sou · GNB350 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt bedömningar av forskare verksamma inom vargforskningsprojektet vid är det bara en tidsfråga innan det finns föryngringar och alltså familjegrupper inom renskötselområdet, såvida inte människan griper in och styr utvecklingen. Vargen anses allmänt vara en större fara för renskötseln än de andra rovdjursarterna. Skälet till det är att den är en effektiv jägare men också att den jagar på ett sådant sätt att renhjordarna kan flyttas eller splittras. När detta inträffar medför det mycket merarbete för renskötarna. Det kan även leda till att renar hamnar på platser från vilka det är svårt eller omöjligt att få dem tillbaka, vilket i sin tur kan leda till svältdöd. Renskötare som vi har träffat har uttryckt saken ungefär så här. Här har vi inte någon varg och vi vill inte heller ha någon. Vargen går helt enkelt inte ihop med renskötseln. Vår bedömning är att det från rennäringens synpunkt finns ett klart behov av skyddsjakt på varg, även om det rör sig om enskilda fall. En växande vargstam skulle snabbt komma att göra behovet än mer påtagligt. Överväganden och förslag 39 Med utgångspunkt i fäbodbruket finns det inte något behov av skyddsjakt på varg annat än lokalt. Men en växande vargstam kan innebära att behovet blir mer allmänt och även ökar i styrka. Fäbodbruket bygger på att man har får, getter eller nötdjur på bete i skogen. Ofta går djuren fritt men det förekommer också att man har dem inom stängsel. För de flesta fäbodbrukare är djurhållningen en binäring. Genom att driva fäbodar bevarar man också en kultur och bidrar till att hålla landskapet öppet. Många fäbodbrukare får del av EU:s jordbruksstöd just för att hålla landskapet öppet. Det är svårt att få fram exakta uppgifter om fäbodbrukets om- fattning. Vi har i kontakter med fått uppgift om att det i länet finns minst 75 fäbodar i bruk. Enligt föreningen gick ca 600 nötdjur inklusive kalvar, ca 500 får och ca 140 getter på fritt skogsbete i . Fäbodar finns även i , , och . Även i finns enstaka fäbodar. Förekomst av varg kan självfallet försvåra fäbodbruket och inskränka möjligheterna att hålla djur på fritt bete i skogen. Såvitt vi känner till har det emellertid endast vid enstaka tillfällen hänt att varg angripit får som hållits vid fäbodar. tycks vargen alltså inte vara något utbrett problem och den är inte något hot mot fäbodbruket som sådant. Lokalt i områden inom eller i närheten av vargrevir kan vargen dock upplevas som ett verkligt hot. Det finns också en oro bland fäbodbrukarna för vad som kan hända om vargstammen ökar. Sammantaget kan sägas att det med utgångspunkt i fäbodbruket inte finns något behov av skyddsjakt på varg annat än lokalt. Men en växande vargstam kan innebära att behovet blir mer allmänt och även ökar i styrka. Behovet av skyddsjakt på varg med hänsyn till tamdjursskötseln i övrigt är sammantaget begränsat. Behov av skyddsjakt kan främst uppstå i speciella situationer och i områden där vargen normalt inte förekommer regelbundet. Möjligheter till skyddsjakt skulle alltså vara till fördel för tamdjursskötseln. 40 Överväganden och förslag Vargen kan också orsaka skador för andra tamdjursägare än renägare och fäbodbrukare. är det främst fårägare som drabbats. Proble- men för fårnäringen är emellertid begränsade. Enligt uppgifter från Viltskadecenter vid betalades i landet som helhet viltskadeersättningar för 32 får och 1 kalv som dödats av varg. Fåren hade dödats under totalt 8 vargangrepp. Statistiken är i skrivande stund inte färdig. En viktig förklaring till det låga antalet angrepp är att de flesta fårägare i områden där varg förekommer numera använder elstängsel. Så är det i stort sett vid alla större fårbesättningar i och . De elstängsel som krävs för att få ett skydd mot varg- och andra rovdjursangrepp är visserligen dyrare än andra stängsel men länsstyrelserna har betalat ut bidrag till materialkostnaderna. Stängslena har visat sig vara effektiva. Det förekommer