sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Bara de allra yngsta har något färre nätverk än övriga. Från annan forskning vet vi, att både antalet vänskapsrelationer och umgänget med vänner och bekanta allmänt sett verkar ha ökat i sin helhet men också under de allra (se till exempel () 1997; Perlinski 1990). Någon fråga om informella nätverk av den typ som här avses ställdes inte i 1992-års undersökning. I 1998-års undersök- ning ställde vi därför en fråga, där vi bad respondenterna själva göra en bedömning av hur deras deltagande i informella nätverk eventu- ellt förändrats . Ungefär hälften svarade att ingen förändring skett. svarade att de ingår i färre nät- verk , medan övriga svarade att de ingick i fler nätverk nu än . I den yngsta gruppen, 16- 24-åringarna, har man naturligt nog blivit involverad i fler nätverk, medan likaledes 25-34-åringarna blivit involverade i färre. De intervjuade ombads att kort och med egna ord beskriva vad deras nätverk har för inriktning och syfte. Man kan dela in aktiviteterna i några huvudgrupper: Det handlar om att motionera, att odla något annat fritidsintresse tillsammans, eller att umgås på lite mer Detta mönster gällde oavsett ålder och utbildning. Vad kan då förklara skillnader mellan olika grupper när det gäller tillgång till och deltagande i informella nätverk? En diskriminant- analys genomfördes där samma variabler inkluderades i modellen som för analys av det frivilliga arbetets bestämningsfaktorer. Endast signifikanta samband redovisas. Bestämningsfaktorer för deltagande i informella nätverk. Totalt samt efter kön *= 0,01 ¼ p < 0,05 **= 0,001 ¼ p < 0,01 ***= p < 0,001 Återigen ser vi ett mönster där både faktorer som har karaktär av resurser och sådana som verkar ha med traditioner att göra får ett genomslag. Utbildningsfaktorn slår igenom liksom inkomst. När det gäller betydelse av invandrarbakgrund är det framför allt första- generationen invandrare som i mindre utsträckning än övriga verkar ha tillgång till informella nätverk. Mönstret gäller i mindre grad för andra generationens invandrare. I en fördjupad statistisk analys som genomfördes framträdde emellertid också en tydlig och signifikant koppling mellan frivilligt engagemang i föreningslivet och tillgången till nätverk. Det bör tolkas så att ju mer tid man ägnar åt frivilliga insatser, i ju högre utsträckning har man också tillgång till informella nätverk av den regelbundna typ som här avses. Det tidigare iakttagna mönstret bekräftas sålunda: medborgarnas olika aktiviteter tycks inte bara kopplade till varandra såsom uttrycksformer betraktat. Tillgång till informella nätverk utgör också en resurs och ett personligt socialt kapital och som sådant ökar det sannolikheten för medborgerligt föreningsengagemang i frivilligt arbete, precis som andra resurser exempelvis utbildning. Omvänt kan föreningslivet utgöra en arena utifrån vilken nätverk skapas som individen kan delta i. Hur man än ser det, tycks medborgerliga resurser, handlingar och uttrycks- former kopplade till varandra på ett mångfacetterat sätt. Sammanfattar vi de resultat som redovisats i detta avsnitt är det framför allt vissa mönster som framträder tydligt och som viktiga att notera när det gäller utvecklingen av medborgarnas frivilliga föreningsengagemang : àVi har konstaterat ett i huvudsak stabilt mönster beträffande med- borgarnas frivilliga engagemang över . àDet frivilliga arbetet var omfattande 1992 och har sedan fortsatt att vara det. En liten ökning av det frivilliga arbetets omfattning har emellertid skett. àDenna ökning står i huvudsak kvinnorna för. De har både ökat sitt deltagande inom traditionellt kvinnliga organisationstyper, såsom humanitära föreningar, men också inom mer typiskt manliga områden såsom inom idrotten. àDet tycks finnas fog för att hävda att det skett en viss femininisering av medborgarskapet såsom det gestaltar sig i föreningsengagemang. àDen ökning i frivilliga insatser vi uppmärksammat har i stor utsträck- ning