig och envis diarré kombinerad med aptitlöshet och uppspändhet. Den kan förväxlas med kronisk magkatarr eller gallbesvär. Många fall är dock symtomfria, detta gäller majoriteten av bärare i . Komplika- tioner är mycket sällsynta. Behandling är effektiv med specialpreparat. I enklaste fall endos- behandling med tinidazol. Morfologisk genom mikroskopi av avföringsprov. Mycket utbredd i tropiska områden men även i : "Leningrad- sjukan!". Adoptivbarn är därmed ofta bärare. Inhemsk smitta förekom- mer dock också. I rapporterades och 1996 1 500 fall år- ligen, topp 1992 med 7 468 fall. Variationer sammanhänger bl.a. med antal asylsökande. Människan är i första hand reservoar. Möjligen även sällskapsdjur som hund och katt. Sjukdomen är ganska smittsam och kan spridas genom kontakt. Därvid förekommer utbrott inom familjer, barndaghem och andra institutioner. Vattenburen smitta är vanlig via faekal förorening av vattentäkter. I är detta vanligt beroende på ofiltrerat vat- ten, endast klorering dödar nämligen ej smittämnet. Vattenburen smitta förekommer också i , t.ex. ett utbrott i som drabbade 450 personer. Framför allt uppspårning och behandling av smittbärare. Hälsokontroll av invandrare. Uppsikt över vattentäkter. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Neisseria gonorrhoeae, en s.k. gramnegativ diplokock. Gonorré är den klassiska könssjukdomen. Efter en inkubationstid på 2– uppträder sveda och flytningar från könsorganen eller ändtar- Symtomen är vanligast från mannens urinrör. Infektionen är oftast symtomfri hos kvinnor vilket underlättar spridningen och komplikatio- nerna hos kvinnor: äggledarinflammation med sterilitetsproblem och ibland utomkvedshavandeskap. Obehandlad gonorré kan leda till en mild form av sepsis (allmän blodförgiftning) som ofta är förenad med ledbesvär. Barn kan smittas i samband med förlossningen och få en ögoninfektion som obehandlad kan leda till blindhet. När gonorré var vanligt i föranledde detta den s.k. credéprofylaxen varvid alla nyfödda droppades med silvernitrat i ögonen. Okomplicerad gonorré har varit lättbehandlad med engångsdos penicillin. Förutsättningar för uppkomst av PXOWLUHVLVWHQWD stammar (se avsnittet 0XOWLUHVLVWHQWD EDNWHULHU) uppkom i i samband Dessa kräver mer sofistikerad behandling och ut- gör ett hot för framtiden. Klinisk misstanke verifieras med bakteriologisk odling. I kulminerade gonorré med 40 000 fall årli- gen. Det sammanföll med friare sexualvanor och ökad P-pilleranvänd- ning hos yngre kvinnor. Propaganda för säker sex och ris- ken för HIV samt ett effektivt smittskyddsarbete har åstadkommit en kraftig minskning , se diagram. anmäldes 211 fall i . I av fallen var bakterierna okänsliga för penicillin. var smittade utomlands, huvudsakligen i eller i . Globalt är gonorré vanligast i fattiga socioekonomiska förhållanden och i tider av social oro såsom efter Sovjetimperiets fall. Import av multiresistenta stammar från och är det största hotet. Smittsamheten är påtaglig vid oskyddat sex. Information om säker sex. Spårning och behandling av smittbärare. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.3). Gula febern kan stå som modellsjukdom för de s.k. virala haemorrha- giska febrarna som alla har en likartad sjukdomsbild. Efter en inkuba- tionstid på 3–insjuknar man i influensaliknande symtom följt av ikterus (gulsot) därav namnet. Samtidiga tecken på njurpåverkan. Efter ett par dygns förbättring kan i värsta fall en försämring inträda med all- män blödningstendens och tecken på allmän organsvikt som leder till döden. Den totala mortaliteten är i endemiska områden , om gulsot uppträder är den 20–. Specifik behandling finns inte. Genomgången sjukdom ger livslång immunitet. Virologisk med påvisande av virus eller antikroppar. