sou · GNB368d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Det faktum att lokalen var fylld av många ungdomar med invandrarbakgrund ledde i synnerhet strax efter branden till många spe- kulationer om att det kunde röra sig om en anlagd brand. förmedlades dock polisens dementi. Tidningen var egentligen den enda som antydde att rasister skulle ligga bakom branden. På ett tidigt stadium förekom även en del frågor till berörda myndighetspersoner om branden hade något rasistiskt samband. I de polska medierna konstaterades först att branden uppstod snabbt och plötsligt och att det inte uteslöts att branden skulle ha varit anlagd. Men det förekom även andra förklaringar, exempelvis att vittnen sett hur rök skulle ha uppstått inne i diskoteket och även att branden kunde uppstått till följd av elektrisk kortslutning. Grekiska medier nämnde att branden troligen var anlagd och särskilt i TV förekom inslag där rasistiska motiv bakom branden inte uteslöts. Men medierna pekade generellt sett inte ut några skyldiga till branden. Rapporteringen i chilenska medier redovisade endast uttalanden av svensk polis och brandpersonal om att det inte kunde uteslutas att bran- den var anlagd. Andra möjligheter hölls dock öppna och ingen presum- Medierna och brandens orsaker tiv orsak dominerade. Det konstaterades att alltför många ungdomar fått tillträde samt att nödutgångarna var blockerade uttalanden citerades och av dessa framgick att om branden var anlagd så kunde rasistiska motiv ligga bakom. I övrigt före- kom ingen spekulation eller utpekanden av skyldiga. Den japanska nyhetsbyrån berörde kort orsaken till branden och misstankarna om att det skulle ha rört sig om ett mot svenska invandrargrupper riktat illdåd. I de sydafrikanska medierna handlade rapporteringen inledningsvis om huruvida branden skulle haft en rasistiskt bakgrund och därmed vara anlagd. Rubriksättningen var i några fall sådan att intrycket gavs att branden var anlagd. Andra förklaringar gavs också, exempelvis att bran- den skulle ha uppstått till följd av en trasig elledning. Skyldiga till bran- den utpekades endast i allmänna ordalag, t ex att rasister skulle ligga bakom händelsen. De bosniska tidningarna skrev att man inte visste vad som orsakat branden och att polisen fortfarande undersökte om branden var anlagd. Bland annat kunde man läsa artiklar om att det i spekulerades om att branden var anlagd, eftersom utgångar var blockerade och bran- den utvecklades snabbt. Tidningarna skrev om spekulationerna i , men antydde inte något. Det skrevs även om att brist på information i gav upphov till rykten och utvecklade spekulationer. Någon direkt skyldig till branden pekades inte ut i de bosniska me- dierna, men däremot kunde man läsa om de antydningar som fanns i att rasister låg bakom branden. Det stod också att polisen i uttalade sig om att chansen att rasister stod bakom branden var 50-50. Sammanfattningsvis kan man säga att i två av tre artiklar om branden kunde man läsa antydningar om att rasister stod bakom. I rapporten från ambassaden i gavs tyvärr ingen kommentar till utredningens frågor om hur de turkiska medierna tagit upp frågan om brandens orsaker och om vem som hölls ansvarig för branden. 6.6Brandens orsaker i medier som särskilt vänder sig till invandrare Brandens orsaker och vem som kunde tänkas ligga bakom branden uppmärksammades också i närradions och kabel-TV:ns sändningar och i sändningarna från minoritetsspråksredaktion. Närradion i sände dock först om branden och kabel- TV:n sände först . Det innebär att de närradiostationer och de kabel-TV-stationer som finns i och som särskilt vänder sig invandrare sände långt efter att brandens orsaker hade tagits upp i svenska nyhetsmedier. De inslag som förekom i närradion och i kabel- Medierna och brandens orsaker TV:n speglade därför i hög grad det som tidigare tagits upp i svensk- språkiga medier. Rent allmänt kan man därför säga att de spekulationer och rykten som fanns i de svenskspråkiga medierna