inte några vargskador innanför fungerande elstängsel av denna typ, enligt uppgifter från Viltskadecenter. Behovet av skyddsjakt på varg med hänsyn till tamdjursskötseln, förutom rennäringen och fäbodbruket, får alltså sammantaget betecknas som ganska begränsat. Behov kan främst uppstå i områden där vargen normalt inte förekommer regelbundet. Även där man vanligtvis har elstängsel kan det hända att man vid något särskilt tillfälle inte kan ha sina djur inom elstängsel. För tamdjursskötseln skulle möjligheter till skyddsjakt alltså vara till fördel. Om antalet vargar ökar i områden med omfattande tamdjursskötsel kan behovet av skyddsjakt komma att öka. För att minska risken för angrepp på jakthundar skulle en möjlighet till skyddsjakt i vissa situationer kunna vara till fördel. Det förekommer att vargar angriper och skadar eller dödar hundar. Det är oftast löshundar som används vid jakt på t.ex. hare eller fågel. Vargen ser antagligen hunden som ett byte eller vanligare troligen som en inkräktare i reviret. Det förekommer också uppgifter om att varg angripit hundar som inte använts vid jakt. dödades 2 hundar i av vargar, enligt uppgifter från Viltskadecenter. I dödades 6. Därutöver har ett antal hundar skadats av varg. () har 4 hundar dödats i och 2 i . I dödas –30 hundar av varg, enligt uppgifter från en forskare verksam inom den finska vargforskningen. Överväganden och förslag 41 Även om antalet angrepp i inte varit stort har de medfört att jägare i vissa områden tvekar inför att släppa sin hund. Angreppen innebär alltså på vissa håll svårigheter för den i djupt rotade jakten med löshund. För att minska risken för angrepp på jakthundar skulle därför en möjlighet till skyddsjakt i vissa situationer vara till fördel. Så skulle t.ex. kunna vara fallet om det klarläggs att en viss varg har en särskild benägenhet att angripa hundar. I andra länder har man framgångsrikt prövat olika metoder att förebygga vargangrepp på hundar, t.ex. med pinglor eller annat som avger ljud. Sådant har veterligen inte prövats i . Vid Viltska- decenter arbetar man emellertid för att hitta metoder för att förebygga angrepp. Bland annat skall man försöka ta reda på hur vargar försedda med radiosändare reagerar på närvaro av jakthundar. Viltskadecenter har också i samarbete med Rovviltgruppen i och utlyst en tävling för metoder att förebygga angrepp. Majoriteten av befolkningen i anser att vargstammen bör öka. Trots detta finns det många som saknar förtroende för hur de ansvariga myndigheterna hanterar vargfrågorna och som upplever ett stort avstånd till myndigheterna. Det finns en vanmakt på grund av att man inte har rätt att försvara sin egendom mot ett angrepp från varg, vilket kan leda till minskad respekt för lagar och regler. Ett steg mot att minska den förtroendeklyfta som finns mellan vissa människor och myndigheter kan vara att åter låta varg omfattas av framför allt 28 § jaktförordningen. lät 1998 genomföra en undersökning av människors attityder till varg (4933). Under- sökningen visar att de flesta vill se en växande vargstam. Det gäller såväl människor bosatta i vargområden som landet i helhet. Av alla tillfrågade kunde acceptera en vargstam som bestod av 100– 200 individer eller mer. Motsvarande siffra för personer bosatta på landsbygden var och för personer bosatta i vargområden . Vid undersökningstillfället var antalet vargar i 40–60 stycken. har arbete med varg syftat till att bevara arten och att få stammen att växa. Endast i ett fåtal mycket speciella fall har man tillåtit skyddsjakt på varg. Resultatet av attitydundersökningen kan tolkas som att haft stöd för sitt arbete hos majoriteten av befolkningen. 