anknytning till traditionella föreningstyper. àInsatser av en informell karaktär med lös koppling till föreningen verkar ha blivit något vanligare . àKnappt hälften av medborgarna har tillgång till informella nätverk av en viss kontinuitet. De som har tillgång till informella nätverk är också i större utsträckning än övriga engagerade i frivilligt arbete. àHögutbildade är i större utsträckning än människor med lägre utbild- ning engagerade i frivilligt arbete. Detta mönster är tydligare 1998 än det var 1992. Två övergripande mönster framträdde som centrala vid analysen av det frivilliga arbetets bestämningsfaktorer i 1992-års undersökning. Dessa har central relevans också 1998, med något olika förtecken och tyngd. Ett mönster hade att göra med tillgång på sociala arenor och den betydelse detta har för frivilligt engagemang och med- borgarskapets gestaltningar. Människor som var samhälleligt expo- nerade på olika arenor – genom förvärvsarbete, som hade barn i olika åldrar som gick på dagis, i skola, etc., var oftare frivilligt aktiva än andra. De som gjorde frivilliga insatser hade till övervägande delen blivit ombedda att göra insatsen, visade resultaten. mönstret finns också i resultaten från 1998-års undersökning. För kvinnor framträder också sambandet mellan informella insatser (till anhöriga som man inte sammanbor med, grannar och vänner) och frivilligt arbete. Det som beskrivs som exponering och anknytning till sociala arenor kan också tolkas som att om man har tillgång till ett personligt nätverk ökar sannolikheten för att man också ska vara frivilligt aktiv i föreningslivet. Tydligare än 1992 framträdde i 1998-års studie också betydelsen av ortstyp och boendeförhållande som kan ses som indikatorer inte bara på geografiska utan även sociala, kulturella och andra livs- stilsförhållanden. Ortstypen skapar olika slags sociala arenor. Inne- vånare i storstäder är mer sällan frivilligt aktiva än de som bor i övriga ortstyper och mest aktiva är de som bor på landet. På lands- bygden har inte heller utbildningen samma genomslagskraft och betydelse som den visar sig ha i storstäderna för medborgarnas engagemang i frivilligt arbete. Annars är det just utbildningsfaktorn som tydligast slår igenom i 1998-års resultat – det finns ett starkt samband mellan utbildning och frivilligt arbete – ju lägre utbildning man har desto mindre troligt är det att man är engagerad i frivilligt arbete. Det socioekono- miska mönstret visar dessutom att inkomsten har en betydelse för männens engagemang och det går i samma riktning. Det andra över- gripande mönster som framträdde i 1992-års resultat var just det socioekonomiska mönstret. ligger tyngdpunkten tydligare än 1992 på utbildningens betydelse. De olika mönstren går i visst motto att sammanfatta som att medborgarskapets gestaltning i form av frivilligt arbete ofta inte är i stället för andra resurser och aktiviteter, utan snarare har karak- tären av både och – både förvärvsarbete och frivilligt arbete, både andra åtaganden och frivilligt engagemang. Motsvarande mönster är också tydligt i andra europeiska länder (, 1998). Det finns sålunda ett slags kumulativitet i medborgarskapet, något som våra resultat belyser. Omvänt, tycks frivilligt föreningsengage- mang inte vara ett sätt att kompensera för bristande resurser. Detta mönster, som är tydligare i den senaste undersökningen än i 1992- års undersökning, bör följas upp. Om det visar sig bli permanent ger det anledning till oro. De övergripande rön vi presenterat om insatser inom frivillig- organisationernas ramar ger oss anledning att här försöka fördjupa diskussionen inom ett par områden. Här följer därför ett avsnitt om insatser inom de socialt inriktade organisationerna. I anslutning till detta diskuteras också de äldres frivilliga insatser. De socialt inriktade frivilliginsatserna Inledningsvis presenteras en del grundläggande uppgifter dels för de aktiva inom de socialt inriktade organisationerna i sin helhet och dels för de aktiva i några