sou · GNB3113d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Den alltmer utbredda synen på identiteter som enskilda individers livsprojekt där multipla grupptillhörigheter och identiteter korsar varandra, kommer sannolikt att framtvinga nya politiska praktiker för att hantera mångfald. Dessutom kommer välfärdsstaten både ideologiskt och organisatoriskt att behöva hantera ett i praktiken alltmer skiktat medborgarskap, som kan komma att utmana den sociala och politiska jämlikheten som dess grundpelare. 1Maritta Soininen har haft huvudansvaret för utarbetandet av artikeln förutom avsnittet om Deltagande, kultur och integration som utarbetats av . 2Med uttrycket denizens avses permanent bosatta utländska medborgare. 3Den s.k. Demokraticentralen i har gått igenom röstlängderna i tio invandrartäta kommuner . I dessa kommuner varierar deltagandet mellan . Deltagandet i hela landet uppskattas till . På vilka grunder denna uppskattning vilar framgår dock inte av rapporten. (Demokraticentralen 1998). 4Undersökningen av valdeltagandet finns redovisad i och 1994. 5Det redogörs mer ingående för konstruktionen av mätinstrumenten och analyskategorierna i och 1994 och Soininen och 1993. 6Medborgarundersökningen inom forskningsprogrammet i förändring. För allmänt upplägg se och . För teknisk beskrivning se m.fl. 1993. INVANDRARE SOM MEDBORGARE, VÄLJARE OCH POLITIKER 7Faktoranalysen ger endast en faktor som uppfyller kriterium (eigenvalue 2,867). De fyra variablernas faktorladdningar varierar mellan 0,75 och 0,90. 8En faktoranalys av de sex frågor som redovisats under synen på demokratin ger två faktorer, varav de här uppräknade frågorna laddar på den andra faktorn (efter varimaxrotation) med 0,73–0,76. De tre övriga variablernas laddningar med samma faktor varierar mellan -0,12 och 0,23. 9Denna undersökning redovisas bl.a. i . (red.) (1994) From Aliens to Citizens. Redefining , Aldershot: Avebury (red.) (1996) Democracy and Difference: Contesting the Boundaries of the Political , NJ: (1996) Introduction. The Democratic Moment and the Problem of Difference i S. Benhabib (red.) Democracy and Difference: Contesting the Boundaries of the Political , NJ: (red.) (1989) Immigration and and North , : of the and University Press of (1989) Citizenship and Naturalization: Policies and Politics i R. Brubaker (red.) Immigration and and North , : of the and University Press of (1992) Citizenship and Nationhood in and , : (1983) Invandrarnas riksorganisationer, : Dele- gationen för invandrarforskning . och F. (1993) Medborgarna och politikerna i G. (red.) Demokrati i förändring. Svenska kommuner och landsting i det lokala välfärdssamhället, : Publica . och M. Soininen (1994) Invandrarnas valdeltagande i H. och A. (red.) Väljare i kommunalvalet. Om missnöje, misstroende och politisk kultur, : . och M. Soininen (1996) Invandrarna, demokratin och sam- hället: Om invandrarnas politiska deltagande i dagens , : Förvaltningshögskolan . och M. Soininen (1998a) Immigrants in the Political Pro- cess Scandinavian Political Studies Vol. 21, s. . och M. Soininen (1998b) Den kommunala invandrarpolitiken. Arenor, aktörer och barriärer, : (1994) Democracy and Multicultural Citizenship. Australian Debates and the Relevance for Western Europe i R. INVANDRARE SOM MEDBORGARE, VÄLJARE OCH POLITIKER Bauböck (red.) From Aliens to Citizens: redefining the status of immigrants in Europé, Aldershot: Avebury 1–26 Demokraticentralen (1998) Rapport . Rapport om valdeltagandet bland de röstberättigade utländska medborgarna i 10 invandrartäta kommuner, : Demokraticentralen (1973) Natural Symbols Harmondsworth: Penguin (1982) In the Voice : Routledge and Kegan (1993) Geografisk och socioekonomisk rörlighet bland invandrare, : ERU . och B. (1995) Invandrare på arbetsmarknaden, : (1980) : Quiescence and Rebel- lion in an Appalachian Valley, : . och M. Soininen (1998) A model for immigrants? The Swedish corporate model and the prevention of ethnic discri- mination Studies Vol 24, 523– 539 och