också fanns i ungefär samma omfattning och med ungefär samma inriktning i de medier som särskilt vänder sig till invandrare. En genomgång av de mest spekulativa och långtgående påståen- dena om brandens orsaker visar att de ofta bygger på uppgifter som hämtas i svenskspråkiga medier. Det gäller t ex enligt tidningarna är det uppenbart att dörrarna var låsta och säger att det fanns två utgångar och att nödutgången var låst med både hänglås och kedjor. En del lyssnare som ringer in till programmen tog också upp att rasister kan ligga bakom branden: Detta är ett rasistiskt attentat, säger en lyssnare. Och en annan att rasister har påträffats på och speciellt i . De har varit i rörelse i den trakten. Det finns vitt- nen till detta. Därför måste detta utredas genom ett annat land och inte genom staten och den svenska rasistiska polisen. Även i minoritetsspråkssändningar förekommer ut- talanden om att branden var anlagd och att rasister låg bakom. I den arabiska sändningen frågar programledaren reportern: det här teorin om att branden var anlagd? Och reportern svarar: Det är klart. Jag var och talade med dem som kom med blommor och ljus och de misstänker att rasisterna ligger bakom det här. Och i den grekiska sänd- ningen refereras ett uttalande om att Branden var anlagd av någon (jag) tror inte på det som sägs att det var en olyckshändelse. Spekulationer och ryktesspridning om brandkatastrofen i före- kom även på internet. I den debatt som följde på branden hävdades ofta att ryktesspridningen på nätet var mycket omfattande och mycket spe- kulativ. Att vetenskapligt kartlägga vad som sades om branden på nätet är en mycket svår och omfattande, för att inte säga omöjlig, uppgift. Utred- ningen har emellertid, mer stickprovsmässigt, låtit undersöka den dis- kussion och de inlägg som handlade om branden på Usenet – både den svenska och den engelska versionen – och de inlägg och diskussioner som fördes på den s k Medialistan – ett forum för journalister och andra inom medieområdet om frågor kring journalistik och yttrandefrihet. I usenet på svenska har 13 olika ämnen eller diskussionspunkter (med mer än tio inlägg) tagits upp som behandlat branden i . Det vanligaste debattämnet handlade om polisens agerande under bran- den med uppemot 130 inlägg och det näst vanligaste var inläggen kring Medierna och brandens orsaker brandorsaken med drygt 100 olika inlägg. Inläggen om branden i usenet på engelska var inte lika många som i svenska usenet, men behandlade fler och mer udda ämnen. Ett fyrtiotal inlägg tog upp frågan om vad som orsakade branden. Det som utmärker inläggen eller diskussionen på internet är för det första att den förs av förhållandevis få personer. I svenska usenet står tio personer för ungefär hälften av alla inlägg. För det andra urartar ofta diskussionerna i de olika ämnesområdena mycket snart till att bli oseriös allmän pajkastning. För det tredje, när diskussioner om orsaken till branden förs på internet, handlar det knappast om andra saker än det som redan tagits upp i medierna. Dvs det diskuteras om branden var anlagd eller inte och om det var rasister eller nazister som låg bakom branden. Några andra mer omfattande frågeställningar förekommer knappast, och det förekom- mer inte heller på något markant sätt några särskilda rykten eller speku- lationer som inte funnits på andra ställen. Undersökningarna av usenet har även kompletterats med en studie av ett mer seriöst diskussionsforum – Medialistan. förekom ca 1 500 inlägg och meddelanden på listan. Av dem tog ca 30 upp brandkatastrofen i . Det fördes dock ingen dis- kussion kring vad som kunde tänkas vara orsaken till branden eller vem som kunde hållas ansvarig för den. 7Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser Kartläggningen av nyhetsförmedlingen om branden och dess följder har i första hand haft till syfte att besvara två frågor: Vilken bild gav nyhets- medierna av brandkatastrofen och räddningsinsatsen? Och vilka förkla- ringar gavs