olika specifika organisationstyper inom detta område. Därefter försöker vi hitta bestämningsfaktorer som kan förklara skillnader mellan grupper när det gäller sådana här slags insatser. Slutligen försöker vi i detta avsnitt ge en lite tydligare bild av de äldres insatser – som i stor utsträckning verkar ha en social inriktning. Vår egen och andras forskning visar att man bör skilja på olika typer av socialt inriktat frivilligarbete. Man kan göra en grov indel- ning mellan å ena sidan verksamheter och insatser som tar sin ut- gångspunkt i egenorganisering och självhjälp, alltså sådant arbete som springer ur till exempel handikapp- och pensionärsorganisationer. Å andra sidan i sådana aktiviteter och insatser som i första hand är in- riktade på att göra insatser för andra och som i sin tur genereras ur till exempel humanitära organisationer och kyrkornas församlingsarbete. I tredje hand har vi också frivilliga aktiviteter och insatser som tar sin startpunkt i offentliga verksamheter, exempelvis kontaktmannaskap och övervakning. Att vi skiljer ut denna tredje gruppering beror i första hand på att grundläggande betingelser som organisation, huvudmannaskap, medlemskap och så vidare skiljer sig åt mellan denna och andra typer av frivillig social organisering (för översikt se till exempel 1993; 1998). Vidare är det både från ett medborgarskapsperspektiv och utifrån en diskussion om socialt kapital viktigt att skilja på frågor om med- lemskap, deltagande/aktivitet, att allmänt göra insatser samt att ut- föra direkta sociala insatser. Vi avser här i huvudsak att uppmärk- samma de två sistnämnda aspekterna. Mot bakgrund av det ovanstående och av att insatserna i det vi här kallat sociala organisationer förefaller öka vill vi försöka ge en något fördjupad bild av medborgaraktiviteter i organisationer med en tydlig social inriktning. Andel (%) som utfört frivilligt arbete i socialt inriktade organisationer. Totalt, samt efter kön Andel aktiva i befolkningen % Det vi redovisar i ovanstående tabell är den andel av befolkningen som gör någon insats i minst en socialt inriktad organisation. Som vi redan tidigare angivit är andelen kvinnor betydligt fler än män. När vi för att få ett mått på den totala insatsen slår ihop andelen aktiva i befolkningen med det genomsnittliga antalet timmar för män respektive kvinnor finner vi dock att förhållandet mellan män och kvinnor är knappt 3 till 4. Mätt på detta sätt finner vi med andra ord en påtaglig, men inte drastisk, skillnad mellan mäns och kvinnors in- satser. De flesta – – som gör en insats för en social organisation är också medlem i densamma. Det är en något lägre andel än för de frivilliga i allmänhet. De som är engagerade inom det sociala området är det med andra ord lite lösare anknutna till den organisation inom vilken den enskildes insats utformas. Även med hänsyn tagen till den ofrånkomliga brist på precision som vidlåder frågor till de aktiva om insatsernas omfattning vågar vi påstå att det är stora skillnader på den mängd tid som de aktiva gör insatser i olika slags organisationer. I de humanitära och kristna organisationerna gör de aktiva i genomsnitt 9 timmars insats , lika fördelat på män och kvinnor. I organisationer som bygger på egenorganisering, till exempel pensionärs- och handikapp- organisationerna, är insatsen i genomsnitt bara hälften så stor, . Kvinnorna gör en lite större insats än männen. Bland de som gör frivilliginsatser i anslutning till en offentlig organisation verkar könsfördelningen vara någorlunda jämn men kvinnorna gör i genomsnitt , medan männen gör en mycket liten insats räknat. Det här antyder att de frivilligas insatser i olika typer av socialt inriktade organisationer sker under rätt olik- artade betingelser och verkar vara åtaganden av vitt skilda slag. Vi har också försökt att lite närmare skärskåda vilka slags insatser de aktiva säger sig göra inom ramen för sitt engagemang. Med ut- gångspunkt i den indelning av socialt inriktad organisering som