sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — I och med att kommittén haft dessa begränsade arbetsvillkor och dessutom hållit sig inom dessa har det inte varit möjligt att ta fram relevanta alternativ till sambo lagstiftningen. Utifrån dessa förutsättningar har det alltså inte varit möj ligt för mig att reservera mig utifrån de principiella synsätten. Under råd ande villkor anser jag – bortsett från den reservation som gäller utvidgningen av det bodelningsbara området (motordrivet fordon) – att de justeringar som görs av kommittén är acceptabla. Vid kommitténs hearingar har det framkommit en betydande kritik mot att sambolagarna överhuvudtaget infördes. Framträdande experter pekar på att sambolagen står på principiellt mycket oklara grunder. Tro- ligen har den bidragit till en fortsatt låg äktenskapsfrekvens och låg familjestabilitet. De två systemen, äktenskap och samboende utan äkten- skap, bidrar rent allmänt till att bestämmelserna blir svår överblickbara för de enskilda individerna och innebär problem för myndig heterna. Ett av de viktigaste syftena med sambolagarna var att skydda den svagare parten. Det är säkert fallet. Men någon garanti för detta finns inte. Ett antal utfrågade vid hearingarna framförde kritik genom att hävda att den svagare partens intresse långt ifrån alltid till- godosågs. Den starkare parten som är medveten om sambolagens effek- ter kan genom avtal säkra och till och med tillskansa sig förmåner inför en eventuellt kommande bodelning. 368 Särskilda yttranden SOU 1999:104 Både Statskontorets analys 1993 och hearingarna gav klart besked om okunnigheten om sambolagarna hos de som är berörda. Som någon sa om bodelningsfrågorna: Antingen tror man att det inte skall skiftas någonting alls eller också tror man att regler skall gälla. Sedan finns en gradskillnad däremellan. Okunskap och anings- löshet var ett annat uttryck för att beskriva situationen. Den (lagen) ger ett skenbart skydd åt människor, sades det också. Att arvsrätten inte ingår i sambolagen är okänt för många. Det finns ett problem med den typ av lagstiftning som sambolagarna utgör. Har man väl infört dem är det alltid åtminstone vissa som an- passar sig efter en sådan lag. Utifrån de förutsättningarna är det inte helt enkelt att enbart avskaffa sambolagarna. hade dessvärre inte befogenheterna att granska och föreslå alternativ som t.ex. den nederländska modellen med samlevnadskontrakt. Kommittén efterlyser en betydande satsning på information om och kunskapsspridning av innebörden i sambolagen. Och det är ett viktigt krav. En väl genomförd sådan informationssatsning skulle mycket väl kunna medföra att man antingen avtalar bort sambolagen eller ingår äktenskap/partnerskap. Det är nämligen de enda sätten att undgå en påtvingad – inte frivilligt vald – lagstiftning för samlevande människor. Inför sambolagarnas införande fanns en betydande parlamentarisk minoritet som anförde principiella synsätt mot införande av sambo lag- stiftningarna. Dessa farhågor var inte obefogade. Det finns anledning att ifrågasätta om inte vårt grannland valde en mer konsistent och logisk lagstiftningsmodell. Ungefär med att den svenska utredningen som ledde fram till sambolagstiftningen tillsattes utnämndes också en dansk utredning. Den prövade liksom den svenska tanken på lagreglering av sambor. Den valde dock en annan väg än den svenska. Den danska utredningen ansåg att äktenskapet är den bästa rätts liga ramen för att säkra en känslomässig och ekonomisk trygghet för en familj. Det framfördes som viktigt att göra äktenskapet till en attrak tiv samlevnadsform för att få ned antalet ogifta sammanlevande. Som konsekvens härav föreslogs att alla fördelar med att leva tillsammans utan att vara gifta skulle utgå ur lagstiftningen. För det andra tog utredningen avstånd från tanken på att utforma en samlad lagstiftning för sambor. Kommittén har inte gjort någon djupare sambandsanalys av skillna- derna mellan och , men man kan konstatera att man i har en dubbelt så hög giftermålsfrekvens som i räk nat på totalbefolkningen Möjligen kan lagstiftningsinriktningen haft en viss betydelse. Särskilt yttrande av ledamoten () Allmänt om sambolagen samt särskilt om frågan om en ny definition av begreppet sambor i 1 § sambolagen När sambolagen antogs av avvisade liberalerna en lagreglering av det föreslagna