I. (1994) Pathologies of Rational Choice: A Critique of Applications in Political Science, : (1985) i T (red.) European Immi- gration Policy: a comparative study, : 17–49 (1994) Det kommunala valresultatet i i H. och A. (red.) Väljare i kommunalvalet. Om missnöje, misstroende och politisk kultur, : , L. och L-O. (1993) Kom- munmedborgarundersökningen 1991. Undersökningsdesign, urval, datainsamling, marginalfördelningar och bortfall, : (red.) (1995) The Rights of Minority Cultures, : Kymlicka W. (1995) Introduction i W. Kymlicka (red.) The Rights of Minority Cultures, : (1997) Private , Political Action: An Invitation to the Politics of Rational Choice, : (1992) Preface: Democratic Politics Today i C. Mouffe (red.) Dimensions of Radical Democracy. Pluralism, Citizenship, Community, : Verso (1997) The Swedish Experiment, : (1989) Political Participation and Representation of Noncitizens i R. Brubaker (red.) Immigration and and North , : of the and University Press of (red.) (1992) Dimensions of Radical Democracy: Plura- lism, Citizenship, Community, : Verso . och B. Sundelius (1998) Interdependens, konflikt och säkerhetspolitik, : Nerenius & Santérus Förlag (1970) Participation and Democratic Theory, , A. och G. (1989) Medborgarnas makt, : , J. , M. Micheletti och A. (1997) Demokrati över gränser, . , J. , M. Micheletti, J. och A. (1998) Demokrati och medborgarskap, . (1995) The Politics of Presence, : Clarendon Press (1996) Reshaping the Democratic State: Swedish experience in a comparative perspective. (1999) Den svenska modellen som demokrati; Amnå, E. (red.) Demokrati och medborgarskap (SOU 1999:77) (1996) The Social Democratic State: The Swedish Model and the Bureaucratic Problem of Social Reforms. (1998) Just Institutions Matter: the moral and political logic of the welfare state. (1992) Kultur eller handling Zenit 117–118: 45–61 INVANDRARE SOM MEDBORGARE, VÄLJARE OCH POLITIKER Soininen M. och H. (1993) Electoral Participation of Immi- grants in : Integration, Culture and Participation. New Community Vol. Soininen M. och M. (1995) Persuasion contra Legislation: preventing racism at the workplace. Working paper No: WP/95/53/EN SOU 1992:96 Förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet SOU 1993:16 Nya villkor för ekonomi och politik SOU 1995:76 Arbete till invandrare SOU 1996:55 : framtiden och mångfalden SOU 1996:162 På medborgarnas villkor SOU 1997:57 I medborgarnas tjänst: en samlad förvaltningspolitik för staten SOU 1997:174 Räkna med mångfald: förslag till lag mot etnisk diskriminering i arbetslivet (1994) Limits of Citizenship: migrants and post-national membership in europé, : (1999) Invandrarnas barn har svårt få jobb (1992) The Politics of Recognition i A (red.) Multiculturalism and the Politics of Recognition. ., R. och A. Wildavsky (1990) Cultural Theory, : Westview Ura 1998:1 Arbetsmarknaden för invandrare AMS (1991) Högre utbildning och inkomster i Arbetskraft, arbetsmarknad och produktivitet. Expertrapport nr 4 till Produkti- vitetsdelegation . (1995) Pluralism: A Political Perspective i W. Kymlicka (red.) The Rights of Minority Cultures. : Univer- sity Press 139–154 Verba S., N. Nie och J. (1978) Participation and Political Equality: A Seven-Nation Comparison. (1996) Preventing Racism at the Workplace: A Report on 16 European Countries. Politisk tilltro och attityder till välfärdsstaten i och * – Gå och hämta Nordisk familjebok ska vi se på bilderna. Vi hade gjort det , men som när man lyssnar till musik kunde man återleva mysteriet av att slå upp avsnittet om : fotografierna upphörde aldrig att lysa, de blanka sidorna var som insidan av hennes armar. – Där har du Syd-öns väldiga fjäll. De är över , be- täckta av evig snö. Du måste vara varmt klädd, fast det är så långt söderut, för där nere på andra sidan ekvatorn är söder detsamma som norr för oss. Det var svårt att dra konsekvenserna av ett sådant yttrande. Allt står inte rätt till med den svenska demokratin. Det sjunkande valdeltagandet , i synnerhet