42 Överväganden och förslag En positiv syn på varg behöver emellertid inte innebära att man i allt är nöjd med hur vargfrågorna hanteras. Även den som vill att vargstammen skall växa kan anse att skyddsjakt skall få bedrivas under vissa förutsättningar. En stor majoritet () av de tillfrågade i undersökningen anser också att det är acceptabelt att begränsa vargstammen på grund av att varg tar tamdjur. Knappt hälften () ansåg att ett acceptabelt skäl var att vargen tar hundar. Vi har träffat och fört samtal med ett stort antal enskilda människor och organisationer. En del har sagt att ansvaret för vargstammen även fortsättningsvis bör ligga på , som har den nödvändiga överblicken. Ofta har man då också uttryckt oro för att större lokalt inflytande kan innebära att högljudda lokala opinioner utan något bredare stöd får alltför stort inflytande. Andra har hävdat att besluten bör fattas av länsstyrelserna som finns närmare de människor som påverkas av besluten. Många av dem vi mött har emellertid uttryckt att det finns en stor förtroendeklyfta mellan å ena sidan människor som bor i områden där rovdjur förekommer och å andra sidan myndigheter. De myndigheter man syftat på har i första hand varit de ansvariga centrala myndig- heterna, dvs. som beslutar om skyddsjakt samt regering och riksdag som ansvarar för utformningen av de bestämmelser som reglerar skyddsjakten. finns det inte någon av beslutad rovdjurspolitik. Många av dem vi träffat har också framhållit att det saknas långsiktiga linjer och klara mål för hur de ansvariga myndighe- terna skall handskas med rovdjursfrågorna. En kvinna bosatt i har i ett brev uttryckt sin syn på hanteringen av vargstammen på följande sätt. Bibehållandet av varg måste ske med sunt förnuft, antingen med skyddsjakt eller annan kontroll, som det är nu löper hela vargfrågan på lösa boliner. När det gäller vargen har många tagit upp den vanmakt enskilda människor upplever på grund av att de inte har rätt att försvara sin egendom mot ett angrepp. Från en rad olika håll har man sagt till oss att konsekvensen kan bli att enskilda människor kommer att känna sig tvungna att ta saken i egna händer, dvs. att skjuta eller på annat sätt döda varg oavsett om det är tillåtet eller inte. Enligt de uppgifter som lämnats till oss förekommer det dessutom illegal jakt på rovdjur, bl.a. varg, i skilda delar av landet. Det som framförts till oss om klyftan mellan människor och myndigheter har varit av sådan omfattning och kraft att frågan inte kan Överväganden och förslag 43 Förtroendeklyftan, som kommit till uttryck när vi mött människor och pratat om rovdjur, kan också ha en djupare innebörd. Den kan vara ett uttryck för en allmän misstro mot myndigheter och en känsla av att man inte själv kan styra sin livssituation. Detta är därför en fråga som vi återkommer till i huvudbetänkandet. Vår bedömning i denna del är att det kan vara ett steg mot att minska förtroendeklyftan att återinföra vargen i framför allt 28 § jaktförordningen. Därmed kan också långsiktigt förståelsen för en livskraftig vargstam i komma att gynnas. 4.5Överväganden angående 28 § 4.5.1Rättsliga och praktiska aspekter Om varg åter förs in i 28 § jaktförordningen blir det möjligt för en-skilda att under vissa förutsättningar döda varg, utan att de först måste vända sig till någon myndighet. Även om paragrafen endast ger begränsade möjligheter att agera är det ändå viktigt för många att det finns en möjlighet att i en akut situation försvara sina djur. En viktig skillnad mellan 28 § jaktförordningen och de andra bestäm- melserna om skyddsjakt är att den ger enskilda möjlighet att under vissa förutsättningar agera utan något beslut från eller någon annan myndighet när ett tamdjur angrips (se avsnitt 2.6.3). Angående vad som gäller enligt bestämmelser om nöd, se avsnitt 2.8. Om varg tas med i 28 § ger man tamdjursägare en god möjlighet att i förväg bedöma när de kan ingripa. En sådan bedömning av stadgandet om nöd är säkerligen svårare för den enskilde. Det är ett väsentligt moment i 28 § att man kan ingripa , utan att behöva vända sig till någon myndighet. Även om paragrafen är snävt formulerad och endast ger begränsade möjligheter att agera är detta enligt vår bedömning ändå viktigt för många människor. För det första på grund av rent praktiska skäl, dvs. att man faktiskt kan försvara sina tamdjur i en akut situation. Därtill kommer, som vi förstått under våra många möten runt om i landet, den känslomässiga sidan av saken. Man vet att man under vissa omständigheter får ingripa och inte är hänvisad till att fråga någon myndighet om lov. Enligt vår uppfattning är det viktigt att försöka minska den förtro- endeklyfta mellan många människor som lever i områden där varg förekommer och myndigheter, som kommit till uttryck vid våra möten. 