slaget främst av tre skäl. För det första menade vi att det - utifrån vår grundläggande syn på lagstiftning för trygga och stabila familjeförhållanden - var angeläget att det inte utformades så utförliga regler för sambor att man åstadkom ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet. I första hand skall, enligt vår uppfattning, äktenskapet - och också partnerskapet - tillhandahålla ett regelsystem som ger lösningar på praktiska problem av juridisk natur och som ger ett ömsesidigt skydd för dem som vill leva tillsammans. Det framträdande draget i äktenskapet och partnerskapet är att de bygger på en frivillig överenskommelse mellan två personer om att ett visst regelsystem skall tillämpas på deras samlevnad. För det andra motsatte vi oss därför också sambolagsförslaget för att det inte skulle finnas en samlevnadsform där de sammanlevande i stort sett själva skulle kunna reglera dem emellan vad som skulle gälla i deras förhållande. Genom sambolagen föreslogs ett regelsystem där parterna inte skulle veta när reglerna skulle börja gälla dem och som i alla delar inte gick att avtala bort. För det tredje menade vi att sambolagen, vars regelsystem är underlägset när det gäller att tillhandahålla lösningar på juridiska problem och att skydda en svagare part, riskerade att ge människor som sammanbor, utan att vara gifta eller registrera partnerskap, en falsk trygghetskänsla. I allt väsentligt menar jag att vad som har framkommit under kommitténs arbete bekräftar de farhågor vi då framförde. Emellertid är det ingen lösning att nu avskaffa sambolagen. Invändningarna äger dock, enligt min uppfattning, fortfarande giltighet och det är därför fel att, som kommitténs majoritet föreslår, utöka den egendom som omfattas av samborätt enligt sambolagen. Detta utvecklas närmare i en gemensam reservation med ledamöter för (m), (kd) och (c). Emellertid saknas skäl att inte föreslå sådana förbättringar av sambolagen som, utan att utöka samborätten, förbättrar dess praktiska tillämpning och på annat sätt förbättrar den svagare partens skydd i den minimilag som gäller. Sådana förslag framför jag i en annan reservation och i ett särskilt yttrande tillsammans med experten . När det slutligen gäller definitionen av begreppet sambor vill jag framföra följande. I betänkandet behandlas utförligt frågan om svårigheterna med lagens nuvarande definition av ett samboförhållande och utredningen föreslår därför en ny lydelse av 1 § sambolagen. Jag hade helst sett att kommittén lagt fram ett förslag som bättre definierar när ett samboförhållande föreligger men som också innefattar begreppet "bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden". Begreppet används i lagstiftningen och är väl inarbetat i det allmänna rättsmedvetandet. Emellertid utmönstras det av övriga i kommittén med motiveringen dels att unga par som i och för sig bor tillsammans kanske inte ser sitt förhållande som särskilt äktenskapsliknande, dels att det torde råda delade uppfattningar huruvida ett homosexuellt par i allmänt språkbruk kan anses sammanbo under äktenskapsliknande förhållande. Personligen är jag inte så övertygad som övriga i kommittén att ungdomar som sammanbor inte ser sitt samman- boende som äktenskapsliknande. Något empiriskt stöd för ett sådant påstående är inte redovisat. Jag är heller inte så övertygad om att det allmänna språkbruket utesluter homosexuell samlevnad som äktenskaps- liknande. Tvärtom är det enligt min uppfattning sannolikt så att införandet av registrerat partnerskap, där partnerskapslagen i allt väsentligt gör hela tillämplig på partnerskapet, har förändrat och förskjutit synen på vad som utgör äktenskapsliknande samlevnad. Det är således med stor tvekan som jag accepterar att begreppet äktenskapsliknande förhållande föreslås utmönstras ur sambolagen. Särskilt yttrande av ledamoten () och experten Beträffande samägd egendom, vederlagsregel och föravtal Den som har praktisk erfarenhet av att vara förordnad bodel ningsför- rättare, vilket vi båda har om än i mycket olika omfatt ning, har inte kunnat undgå att stöta på den angelägna frågan att kunna låta samägd egendom - som inte omfattas av bodelning enligt sambolagen - ingå i denna. Det inses lätt att det finns ett stort praktiskt behov för sambor att upplösa sitt samägande på ett enklare och billigare sätt än det ålderdomliga