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ Gula febern uppträder i två former, dels djungelformen där apor är reservoaren och moskiter kan sprida den vidare till skogsarbetare. I sin andra, form är människan reservoaren, mellan människor sprids sjukdomen av moskiter. Sjukdomen är endemisk i västra och centrala samt . Inga svenska fall är rapporterade den senaste . Ett effektivt vaccin finns med varaktighet. Det är obligato- riskt vid resor till tropiska områden. I endemiska områden tillgrips myggbekämpning vid epidemier. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Haemophilus influenzae (invasiva infektioner) Smittämne är Haemophilus influenzae, serotyp B (Hib), en gramnega- tiv stavformad bakterie. Allmänt sett uppträder Haemophilus influenzae ofta parallellt med pneumokocker, drabbar samma patientgrupper och ger liknande infek- tionstyper. Sålunda är den näst pneumokockerna den vanligaste orsa- ken till en bakteriell komplikation av vanliga övre luftvägsinfektioner (förkylningar) med bl.a. bihåleinflammation hos vuxna och öroninflam- mation hos barn. Dessa godartade infektioner orsakas av bakterier som De farliga, LQYDVLYD, infektionerna orsakas liksom hos pneumokock- erna av kapselbärande bakterier. Kapslade Haemophilus influenzae- bakterier kan ge upphov till hjärnhinneinflammation (meningit) och struplocksinflammation (epiglottit). Båda tillstånden är ett led i en all- män blodförgiftning, sepsis. Båda tillstånden har också hög dödlighet, prognosen är beroende på hur snabbt patienten kommer under behand- ling. Dessa allvarliga infektioner drabbar i huvudsak förskolebarn. Barn med meningit får ofta framtida men, t.ex. i form av kramper eller Behandling består av intravenös antibiotika på sjuk- hus med beredskap till intensivvård. Bakterien som sådan är allmänt spridd i samhället. Invasiva fall av sjukdomen är däremot lyckligtvis sällsynta, 15 fall rapporterades i Sve- rige 1996. Kontaktsmitta, ffa mellan yngre barn liksom för pneumokocker. Benägenheten att utveckla invasiv sjukdom är så- Ett effektivt vaccin, som i detta fall har skyddande effekt även på de små barnen föreligger och har internationellt haft mycket god effekt på incidensen av LQYDVLYD infektioner av Haemophilus influenzae. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.1). Hepatiter (smittsam gulsot) Fem smittämnen är kända, betecknade A till E. A och E sprids som magtarm-smitta, de övriga som blod/sexsmitta. Människan är reservoar. Ett sjätte smittämne "hepatit G" är föremål för studier. Subkliniska, mer eller mindre symtomfria, infektioner är vanliga med avsaknad av gulsot inte minst beträffande hepatit C. De DNXWD bes- vären orsakas annars av virusinvasion i leverceller och yttrar sig i varierande grad av feber, aptitlöshet och buksmärtor följt av gulsot. Vid massiv, V N IXOPLQDQW, infektion kan leverns syntesförmåga släckas ut och därmed produktionen av bl.a. blodkoagulationsproteiner. kan då följa genom massiva blödningar. Denna yttring är dock relativt sällsynt. Den virologiska diagnostiken sker rutinmässigt genom serologi, ibland kompletterat med molekylärbiologisk metodik. Samtliga hepatiter klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Hepatit A – tidigare kallad epidemisk gulsot Hepatit A-virus (HAV) ett s.k. picornavirus, släkt med enterovirus. (Polio är ett enterovirus). Inkubationstiden är 2–. Även om sjukdomen i regel är god- artad förekommer dödsfall i i samband med fulminant infek- tion. Barn är mindre benägna att utveckla symtom. Kroniskt bärarskap förekommer ej. Specifik behandling finns ej. Importsmitta, numera ofta från avlägsna resmål med låg hygienisk stan- dard. Inhemsk spridning förekommer också via sekundärfall och im- porterade