i medierna till varför branden uppstod och vilka förklarades vara ansvariga för branden? Den första frågan besvarades i kapitel 5 och den andra frågan i kapi- tel 6. I detta kapitel redovisas de slutsatser som kan dras med utgångs- punkt ifrån de resultat som presenterats i de två föregående kapitlena. Journalisterna fick reda på att det inträffat en brand på i efter att larmades till plat- sen. Och de första journalisterna var på brandplatsen efter brandpersonalen. De första nyhetsinslagen sändes i Ekot . Det hade föregåtts av en kort telegramtext som visades efter nattfilmen i TV4. I televisionen började en mer omfattande rappor- tering i extrasändningar från och med – och i radion från 02.30. Därefter sändes det inslag i Ekot, i lokalradions Västeko, i TV4 och i SVT2 mer eller mindre kontinuerligt fram till förmiddagen. Brandkatastrofen i fick stor upp- märksamhet i utländska medier. Men med undantag för de nordiska länderna och de länder som många av de omkomna och de skadade hade anknytning till, försvann göteborgsbranden som världs- nyhet. I faktarapporteringen om branden i radio och TV förekom en del felaktiga uppgifter, men mot bakgrund om vad som var känt om branden och dess följder, fick all- mänheten på det hela en korrekt information om vad som inträffat, när, var och hur det inträffat och vilka offer branden krävt. Information på andra språk än svenska förekom endast i och i de tidningar som gavs ut i . I svensk television sändes inga program under brandkatastrofen på andra språk än svenska. Branden inträffade under allhelgonahelgen . Det innebar att radio och TV och kvällspress helt kom att Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser dominera nyhetsflödet , eftersom ingen morgon- tidning (förutom ) kunde rapportera om händelsen och lördagen var en s k tidningsfri dag och på sönda- gen ges mycket få lokaltidningar ut. I kom dock både GP, och Metro ut med extratidningar . Radions och televisionens nyhetsrapportering inriktades i första hand på att skildra branden, dess uppkomst och förlopp och vad som kunde tänkas vara orsaken till branden. Bland annat därför att de var först med att rapportera om händelsen. Morgonpressen var något mer inriktad på att skildra den sorg som drabbade anhöriga och vänner, men också den stora sorg göteborgare och det officiella visade. De myndigheter som var direkt berörda av branden – polis, rädd- ningstjänst och sjukvård - var de aktörer som oftast förekom i nyhets- flödet. Lokala och nationella politiker förkom också ofta. Under det för- sta dygnet spelade också festdeltagare och ungdomar en central roll i nyhetsflödet. Televisionens rapportering kring räddningsinsatsen och ungdomar- nas fräna kritik av polis och räddningstjänst för passivitet och för att hindrat dem ifrån att rädda sina kamrater är det som i efterhand kommit att kritiseras mest, särskilt från brandpersonalens sida. Kartläggningen visar att räddningsinsatsen skildrades särskilt kritiskt i Televi- sion där ungdomar fick framföra hård kritik mot polis och räddnings- personal. Ser man till nyhetsrapporteringen om brandkatastrofen i sin helhet går det knappast att hävda att polis och räddningstjänst generellt sett behandlades kritiskt eller negativt i medierna. och särskilt under de första timmarnas be- vakning i radio och TV förekom ofta påståenden om att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd. Det var också påståenden som ofta förekom i de utländska nyhetsmedierna. Uppgifterna i de svenska och i de utländska medierna på temat att branden var anlagd hade dock i de flesta fall sitt ursprung i de intervju- uttalanden som gjordes från den högst ansvarige för räddningsinsatsen. De kritiska synpunkter som förts fram när det gäller mediernas bevak- ning av brandkatastrofen har i första hand handlat om två olika saker. För det första att mediernas bevakning var sensationsbetonad och bi- drog till spekulationer och ryktesspridning kring branden. För det andra att medierna, särskilt televisionen, okritiskt släppte fram ungdomar som i chockat tillstånd fick gå till frän attack mot polis och räddningspersonal och att särskilt kvällspressen skapade hjältar som egentligen inte fanns. Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser 1.Kartläggningen har visat att det förekom spekulationer, rykten och påståenden i nyhetsrapporteringen att branden var anlagd eller att det fanns tecken på att den var anlagd. , särskilt i televisionens och radions sändningar, var det den vanligast förekom- mande förklaringen till branden. I utländska nyhetsmedier och i de me- dier som vänder sig särskilt invandrare gavs samma bild. Påståenden på temat att branden var anlagd hade dock sin grund i de uttalanden som den ansvarige räddningsledaren gav på den första presskonferensen och som sedan upprepades i personliga intervjuer i radio och TV. Det var dessa uttalandena som sedan kom att spridas vidare i utländska medier. Nyhetsmedierna i eller utomlands bi- drog inte med egna spekulationer utan förmedlade i huvudsak enbart de uttalanden som hade gjorts av den högst ansvarige för räddningsinsatsen. I många nyhetsmedier - svenska och utländska –fanns det snarare en viss skepsis till räddningsledarens uttalanden och en tendens att tona ned frågan om branden var anlagd eller ej. Huruvida frånvaron av morgonpress hade någon betydelse för nyhets- rapporteringens inriktning kan diskuteras. De morgontidningar som gavs ut i var påtagligt mer återhållsamma när det gällde att förmedla obekräftade uppgifter. Det är därför möjligt att närvaro av morgonpress även i det första skedet gett nyhetsrapporteringen en annan inriktning. 2.Kartläggningen har visat att televisionen och radion vid upprepade tillfällen och i mycket stor utsträckning sände intervjuer med festdeltagare och ungdomar vilka gick till hårt angrepp mot polis och räddningspersonal för att de varit initiativlösa och passiva och att polisen hindrat ungdomarna från att hjälpa till i räddningsarbetet. En förklaring till att ungdomarna släpptes fram på det sätt som gjor- des är att radio och TV har ambitionen att sända så snabbt som möjligt och att modern sändningsteknik gör att både radio och TV kan sända direkt. Det innebär att de spärrar mot missgrepp och den tid för efter- tanke som normalt finns på en tidningsredaktion inte finns hos direkt- sändande etermedier. Det är troligen en viktig förklaring till att inslag släpptes igenom som inte borde sänts. Men det förklarar inte varför flertalet av inslagen sändes upprepade gånger. En annan kritisk synpunkt som framförts är att ungdomarna inte borde släppts fram eftersom de var chockade och det borde journalis- terna har märkt. Här ställs journalisten för ett svårt avgörande. Efter en olycka eller katastrof är alla inblandade i ett eller annat avseende påver- kade av det som hänt. Det kan innebära en risk för att alla kritiska uttalanden mot exempelvis polis och räddningstjänst kan sorteras bort med motiveringen att den som framför kritiken är chockad eller i något annat avseende inte är kapabel att uttala sig. Det är ett dilemma där det på förhand inte finns någon given utväg på hur journalisten skall agera. Nyhetsförmedlingen – sammanfattande slutsatser Ytterligare en kritisk synpunkt som riktats särskilt mot journalister i radio och TV är att de saknade ett källkritiskt förhållningssätt gentemot de som intervjuades. Journalisterna borde före intervjun gjort klart för sig om den som intervjuade verkligen hade varit på platsen och under intervjun ställt följdfrågor om han eller hon hade någon grund för sina starkt kontroversiella påstående. Kartläggningen av nyhetsrapporteringen visar att det fanns brist på källkritik och uppföljningsfrågor från journalisternas sida. Men bristen på källkritik och följdfrågor saknades också i stor utsträckning när det gällde de uttalanden som gjordes av räddningsledaren. Bristen på ett källkritiskt förhållningssätt från journalisternas sida gällde med andra ord både gentemot