44 Överväganden och förslag Vi bedömer att det kan bidra till att minska klyftan om varg åter tas med i 28 §, vilket i sin tur kan bidra till att öka acceptansen för vargen. Det går emellertid inte att bortse från att det finns en risk i att släppa myndighetskontrollen. Det finns därför anledning att överväga hur omfattande bestämmelsen bör vara när det gäller arten. En lösning kan ju vara att göra särskilda begränsningar av rätten att tillämpa paragrafen när det gäller varg, så att det endast blir tillåtet i situationer där det framstår som nödvändigt. För rennäringens del finns ett konkret, starkt och direkt påtagligt behov av att ha en möjlighet till skyddsjakt på varg enligt de förutsätt- ningar som ges i 28 §. Även för fäbodbrukets del finns det i vart fall lokalt ett behov av en sådan möjlighet. Om man vill begränsa möjligheterna till skyddsjakt på varg med stöd av 28 § är en väg att endast tillåta skyddsjakt vid angrepp på renar. Vill man tillgodose även fäbodbrukets behov är det svårare att göra begränsningen till vissa arter av tamdjur. En lösning för att täcka in även fäbodbruket är att begränsa möjligheterna till skyddsjakt till angrepp på tamdjur som ingår i näringsverksamhet. Med denna lösning kommer paragrafen att omfatta också angrepp på andra djur än sådana som hålls vid fäbodar. Utanför hamnar t.ex. får som någon har som hobby och oftast också hundar. Även fäbodar av hobbykaraktär hamnar utanför. På många håll skulle det kanske finnas förståelse för att man begränsar möjligheterna till skyddsjakt till fall då renar angrips. Å andra sidan skulle detta kunna förstärka de konflikter som på sina håll finns mellan renskötare och annan befolkning inom renskötselområdet och därför i ett större perspektiv kunna få negativa konsekvenser för rennäringen. En begränsning till tamdjur i näringsverksamhet skulle förmodligen vara svår för många att förstå och acceptera. En sådan begränsning skulle därför kunna bidra till ytterligare ökad misstro mot myndigheter. Överväganden och förslag 45 Hur många vargar kommer att dödas? För det fall vargen återinförs i 28 § kommer detta förmodligen att leda till att någon eller några enstaka vargar dödas . Om man åter tillåter skyddsjakt på varg enligt 28 § öppnas en möjlighet till skyddsjakt utan något direkt inflytande från någon myndighet. Detta skulle kunna leda till att ett stort antal vargar kommer att dödas utan möjlighet till styrning av jakten. Mot att en sådan utveckling skulle bli följden talar att paragrafen är snävt formulerad och att den därför bara kommer att tillämpas i ett fåtal fall. När det gäller de rovdjursarter som omfattas av paragrafen är vår uppfattning att den tillämpats bara i ett fåtal fall. Denna bedömning bygger på de uppgifter vi fått genom våra omfattande kontakter med myndigheter, organisationer och enskilda människor. En skillnad mellan vargen och de arter som ingår i paragrafen är att vargen ibland angriper jakthundar (se avsnitt 4.4.5). Vargangreppen sker då oftast vid tillfällen då det finns beväpnade människor i närheten. Det skulle kunna innebära att varg skulle dödas med stöd av 28 § oftare än de andra arterna. Förslag att återinföra vargen i paragrafen har också framförts från hundägare och jägare. Möjligheterna att använda sig av paragrafen i sådana sammanhang är emellertid begränsade. En förutsättning för skyddsjakt enligt paragrafen är ju att det har skett ett angrepp och att det finns skälig anledning att befara ett nytt angrepp. Det innebär att det måste finnas någon objektiv omständighet som ger anledning att befara att en viss varg som angriper en hund kommer att göra det igen. Finns det inte någon sådan omständighet får man inte med stöd av paragrafen döda vargen (jfr. Vi bedömer att om varg skulle tas med i 28 §, så skulle detta förmodligen leda till att endast någon eller några enstaka vargar skulle dödas . Effekter på vargstammens utveckling Om skyddsjakt enligt 28 § jaktförordningen på varg endast leder till att enstaka vargar dödas behöver det inte ha någon avgörande betydelse för vargstammens utveckling. 