förfarande som gäl lande lag stadgar. Vid kommitténs hearingar har flera deltagare understrukit att det av praktiska skäl skulle vara fördelaktigt för par terna om egendomsgemenskapen dem emellan kunde upplösas vid ett och samma tillfälle. Vi delar denna uppfattning och beklagar att kommittén inte föreslår en sådan förändring av sambolagen. Om samborna inte kan komma överens om hur den samägda egen- domen skall fördelas blir lagen (1904:48 s 1) om samäganderätt tillämplig. lag stadgar (6, 8 och 15 §§) att del ägare, såvida inte annat har avtalats, har rätt att hos tingsrätten begära ett beslut att egendomen för gemensam räkning skall utbjudas till för säljning å offentlig auktion. Rätten förordnar en god man, vanligen en advo kat, som ombesörjer auktionen och fördelar köpeskillingen. Kost naderna för förfarandet betalas av delägarna. Genom att egendomen för säljs på auktion riskerar parterna att ingendera av dem får den. Genom att fler tillgångar ingår i lottläggningen vid bodelning är det lättare att utjämna egendomsförhållandena genom att en part tilldelas tillgångar ur boet. Behovet av kontant utjämningslikvid minskar. Familjelagssakkunniga föreslog i betänkandet Äktenskaps balk (SOU 1981:85) att sambor skulle ges möjlighet att genom bodelning lösa upp samägandet även om den aktuella egendomen inte ingick i det gemensamma hemmet. Förslaget stöddes av remiss instanserna och lades fram av departementschefen i lagrådsremissen. Vi anser att samborna inte skall behöva vara överens om att den sam- ägda egendomen skall . Det skall räcka att ena parten begär del- ning för att sådan skall ske. Den samägda egendomen skall inte ingå i andelsberäkningen, utan den skall bara lottläggas. Härigenom kom mer sambolagens tillämpningsområde med avseende på vilken egen dom som skall omfattas av den grundläggande samborätten att bestå. Enligt vår uppfattning bör sambolagen kompletteras med en ny rub rik och en ny paragraf med följande innehåll: Delning av samägd egendom Sådan egendom som samborna innehar med samäganderätt och som inte omfattas av samborätten, samt därtill hörande skulder, skall ingå i lottläggning vid bodelning som företas med stöd av 9 § om samborna är överens om det eller om någon av samborna begär det. Den som övertar den samägda egendomen skall ersätta den andre sambon för värdet av dennes andel därav. Avlider en sambo gäller vad som sägs i första stycket den efterlevande sambon och den avlidnes arvingar och universella testamentstagare. Vid lottläggningen har sambo rätt att få den samägda egendomen på sin lott efter behov eller vad som eljest är skäligt. En sambo får inte till skada för sina borgenärer låta samägd egendom ingå i bodelningen. Vid delning av samägd egendom gäller 18 § första stycket samt 20 - 22 §§ även den samägda egendomen. För att bodelning av samägd egendom skall komma i fråga krävs det enligt paragrafen att egendomen inte omfattas av samborätten och att bodelning av egendom som utgör samborättsgods skall äga rum. Det krävs emellertid inte att samborna skall vara överens om att egendomen skall ingå i bodelningen. Det krävs heller inte att samborna är överens om att egendomen är samägd. Detta är en prejudiciell fråga som en bodelningsförrättare i sådant fall har att avgöra. Det krävs inte någon särskild form för avtal om att samägd egendom skall . Att sambor har träffat avtal enligt 10 § om att viss samägd egendom, som omfattas av samborätten, inte skall ingå i bodelningen hindrar inte att samägandet av den aktuella egendomen upplöses vid delning enligt den av oss föreslagna bestämmelsen. I sådant fall kom mer den samägda egendomen endast att ingå i lottläggningen. Vid behovs- och skälighetsbedömningen bör inte finnas någon begränsning av vilka förhållanden som kan utgöra sådana omstän dig- heter att det vid en samlad bedömning får anses vara skäligt att ena sam- bon får egendomen på sin lott. Exempelvis kan det förhållandet att den ene sambon har fått permanentbostaden på sin lott göra det skäligt att den andre sambon på sin lott i stället får den samägda båten. Det torde också normalt vara skäligt att exempelvis ett fritidshus som utgör en avstyckad fastighet lottläggs på den sambos lott vars släktingar är ägare till stamfastigheten. Följden av att den samägda egendomen ingår i bodelningen är att samägandet upplöses genom att