festdeltagare och myndighetsföreträdare. Bristen på kritiska frågor till de inblandade i katastrofen är dock förståelig. Journalisterna var också i det första skedet starkt tagna av det som hänt – och att man inte kunde ifrågasätta ungdomar som timmarna innan befunnit sig i ett inferno. Att rapportera vad som hänt och hur de inblandade upplevde det var viktigast i det inledande skedet. De kritiskt granskande frågorna fick komma . Journalisterna ställdes återigen inför ett dilemma där det på förhand inte finns en given utväg hur de skall agera. Men oavsett om det var en riktig avvägning mellan olika legitima intressen blev konsekvensen att varken räddningsledarens eller ungdomarnas påståenden utsattes från någon egentlig granskning från journalisternas sida. Del III Informationen genom myndigheter 8 Myndigheternas och frivillig- organisationernas information Enligt direktiven skall utredningen kartlägga hur myndigheter och andra organ förmedlat information om branden. I detta kapitel behandlas såväl myndigheters som frivilliga organisationers roll i informationen. Myndigheternas information i samband med brandkatastrofen i riktade sig i huvudsak mot två målgrupper – medierna och därmed allmänheten samt drabbade och deras anhöriga. Frivilliga organisationer vände sig främst till de drabbade och medlemmar av de etniska grupper som några av organisationerna representerar. Detta kapitel har till syfte att granska informationen särskilt efter olyckan men även perioden därefter. Granskningen består av dels genomgång av myndigheternas doku- mentering efter branden, dels intervjuer med ansvariga befattningshavare vid berörda myndigheter och nyckelpersoner inom frivilliga organisatio- ner bl a ledare för krisgrupper. Intervjuerna är omfattande och har i vissa fall kompletterats med följdintervjuer under arbetets gång. Sammanlagt har 28 myndighetsaktörer intervjuats, flertalet i längre personliga inter- vjuer och de övriga i kortare intervjuer, varav några per telefon. Vidare har sex intervjuer gjorts med representanter för frivilliga organisationer. De intervjuerna har också gjorts för att få underlag till andra delar av utredningen. Tilläggas kan att utredningen inte haft som ambition att eftersöka samtliga dokument som upprättats vid olika förvaltningar efter branden. De myndigheter och institutioner som ingår i studien är (kommunledning, stadskansli samt stadsdelsförvaltningar), räddnings- förbundet och räddningstjänsten, sjukvården (och som omfattar sjukhusen Sahlgren- ska, och ), läns- och lokalpolisen, läns- styrelsen samt Marinkommando Väst. På stadsdelsnivå har utredningen valt att kartlägga några av de 21 förvaltningarna. Genomgången i det följande bygger på intervjuer i fem stadsdelar (, , , och ), vara fyra tillhör dem som var mest berörda av händelsen och dess konse- kvenser. De sex frivilliga organisationer som intervjuats representerar de muslimska, somaliska och iranska krisgrupperna och Myndigheternas och frivilligorganisationernas information Syftet har varit att söka mönstren i den lokala informations- och krisjoursverksamheten, inte att skapa en komplett bild. Det bör påpekas att kapitlet huvudsakligen beskriver myndigheter- nas informationsarbete utifrån deras egna skriftliga och muntliga berät- telser. Detta ska jämföras med mottagargruppernas syn i nästföljande kapitel. I de intervjuer som genomförts inom utredningen med bl.a. re- presentanter för etniska och andra organisationer har även frågor ställts om informationen till anhöriga och drabbade, vilket även beaktats i detta kapitel för att ge mottagarnas syn. I viss mån redovisas även myndigheternas operativa insatser för att ge en kontext och ram till informationsarbetet. organisation för större olyckor och katastrofer inne- bär tre grader av beredskap för olika storlek av händelser, där s.k. röd beredskap är högst. Vid röd beredskap inrättas bl.a. en informations- sektion som består av räddningstjänstens informatör samt brandbefäl som svarar för