vid det senaste valet , sjunkande förtroende för politiker och det politiska systemet, minskande identifikation med och medlemstal i de politiska partier- na är några indikationer på att svenskarnas attityder gentemot den organiserade politiken blivit mer skeptiska (1995; Widfelt 1995; 1998; 1999). Parallellt med detta har det inom delar av den politiska eliten vuxit fram vad man med kunde lite tillspetsat kalla en post-demokratisk övertygelse (1997:313 ff.; se även 1998). Här ser man inte längre politik och demokrati som en fråga om vissa beslutsformer, som söker förverkliga en idé om politisk jämlikhet. I stället ser man politik som frågor om hand- lingskraft och att kompetenta personer fattar de rätta besluten. Där- för vill man på olika sätt – t.ex. genom mer expertstyre eller genom långsiktiga överenskommelser mellan politiska eliter – begränsa väljarnas direkta inflytande i praktisk politik (t.ex. 1997; 1997; m.fl. 1998). I denna uppsats kommer medborgarnas politiska tilltro att stå i centrum för analysen. För det första kommer att analyseras i vilka grupper vi hittar den starkaste politiska tilltron, och i vilka grupper den är lägre. För det andra ska undersökas i vilken mån den politiska tilltron får effekter för medborgarnas syn på välfärdsstaten. Det är ju rimligt att föreställa sig att den som inte litar på politiker, offentliga tjänstemän och det politiska systemet, eller på sin egen förmåga att agera politiskt, också kommer att vara mindre villig att acceptera en långt gående statlig intervention på olika områden. Detta är ett argument som emellanåt förts fram i den s.k. institu- tionalismen, där man hävdat att det sätt på vilket de politiska institutionerna fungerar är fundamentalt i fråga om att forma med- borgarnas tilltro och inställning till statlig intervention (1995). Politiska institutioner som är ineffektiva, orättvisa eller svåra att påverka skapar motstånd mot statlig intervention mer generellt, något man menar varit särskilt tydligt i fallet (Steinmo 1994). som detta är ett argument som förefaller högst plausibelt har det empiriska stödet för tesen inte visat sig helt övertygande. I vissa undersökningar har man funnit ett samband såtillvida att de mest politiskt alienerade också är mer skeptiska till välfärdsstatlig intervention (Kolberg & 1981). I andra undersökningar har man dock inte funnit några sådana samband alls (Martinussen 1988; 1999; Svallfors 1999). En tänkbar anledning till att man inte lyckats hitta några entydiga samband mellan politisk tilltro och attityder till välfärdsstaten kan vara att dessa samband kanske varierar mellan olika typer av välfärdsstater och politiska system. I denna uppsats ska därför det svenska fallet kontrasteras med ett i såväl geografisk som institutio- nell bemärkelse avlägset land, nämligen Nya Zeeland.1 De karakte- ristiska dragen i det nyzeeländska fallet jämfört med det svenska kommer att närmare utvecklas nedan. Tills vidare kan vi nöja oss med att peka på att i såväl välfärdsstatliga kännetecken som politiskt system som politisk utveckling skiljer sig och påtagligt från varandra. De samband vi kan hitta som är gemen- samma för bägge dessa länder är sannolikt rådande i en stor upp- sättning västländer. Trots detta finns i fråga om den politiska tilltrons utveckling drag som är gemensamma för de båda länderna. I bägge fallen har man nämligen noterat en påtaglig nedgång i politisk tilltro bland medborgarna allt (1998; 1999; Vowles 1998). Denna utveckling har i fallet lett till att man efter en folkomröstning övergett det gamla majoritetsvalsyste- met och i stället infört en form av proportionellt valsystem. I Sve- rige har man i stället diskuterat svårigheterna att utkräva politiskt ansvar vid koalitionsregerande och diskuterat olika sätt att stärka regeringens handlingskraft (t.ex. 1997; 1998). De empiriska frågor som analysen avser att besvara kan därför summeras som följande: a)Hur ser den politiska tilltron ut i , jämfört med en i många avseenden radikalt