livsmedel. rapporteras årli- gen normalt knappt 300 fall. Återkommande toppar med inhemsk spridning, t.ex. 1995 med 600 fall orsakas av spridning bland narko- maner. I första hand magtarm-smitta, särskilt förorenat vatten som kan drabba dricksvattentäkter. Råa skaldjur, importerade grönsaker och färsk eller frusen frukt (hallon och jordgubbar har spritt smitta t.o.m. via glass). Kontaktsmitta förekommer också varvid patienten är mest smittsam veckan innan gulsoten bryter ut. Risken för person–till–person-smitta är påtaglig i barnkollektiv. Adoptivbarn liksom invandrarbarn som be- sökt hemlandet kan sprida smitta på barndaghem. I övrigt anses hepatit A smitta individer inom samma hushåll. En särskild grupp utgörs av narkomanerna som svarar för den största inhemska spridningen. Huruvida HAV här överförs via blod eller dålig hygien är inte säkerställt. Smittspårning är viktig och kan försvåras av den långa inkubations- tiden. Reseprofylax med gammaglobulin ger ett kortvarigt skydd och kommer troligen i ökad utsträckning att ersättas av aktiv immunisering med ett specifikt hepatit A-vaccin. Detta skulle också kunna användas till andra riskgrupper: narkomaner. Hepatit B-virus (HBV). Inkubationstiden är 2–6 månader. Upp till hälften av sjukdomstill- fällena är subkliniska. 5–blir kroniska bärare, vid etablerad mor– barn-smitta blir upp emot kroniska bärare. Kronisk infektion kan utveckla sig till levercirrhos (skrumplever) och i slutstadiet levercancer, en av de vanligaste cancerformerna i Syd- och . Man anger att 15–av patienter med kro- nisk hepatit B dör en för tidig död. Med hänsyn till detta förekommer EHKDQGOLQJ av kroniska bärare med bl.a. interferon. långvarig, dyrbar och påfrestande för patienten. Den leder till utläkt infektion och smittfrihet vid knappt hälften av fallen. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ Infektionen är utbredd i delar av och med bärarskap av befolkningen till följd av heterosexuell smitta och mor– barn-smitta. I sprids hepatit B som blod/sexsmitta och är myck- et smittsam vid såväl blodöverföring som sexuell kontakt. Hepatit B drabbar därmed homosexuella män, intravenösa missbrukare och in- vandrare/adoptivbarn. Man rapporterar normalt 200–300 fall . Fördelningen av akut hepatit B respektive bärare framgår av diagram. Åtgärder som vid blod- och sexsmitta. Vac- cin finns tillgängligt för riskgrupper. Vaccin och s.k. specifikt immun- globulin används också för att förebygga mor–barn-sm itta när gravida bärare har diagnosticerats vid mödravårdscentral och också vid yrkes- mässig exposition för blodsmitta: t.ex. sjukvårdspersonal eller poliser: Allmänna råd finns från . Hepatit C-virus (HCV). Inkubationstiden är 2–. I är flertalet infektioner subkliniska. av infekterade individer blir kroniska bärare med liknande konsekvenser för individen som kroniskt bärarskap av hepatit B. Även bärarskap av hepatit C kan i utvalda fall bli föremål för liknande behandling som vid hepatit B. Pågående missbruk omöjliggör dock ofta detta i praktiken. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ Förekomsten är global och kan vid t.ex. bristande sterilitet inom sjuk- vården leda till katastrofala konsekvenser. T.ex. har ett stort antal blod- givare och därmed deras mottagare smittats i . Spridningen för- värras av att flertalet blir kroniska bärare med bestående smittsamhet. I sker huvudsakligen smitta bland intravenösa missbrukare med sekundärfall därifrån. Praktiskt taget alla i.v. missbrukare blir smittade . Sexsmitta och framför allt mor–barn-smitta är betydligt mindre vanligt jämfört med hepatit B. I rapporteras 2 000–4 000 fall. 1996: 2 613 fall var- av intravenöst missbruk angavs för 1 663, sexuell smitta för 35, blod- transfusion () för 104.