gjordes i inledningen till detta avsnitt har vi genomfört en gruppe- ring efter organisationstillhörighet. Till gruppen insatser för andra har vi fört de som i första hand är aktiva i en humanitär organisation, frivilligarbete och andra kristna samfund. Andelen som utfört insatser i detta slags organisationer uppgår till av befolkningen. Till gruppen egenorganisering har vi fört de aktiva i handikapp/patientföreningar, invandrar- och pensio- närsorganisationer, kvinnoorganisationer samt föräldraföreningar. Denna grupp utgör av befolkningen. har vi skilt ut de som gör insatser i det offentligas hägn och dessa utgör av befolkningen. De frivilliga insatsernas karaktär inom några olika sociala organisationstyper. Andel (%) som ägnat sig åt olika typer av insatser. Totalt, samt efter organisationstyp Aktiv – soc. Styrelseuppdr./admin. Info./opinionsbildning I ovanstående tabell redovisas fördelningen av insatser inom den organisationstyp åt vilken respondenterna givit mest tid. De aktiva kunde ange fler än en insats och därför kommer procenttalen att överstiga . Det interna föreningsarbetet i form av styrelsearbete och administrativa uppgifter dominerar helt bland de insatser som utförs, liksom det gör i frivilligsektorn i sin helhet. Därefter kommer penninginsamling. Först på tredje plats kommer direkta hjälpinsatser. Knappt var femte aktiv person har gjort en sådan insats under föregående år. Vi finner inga skillnader bland de aktiva inom de två olika traditionella sociala organisationstyperna. Andelen som gör sådana insatser bland de aktiva i offentligt organi- serat frivilligarbete är däremot mer än dubbelt så stor. Som förväntat är andelen som samlar in pengar betydligt större i humanitära orga- nisationer och kristna samfund än bland sådana som bygger på egen- organisering och förekommer inte alls inom den offentliga sektorn. Aningen förvånande är kanske att informations- och opinions- bildande arbete förekommer så sällan bland de aktiva inom till exempel handikapp- och patientorganisationer. Låt oss understryka att vi här endast beskriver förekomst av en insats och inte alls kan uttala oss om omfattningen på den enskilda insatsen eller om för- hållandet mellan olika slags insatser. Vi kan konstatera att de aktivas insatser fördelar sig någorlunda jämnt bland de olika organisations- typerna, med undantag för de som är aktiva i offentlig verksamhet. De sistnämnda visar upp ett helt annat mönster, där det mest slåen- de är de direkta hjälpinsatsernas stora omfattning. När vi jämför de här uppgifterna med motsvarande data från vår undersökning 1992 framstår likheterna tydligt. Andelen som är engagerade i styrelsearbete och gör administrativa uppgifter verkar emellertid ha ökat, som andelen som gör direkta hjälpin- satser tycks ha minskat. Det verkar också gälla för dem som gör in- satser genom det offentliga. Möjligen finner vi en paradoxal förkla- ring till detta i att ekonomiskt stöd från stat och kommun i allt större utsträckning är förknippat med krav på relevanta ansök- ningar, utvärderingar och redovisningar. Med all önskvärd tydlighet åskådliggörs här också något som vi belagt i tidigare forskning, nämligen att de socialt inriktade delarna av den frivilliga sektorn knappast karaktäriseras av massiva och målinriktade insatser, men inte heller av strikt organiserade egenaktiviteter. Det socialt inrikta- de frivilligarbetets kanske mest avgörande betydelse återfinns i de mer lösligt strukturerade, eller till och med informellt baserade, sociala frivilligarbete som uppstår inom föreningslivets ramar. Det sociala stödet eller den ömsesidiga hjälpen verkar vara mer eller mindre integrerad i övriga föreningsaktiviteter (1995; 1996). Vad finns det då för bestämningsfaktorer som kan förklara att vissa grupper i större utsträckning än andra gör insatser i en socialt inriktad organisation? Vi har med utgångspunkt från de data som finns tillgängliga och med tidigare angivna variabler genomfört en prövning med hjälp av