annorlunda välfärdsstat som den ny- zeeländska? Hur ser de aggregerade nivåerna på tilltron ut? Hänger olika aspekter på politisk tilltro samman på likartat sätt i de båda länderna? Är det samma grupper som uppvisar hög res- pektive låg tilltro i de bägge länderna? b)Hur ser länken mellan politisk tilltro å ena sidan och attityder till välfärdsstaten å den andra ut i de båda länderna? Är de som litar på det politiska systemet i större utsträckning än andra vil- liga att också anförtro staten viktiga uppgifter? Ser dessa sam- band ut på likartat sätt i och ? Hur viktig är den politiska tilltron för att forma åsikter kring välfärdspolitiken jämfört med andra förhållanden, grundade i arbetsdelning och marknadsfördelning? Uppsatsen är disponerad på följande sätt: I nästa avsnitt beskrivs de viktigaste särskiljande kännetecknen i de svenska och nyzeeländska välfärdsstaterna och senare politiska utveckling. Avsnitt tre beskri- ver de data som artikeln bygger på och de metodproblem som blir aktuella i jämförande attitydforskning. I det fjärde avsnittet analy- seras den politiska tilltron, dess nivå och struktur jämförs både mellan och inom de båda länderna. Avsnitt fem analyserar länken mellan politisk tilltro och attityder till välfärdsstaten. Slutsatsav- snittet summerar uppsatsens viktigaste resultat, både i relation till den pågående debatten om politisk tilltro och i förhållande till teo- rier om politiska institutioners betydelse. Två välfärdsstater – några kännetecken Trots sina inbördes skillnader har och haft ett gemensamt predikament. De är båda små världsmarknadsberoende länder, i vilka ett behov att skydda sina befolkningar från världsmarknadens svängningar uppstått (jfr Kat- zenstein 1985). De sätt de historiskt sett valde för att hantera denna situation var dock radikalt skilda, vilket också fått följder för deras sätt att möta den ekonomiska globaliseringens krav (Castles 1985; 1987; 1996; Castles m.fl. 1994; 1989; 1996). , tillsammans med andra mindre västeuropeiska länder, är ett typiskt exempel på vad Castles (1987) kallar kompensations- politik (domestic compensation), där man deltar fullt ut i frihandeln och konkurrensen på världsmarknaden men söker att via arbets- marknadsmässiga och välfärdsstatliga åtgärder kompensera de grup- per som tillfälligt eller permanent blir förlorare i konkurrensen. Genom omfattande socialförsäkringar och andra bidrag samt en icke marknadsstyrd sektor av offentliga tjänster har man sökt säkerställa att de mer brutala sidorna av marknadskonkurrensen inte slår igenom i människors vardagsliv. Dessutom har man byggt upp ett system av arbetsmarknadsåtgärder för att göra det möjligt för en så stor del av befolkningen som möjligt att (åter)inträda på arbets- marknaden och få sin försörjning via denna. (och ) valde i slutet av en helt annan väg för att skydda sin ekonomi och befolkning mot marknadens osäkerhet. I stället för att satsa på kompensationspoli- tik valde man att i så stor utsträckning som möjligt skydda ekono- min och befolkningen från världsmarknaden (domestic defence) (Castles 1989). Att denna strategi föll sig naturlig berodde kanske framför allt på att landet var jämförelsevis rikt, långt från det befästa fattighus utgjorde. I denna skyddspolitik var det framför allt tre element som var väsentliga. Det första var en starkt reglerad invandringspolitik. Denna hämtade inte sällan sin näring i uttalat rasistiska argument: det gällde att hejda den gula faran och behålla den anglosaxiska be- folkningsstocken utan främmande inblandning. Men åtgärderna syftade framför allt till att bibehålla en arbetskraftsbrist som gjorde full sysselsättning och höga löner möjliga. Det andra var ett om- fattande tullskydd för den egna inhemska industrin. Detta gjorde det möjligt för företagen att överleva och vara vinstrika trots de re- lativt sett höga lönerna. Det tredje och kanske viktigaste inslaget var ett system för rättslig reglering av löner och arbetsförhållanden, the conciliation and arbitration