teknisk och operativ information. Tilläggas kan att rädd- ningsverksamheten är organiserad i ett i , med förvaltningsmässigt centrum på brand- station i . är samlokaliserad med SOS Alarm. Båda enheternas larmoperatörer sitter i samma rum. Polisens organisation innebär på samma sätt olika grader av bered- skap för olika typer och grader av händelser. I polishuset finns även en krisjour som fungerar som första krisjoursinstans. Inom sjukvård finns en beredskapsenhet som ska träda i kraft efter särskilda regler. På nivå finns en s.k. katastrofsamordningsgrupp som in- kallas vid stora olycks- och krishändelser. Den består bl.a. av stads- direktören, en biträdande stadsdirektör, informationsdirektören, repre- sentanter för energi-, vatten-, avlopps- och tekniska verk, en stadsdels- chef samt företrädare för andra myndigheter. Politiskt styrorgan är en katastrofdelegation vid kommunstyrelsen som kan inkallas i sin helhet eller i form av de ledande kommunalråden. Katastrofsamordningsgruppen är en del av den kommunala katastrof- planen i , där också informations- och kontaktverksam- heten regleras. Här ingår en informationsstab som är gemensam för be- rörda myndigheter. Den består av informationsansvariga vid kommun- ledningen, sjukvården/, polisen och räddningstjänsten samt några ytterligare listade förvaltningsinformatörer. Katastrofsamordningsgruppen och informationsstaben lokaliseras till Myndigheternas och frivilligorganisationernas information vid kris- och katastrofhändelser för att fungera till- sammans med räddningstjänstens staber. Katastrofplaner av senare datum finns också på stadsdelsnivå, inklu- sive personallistor. Någon komplett bild har inte kunnat inhämtas inom utredningens ram, men uppskattningsvis hälften av stadsdelarna har antagit sådana planer, medan övriga stadsdelar har mer eller mindre funktionella planer av något äldre snitt i avvaktan på nya centrala direk- tiv om formerna. Myndigheternas information till allmänheten vid händelser av brotts- och olyckskaraktär sker givetvis via medierna, i likhet med annan infor- mation. Medierna följer i regel polisiära ärenden genom att de och frilansande fotografer i stort sett kontinuerligt avlyssnar polisradion. Vid händelser som bedöms ha nyhetsvärde innebär det sedan bevak- ning och kontakt på olycksplatsen och/eller telefonkontakt med jourha- vande tjänstemän, informatör eller andra befattningshavare vid polisen för att få upplysningar. Vid händelser av större dignitet ordnas vanligtvis presskonferenser från främst polisens sida (och t.ex. räddningstjänsten eller i samarbete med andra myndigheter). SOS Alarm i har liksom på andra håll i landet inrättat en speciell tjänst gentemot medi- erna där de via Minicall-meddelanden larmar vid större händelser. En- bart abonnerande medier är med i detta betaltjänstsystem. Information till drabbade, anhöriga och andra berörda vid stora olyckor förväntas ske efter katastrofplanens intentioner, i första hand genom stadsdelarnas krisgrupper. På vissa håll fanns vid branden in- övade rutiner, medan andra stadsdelar ännu inte testat de planer som beslutats eller var under beredning inom förvaltningarna. Givetvis får ofta anhöriga information via medierna och i andra former i initialskedet av en olycka av denna typ. Bud om dödsfall förmedlas efter särskilda regler av polisen i hemmen. När det gäller formerna för myndigheternas information blir denna med nödvändighet – och lämpligen – muntlig. Tryckt information är sällan möjlig inledningsvis i katastrofsituationer då händelseutvecklingen ständigt förändrar förutsättningarna. Den kraftiga utveckling av den datoriserade informationstekniken har givit nya möjligheter att utnyttja denna tredje metod, både för informa- tion inom och mellan myndigheterna men också gentemot allmänheten via Internet. Vid branden i visade sig denna typ av information framför allt ha stor betydelse för kontakt mellan katastrofsam- ordningsgruppen vid och stadsdelarnas krisgrupper och krisjourer.