46 Överväganden och förslag När det gäller 28 § är det svårare att bedöma effekterna på vargstam- men. Om följden skulle bli att ett stort antal vargar dödas skulle detta säkerligen kunna vända utvecklingen. Vargstammen är inte så stor att den tål att ett större antal vargar dödas. Det är emellertid vår bedömning att ett återinförande av vargen i paragrafen endast skulle leda till att enstaka vargar skulle dödas. Men även effekterna av detta är svåra att bedöma. De kan variera beroende på vilken individ det är fråga om. Är det fråga om en ensam ungvarg kanske det inte har några andra konsekvenser än att just den individen försvinner. Är det däremot fråga om ett alfadjur, dvs. ett av ledardjuren, i en familjegrupp kan det få stora effekter (se avsnitt 3.1). Det kan leda till att reproduktionen i gruppen upphör under något eller eller till att den splittras. Om den splittras kan detta i sin tur leda till att ingen av medlemmarna i gruppen kommer att reproducera sig . Det kan leda till ökad dödlighet bland de kvarvarande vargarna men skulle också kunna få den effekten att flera olika familjegrupper bildas av den gamla. De vargindivider som skulle komma att dödas med stöd 28 § är sådana som med säkerhet vid åtminstone något tillfälle angripit ett tamdjur. Vid annan skyddsjakt kan man inte vara helt säker på att jakten verkligen gäller ett djur som orsakat skador. Såvitt man känner till härstammar de skandinaviska vargarna från endast ett fåtal individer (se avsnitt 3.2). Den genetiska variationen har minskat och det finns risk att detta kommer att fortsätta om stammen inte får ett genetiskt tillskott utifrån. Utan något tillskott riskerar den också att drabbas av inavel. Dessa risker för stammens överlevnad kan undvikas genom invandring av varg från den finsk-ryska populationen. vet man inte med säkerhet om det förekommer någon sådan invandring. I allt fall är det inte troligt att det förekommer i någon större omfattning. Om det förekommer invandring av varg är de invandrade individerna ur ett genetiskt perspektiv särskilt viktiga. Detta gäller emellertid endast om de får möjlighet att fortplanta sig. Skyddsjakt kan innebära att just en invandrad individ dödas. Detta talar särskilt emot skyddsjakt i norra , som en invandrande varg måste passera för att nå där större delen av den skandinaviska populationen finns. Sammantaget är det alltså svårt att förutse konsekvenserna av att några enstaka vargar dödas genom skyddsjakt. Särskilt gäller det när man väger in de genetiska aspekterna. Man måste också ta hänsyn till det självklara att vargar kan dö på andra sätt än genom skyddsjakt, t.ex. av sjukdom, i trafikolyckor eller genom olaglig jakt. Skyddsjakt sammantaget med andra dödsorsaker skulle kunna tänkas få märkbara konsekvenser för vargstammens utveckling. Om t.ex. ett par alfadjur ur Överväganden och förslag 47 olika familjegrupper dödas under skyddsjakt som alfadjur i några andra grupper dör av andra orsaker kan det leda till att utvecklingen bromsas eller kanske vänder neråt. Från finns också ett antal kända fall då vargar dödats genom trafikolyckor samt laglig och olaglig jakt. har gjort en bedömning av hur stor vargstammen bör vara innan vargen åter förs in i 28 §. I en skrivelse till regeringen med förslag till ändringar i jaktförordningen (dnr 350-3847-96 Nv) anförde verket: Vargstammen är emellertid under ökning och det kan hända att