system, i vilket en skiljedomsnämnd reglerade förhållandet mellan arbetsgivare och anställda. Denna skiljedomsnämnd etablerades 1894 och fick utöka- de befogenheter (1989: 179–187). Under en stor del av fungerade denna form av skydds- politik väl. Arbetslösheten var obefintlig . Lönerna var i ett jämförande perspektiv höga. var dessutom förmodligen, såvitt kan bedömas från ganska bristfälliga data, ett av de mest jämlika länderna i den industrialiserade världen (Castles 1985:27 ff.). Denna socialpolitiska modell innebar att många välfärdsstatliga åtgärder förblev förhållandevis rudimentära och dessutom behovs- prövade. Välfärdsstatens insatser skulle framför allt tas i anspråk av de som för råkade hamna utanför den ordinarie ar- betsmarknaden. Till sin egen ålderdom antogs arbetaren på grund av de relativt höga lönerna kunna spara själv. På sin ålders höst hade dessutom de flesta ett färdigamorterat hus att bo i; att göra det möjligt att äga sin egen bostad var ett centralt inslag i den nyzee- ländska välfärdsmodellen (1994). Trots denna relativa selektivism var dock tidigt ute med olika välfärdsstatliga reformer: allmän folkpension infördes t.ex. . kom vissa mer universella inslag att inkluderas i den nyzeeländska välfärdsstaten. En allmän och kostnadsfri utbildning och sjukvård infördes , innan den brittiska NHS. Något socialförsäkringssystem av västeuropeiskt slag, med inkomstrelaterade ersättningar, kom dock aldrig att etableras. Det samlade socialpolitiska systemets karaktär kom därför att förbli utpräglat selektivt och inriktat på att hjälpa de sämst ställda som inte kunde försörjas via arbetsmarknaden, familjen eller egna besparingar (1989: kap. 5–8). Under åttio- och nittiotalen har såväl den svenska som den ny- zeeländska välfärdsstaten genomgått markanta förändringar. Om- fattningen av omstruktureringen liksom det sätt den genomförts på skiljer sig dock markant. Dessa skillnader återspeglar till betydande del den skilda institutionella miljö i vilken de genomfördes. I blev omstruktureringen drastisk och konfliktfylld. Den inleddes under en Labourregering, som kom till rege- ringsmakten . Förändringen leddes av finansministern och hans nyliberalt orienterade departement. Avregleringar av kredit- och valutamarknader, kraftigt minskade eller helt av- skaffade tullskydd för den inhemska industrin, ökade marknadsin- slag i den offentliga sektorn, övergång till en ekonomisk politik med låg inflation som främsta mål och avskaffande av de sista resterna av skiljedomssystemet för löner och arbetsförhållanden var några av beståndsdelarna i politiken. Politiken var påtagligt elitstyrd och följde en strategi som formulerades som crash through or crash, där policyförändringar genomfördes i en rasande fart över huvudena på både opposition, fackförbund och väljare (Castles m.fl. 1994; 1995). I valet föll den vid det laget djupt impopulära Labourrege- ringen och en konservativ regering tillträdde. Denna har på de flesta områden fortsatt och accelererat den politik Labour inledde. Arbets- marknaden och välfärdsstaten, där Labour gick fram mer försiktigt än på den ekonomiska politikens område, har reformerats i en marknadsanpassad riktning. Hälsovården har till stora delar gjorts avgiftsfinansierad, bara de sämst ställda får numer gratis hälsovård. Ersättningsnivåerna för arbetslöshet och sjukdom har skurits ner markant och barnbidraget avskaffats. Kronjuvelen i denna nyliberala omorientering är den s.k. Act, som förvandlar relationen mellan anställda och arbetsgivare till en närmast privatjuridisk angelägenhet med den uttalade ambitionen att göra fackförbunden överflödiga. Denna ambition har till stora delar uppfyllts: de redan tidigare svaga fackförbunden har under nittiota- let tappat både medlemmar och inflytande (1995: kap. 8–9). Även den svenska välfärdsstaten har förändrats på många punkter (1996; 1998). Den kraftigt ökade arbetslösheten var en av de bidragande orsakerna till snabbt ökande underskott i statens finan- ser. Det statliga