diskriminantanalys. Avsikten var här, liksom i tidigare diskriminantanalyser vi genomfört i detta kapitel, att kunna ange faktorer som, vid kontroll för andra förhållanden, ökar sannolikheten för att någon skall ägna sig åt att göra insatser i dessa typer av organisationer Resultaten visar på ett tydligt mönster som liknar de uppgifter som tidigare redovisats. Utbildningsmönstret slår emellertid igenom ännu hårdare bland de aktiva i de här slagen av organisationer. Kön och ålder ger också upphov till klara signifikanta skillnader. De aktiva bistår också med informella insatser i högre utsträckning än andra. Däremot ger varken familjesituation eller inkomst något utslag. De som är frivilligt aktiva i en socialt inriktad organisation återfinns med andra ord i högre utsträckning bland välutbildade, bland kvinnor än bland män – med undantag av första generationens invandrade män – och bland äldre än bland yngre människor. Vid en närmare granskning fann vi att de invandrade männen framförallt gör insatser i invandrarorganisationer, humanitära organisationer och kristna samfund. Vi gick vidare och genomförde en diskriminantanalys med samma uppsättning variabler som i det ovanstående men för var och en av de tre undergrupperingar vi tidigare redovisat. Det blir inga större skillnader i resultaten mellan de som är aktiva i organisa- tioner vi här givit beteckningen insats för andra och för de som förs till kategorin egenorganisering. Resultaten skiljer sig inte heller särskilt mycket från den ovanstående övergripande analysen. Detta är värt understryka och innebär att det finns stora likheter i grundläggande betingelser bland de människor som gör insatser inom de mycket olika slag av socialt inriktade organisationstyper som vi här diskuterat. För den begränsade grupp som gör insatser i det offentliga kan man emellertid inte dra dessa slutsatser. Vår analys pekar i stället mot att det är en grupp med delvis andra betingelser och villkor – så till exempel är man i högre utsträckning än andra LO-medlemmar och offentliganställda. De som är aktiva i sådana här sammanhang verkar i större ut- sträckning än andra ha tillgång till resurser, personliga erfarenheter och traditioner som tycks få betydelse för att förklara förekomst av sådana här insatser. Detta ligger i linje med vår tidigare allmänna analys, fastän här är förhållandena än mer accentuerade. har vi sett att det finns slående likheter mellan de som gör insatser, oberoende av om de till exempel arbetar i humanitära och kristna organisationer å ena sidan eller i handikapp- och kvinnoorganisa- tioner å den andra. Prototypen kan sägas vara en resursstark – fastän inte ekonomiskt privilegierad – lite äldre kvinna som är aktiv både i sådana här sammanhang och i andra. Vår analys pekar också mot att engagemang inom socialt inriktade organisationer, sett från ett med- borgarperspektiv fyller fler och delvis andra funktioner än vad man kan ta för givet. Det blir angeläget för oss att för påminna om nöd- vändigheten av att inte endast beakta individuella resursperspektiv utan också betona vikten av att ha tillgång till sociala arenor. I vilken utsträckning insatser som springer ur socialt inriktade organisationer bidrar till att minska, permanenta eller till och med förstärka klyftor mellan de utsatta grupper som får del av dessa in- satser och de övriga medborgarna får vi inget besked om med den här typen av ansats. Äldres frivilliga insatser och sociala engagemang En jämförelse av resultaten från 1992-års undersökning med 1998- års resultat beträffande personer i åldern visar att andelen som är aktiv ökat . Både män och kvinnor har ökat sitt frivilligarbete. gjorde totalt i den här ålders- gruppen frivilliga insatser och 1998 har denna siffra ökat till 44 pro- cent. Det frivilliga arbetets omfattning i . (%) som utfört frivilliga insatser 1992 och 1998. Totalt samt efter kön Antalet timmar som de frivilligt aktiva i medeltal gör insatser visade sig dock ha sjunkit från , vilket innebär att de äldre frivilligt aktiva nu utför insatser under ungefär lika många timmar som gäller för de frivilligt aktiva i allmänhet. De relativt sett största ökningarna har skett inom socialt inriktade organisationer. Det gäller humanitärt inriktade organisationer, pen- sionärsorganisationer och eller andra kristna sam- fund. 1992 var det totalt av befolkningen i åldern som var frivilligt engagerade inom någon av dessa organisations- typer. 