det har fötts vargkullar på flera olika håll. Eftersom vargen har stor förmåga att snabbt föröka sig kan detta i så fall leda till en ganska snabb ökning av stammen. Om så blir fallet är berett att förorda att även varg tillförs den artuppräkning som finns i 28 §, men dock inte förrän det är klarlagt att framtid inte riskeras i landet. Verket har gjort bedömningen att när det finns 10 etablerade vargpar på den skandinaviska halvön – inte nödvändigtvis reprodu- cerande – så är detta kriterium uppfyllt. Såvitt man känner till finns det sex familjegrupper och därutöver tre revirmarkerande par i (se avsnitt 3.3). Antalet etablerade par har således inte nått den nivå som ansett nödvändig för att stammens framtid inte skall riskeras. Antalet vargar och etablerade par är dock så stort att utvecklingen knappast helt ändrar riktning även om något eller några alfadjur dödas. Den främsta risken med att ta med vargen i paragrafen är som vi redan pekat på att det kan innebära att en varg som invandrat från den finsk- ryska populationen dödas. Forskare från vargforskningsprojektet vid har diskuterat den skandinaviska vargsituationen med amerikanska vargforskare och med personer inom viltförvaltningen i . I finns betydande erfarenheter av tillväxande vargstammar. De amerikanska forskarna och tjänstemännen bedömde att man i kan förvänta sig en fortsatt snabb tillväxt av varg- stammen och ett ökat antal familjegrupper. Åsikten framfördes att man i borde börja med en begränsad jakt på varg. Syftet skulle bland annat vara att prova ut jaktmetoder. Uppgifterna om samtalen har vi fått från forskare vid vargforsknings- projektet. Sammantaget framstår det som en rimlig bedömning att skyddsjakt enligt 28 §, som endast leder till att enstaka vargar dödas, troligen inte kommer att få någon avgörande betydelse för vargstammens utveckling. 48 Överväganden och förslag Risken att flera alfadjur skulle dö inom en begränsad tid på grund av att arten åter tas med i 28 § måste anses som liten. Därtill konstaterar vi att vargstammen haft en hög tillväxttakt, trots att ett antal djur dödats . 4.6Förslag angående 28 § Vi föreslår att skyddsjakt på varg enligt 28 § jaktförordningen skall tillåtas på samma villkor som för de andra rovdjursarter som omfattas av paragrafen. Vi har vägt de skäl för och mot återinförandet av varg i 28 § jaktförordningen som redovisats ovan mot varandra. Vi konstaterar då att vargstammen i ökat med dock med en avmattning . Stammen har ännu inte nått upp till en nivå där den kan anses långsiktigt livskraftig. Detta förhållande kommer att få betydelse för de förslag som läggs fram i vårt kommande huvudbetänkande rörande en samlad rovdjurspolitik. Mer långsiktiga åtgärder måste övervägas både för att vargstammen skall kunna uppnå en nivå där livskraften kan bedömas som säker och för att detta skall kunna ske i en acceptabel samexistens med näringar och människor i de områden som hyser varg. Vår bedömning i den nu aktuella frågan, skyddsjakt på varg, är emellertid att endast ett fåtal vargar skulle dödas på grund av denna åtgärd och att detta därför sannolikt inte heller kommer att få någon avgörande betydelse för vargstammens utveckling. Frågan om skydds- jakt på varg har en begränsad betydelse vid de långsiktiga överväg-anden som vi har att göra i vårt huvudbetänkande. En utgångspunkt för vårt uppdrag är att det skall vara möjligt att bedriva djurskötsel även där det förekommer varg. På vissa områden finns starka behov av möjligheter till skyddsjakt på varg enligt 28 §. Att tillåta skyddsjakt på varg enligt paragrafen skulle om den uppfattas rätt kunna bidra både till att öka acceptansen för arten och minska den klyfta mellan enskilda och myndigheter som många upplever. Vid en avvägning av de olika aspekterna anser vi att de skäl som talar för att vargen återinförs i paragrafen väger över. Några begränsningar till angrepp på särskilda kategorier av tamdjur bör inte införas. Vi föreslår därför att vargen återinförs i 28 §.