budgetunderskottet har eliminerats genom en kombination av skattehöjningar och nedskär- ningar i välfärdspolitiken. Nya egenavgifter inom socialförsäkring- arna har införts, som en särskild värnskatt på höga in- komster införts. Ersättningsnivåer inom socialförsäkringarna har minskats som ersättningsvillkoren skärpts på många punkter. Inom kommunerna har personaltätheten inom skola, vård och omsorg minskat, men trots detta dras många kommuner med en dålig ekonomi till följd av den fortsatt höga arbetslösheten och ökade socialbidragskostnader (1997). Den största institutionella förändringen har varit införandet av ett nytt pensionssystem, i vilket det tidigare förmånsbaserade ATP- systemet ersatts med ett system baserat på intjänade rättigheter, där dessutom villkoren förändrats på många punkter. Trots detta måste den svenska utvecklingen sägas bygga på föränd- ringar, besparingar och nedskärningar inom ett existerande system snarare än ett systemskifte som i fallet . Problemen vad gäller den politiska tilltron har därför kommit att se olika ut i de båda länderna. I det nyzeeländska fallet har den po- litiska tilltron påverkats negativt av ett drastiskt och till stora delar oannonserat systemskifte, framburet och genomdrivet av en liten grupp centralt placerade politiker och tjänstemän. Att systemskiftet påbörjades under en Labourregering gjorde dessutom att frustrerade väljare lämnades utan alternativ när en ny regering under höger- partiet National efter valet fortsatte och fördjupade system- skiftet. Frustrationen över systemskiftets hastighet och elitstyrda ka- raktär var en av anledningarna till att kraven på byte av valsystem växte sig starkare i inledning. Dess- utom fanns en utbredd känsla av att det rådande majoritetsvalssys- temet (first past the post) inte lämnade utrymme för politiska al- ternativ utanför de två dominerande partierna. Efter en folkomröstning i samband med valet övergavs det gamla valsystemet till förmån för en variant av proportionellt val- system (som tillämpats i ). Erfa- renheterna från valet blev dock till stora delar en besvikelse för de som förväntat sig att den politiska förutsägbarheten och med- borgarkontrollen över politiska processer skulle öka till följd av bytet av valsystem. Valets stora segrare, populistpartiet land First, gick till val på ett protektionistiskt program och en stark kritik av regeringspartiet . Efter valet gjorde man en ko- vändning och gick efter månaders betänketid i koalition med just National. i regering har partiets väljarstöd krympt ihop till någon enstaka procent som nyzeeländarna lärt sig att proportionalitet och koalitionsregerande inte nödvändigtvis innebär ökad kontroll över den politiska processen. Undersökningar av den politiska tilliten tyder på en viss, men ganska liten, ökning av den politiska tilliten , en ökning som i jämförelse med den påtagliga nedgången är mycket blygsam (1998; Vowles 1998). I har tillitsproblematiken kommit i en annan tappning. Här har svårigheterna snarare varit att urskilja var det politiska ansvaret för olika åtgärder ska sägas ligga. Det mesta av de välfärdspolitiska nedskärningarna har legat på nivå, som ramarna både i form av övervältringskostnader från nedskärningar i socialförsäkringarna och i form av skattestopp ska- pats på central nivå. Detta har i många fall gett underlag för en skuldundvikandets politik, där olika politiska parter sökt und- komma ansvaret för impopulära besparingsåtgärder (Svallfors 1996a: 221; 1996b; Weaver 1986). Det permanenta minoritets- och koalitionsregerandet, som alltid gör den politiska ansvarsfrågan diffus, har blivit speciellt problema- tiskt i tider av nedskärningar och åtstramningar. Centrala politiska beslut , som försvaret av kronkursen och påföljande finanspolitiska och socialpolitiska åtstram- ningsåtgärder, har varit föremål för överenskommelser partipolitiska eliter emellan med liten insyn och oklara ansvarsförhållanden (Elm- brant 1993: kap. 33–34; Svallfors 1996a:157–169; 1998: kap 2–5).