1998 var motsvarande siffra . Detta är en betydan- de ökning. Det mönster som tidigare påtalats – att det finns en tendens i resultaten som tyder på ökat engagemang i socialt inrik- tade organisationer – tar sig här ett ännu starkare uttryck. Ser man till övriga typer av organisationer, har också en inte oväsentlig ökning av frivilliga i denna åldersgrupp skett inom idrottsföre- ningar. För vill vi lite mer ingående granska gruppen av pensionärer mellan . Vår undersökning av frivilligt arbete 1992 omfattade inte , vilket innebär att vi inte kan göra några jämförelser över . Denna grupp får inte ofta komma med i mätningar som gäller aktörer och aktiviteter av olika slag. En anledning är sannolikt att vi tenderar att betrakta denna grupp först och främst som brukare eller mottagare av olika insatser och mer i andra hand som aktiva, agerande medborgare. En annan antagligen lika viktig anledning är att det är undersöknings- tekniskt svårt att genomföra datainsamling med denna åldersgrupp. Bortfallet blir som regel betydande. För den delundersökning som vi genomförde och som omfattade 75-84-åringar blev svarsfrekvensen , vilket är lågt. Detta innebär att de friska och aktiva bland denna äldre grupp av pensionärer kommer att vara överrepresenterade och att resultaten därför måste tolkas med försiktighet. Likväl noterar vi att människor i denna åldersgrupp är påfallande aktiva. Den slutsatsen torde man kunna dra, även i beaktande av den låga svarsfrekvensens snedvridande konsekvenser. I den här ålders- gruppen är det vanligare bland kvinnorna än bland männen med fri- villigt engagemang, å andra sidan tycks männen göra större insatser De äldre pensionärerna gestaltar i större utsträckning än någon annan åldersgrupp sitt medborgarskap genom frivilligt arbete med sociala förtecken. Insatser tycks ofta göras i pensionärsorganisa- tioner, humanitära organisationer, inom eller andra kristna samfund. Bland de bestämningsfaktorer som har diskuterats – förhållanden som förklarar varför vissa grupper är engagerade i frivilligt arbete och inte andra – är det ganska få som har någon genomslagskraft i en diskriminantanalys för de som är frivilligt aktiva bland de mellan . Ortstyp har förklaringsvärde: de äldre pensionärerna i storstäderna verkar i betydligt mindre ut- sträckning vara frivilligt aktiva än andra grupper. Även bostadstyp synes vara betydelsefull som enskild förklaringsfaktor: människor som bor i hyreslägenhet är mer sällan frivilligt aktiva än människor som bor i andra bostadstyper eller som äger sin bostad. Bostaden kan ses som både en indikator på livsstil och sociala arenor och som uttryck för ekonomiska resurser. Det finns ett socioekonomiskt mönster även för denna grupp, där framför allt utbildningsnivå, men också inkomstnivå, är förhållanden som förklarar varför vissa grupper bland de äldre pensionärerna är aktiva och andra inte. Mönstret går i samma riktning som för befolkningen i övrigt. Resultaten från den komparativa studien av frivilligt arbete – Eurovol-undersökningen – visade att i flertalet länder var pensio- närerna i mindre utsträckning frivilligt aktiva än människor i sin förvärvsaktiva ålder. Jämförde man å andra sidan länderna framstod ett tydligt mönster där länder som generellt sett hade en stor andel av befolkningen som var frivilligt aktiva också hade en hög andel och var sålunda de länder där störst andel av pensionärerna var engagerade i frivilligt arbete (1995). Men även i t.ex. återfinner man en relativt stor andel engagerade (se 1995; 1993). Att motta i stället för att bistå