egendomen lottläggs till en av par terna. En möjlighet för sambor att enligt överenskommelse dem mellan låta samägd egendom ingå i bodelningen kräver att borgenärsintresset beak- tas. Även om det i och för sig inte är fråga om någon värdemässig reduk- tion kan utmätningsbara tillgångar bytas mot utmätningsfria. Om en borgenär lider skada till följd av bodelningen bör ansvar för efter gift kunna göras gällande eller bodelningen återvinnas i konkurs. Det krä ver att 22 § sambolagen blir tillämplig även i dessa fall och att 4 kap. 7 § konkurslagen (1987:672) utvidgas genom att en mening införs sist i första stycket som stadgar att en bodel ning skall kunna återvinnas i en sambos konkurs. Tillägget kan ges lydelsen: "Detsamma gäller bodelning mellan gäldenären och den nes sambo, vid vilken gäldenären har avstått sin rätt i avsevärd mån. " En vederlagsregel till skydd för den svagare parten Sambolagen är en social skyddslagstiftning. Syftet är främst att ge par- terna rätt att vid bodelning erhålla varsin hälft - när ej skevdelning skall ske enligt 16 § - av det gemensamma hemmet. Ofta innebär sambolagens bodelningsregler, att den part, som tilldelas bostaden, får betala utjämningslikvid till den andre (se 18 §). Med denna ordning underlättas för mottagande parten att skaffa annan egen bostad och fullt eget bohag. Lagens sociala ändamål kan förloras om ena sambon - med eller utan illojal avsikt - försäljer bostaden före samboförhållandets upphörande. Den erhållna likviden ingår nämligen då inte i bodel ningen, eftersom den ej utgör sådan egendom, som omfattas av sambo rätten. Även om sambolagen skall vara en minimilag, som blott avser gemen- samma hemmet, är det viktigt för dess grundläggande sociala syfte att skyddsreglerna förstärkts. Det är enligt vår mening orimligt att bodelningsreglerna kan sättas ur spel genom avhändelse av egendom nära slutet av samboför hållandet. Sådan avhändelse kan förekomma trots bestämmelserna om rådig hets- inskränkningar. Mot bakgrund av det sagda bör i sambolagen infogas en regel lik- nande vederlagsbestämmelsen i 11 kap. 4 §. Den till- kommande regeln skall blott ta sikte på egendom, som omfattas av samborätten, men avse alla former av överlåtelse före samboför hållandets upphörande. bör vara begränsad. För att undvika stötande kringgåenden skall den dock inte bestämmas till än . Enligt den föreslagna lydelsen av 12 § kan samborna inför ett omedel- bart förestående upphörande av samboförhållandet skriftligt avtala om den kommande bodelningen och annat som har samband med denna (föravtal). Formuleringen är hämtad från 9 kap. 13 §. I förarbetena till denna lagregel anges som exempel på frågor med samband med bodelningen hur värdering av egendom samt avräkning för täckning av skuld skall göras och vilka andelar som skall till komma makarna (1981:85 sid. 393 och prop. 1986/87:1 sid. 155). De anförda exemplen på frågor, som kan regleras i ett föravtal, avser moment i själva bodelningen. Den ovan citerade ordalydelsen för emel- lertid snarare tankarna till spörsmål, som ligger utanför delningen men har anknytning till denna, såsom frågor om nyttjande eller förvaltning av egendom eller ansvar för utlägg rörande egendom för tiden till dess bodelning sker. Reglering av dylika spörsmål kräver emellertid inte och bör ej heller kräva skriftlig form för att gälla. I anledning av det ovan anförda bör från den föreslagna regelns form- krav uteslutas överenskommelser, som inte rör direkta bodel ningsfrågor, men som ändå har samband med delningen. Särskilt yttrande av experten Frågan om den homosexuella familjens rättsliga ställning behandlades mera ingående av den svenska , dvs. I detta sammanhang godtog ett uttalande av lagutskottet (bet. 1973:LU20) att samlevnad mellan två personer av samma kön är från samhällets synpunkt en fullt accepta bel samlevnadsform. Denna grundläggande officiella syn på den homosexu- ella familjen har därefter kommit till uttryck . Regeringen tillsatte 1978 en utredning för att kartlägga homo- sexuellas situation i samhället. Utredningen gav ut en artikelsamling, Homosexuella och omvärlden och därefter 1984 betänkandet Homo- sexuella och samhället (SOU 1984:63). På grundval av utredningens förslag lade regeringen fram en proposition /riks möte (prop. 1986/87:124) med en rad förslag som syftade till att på olika sätt förbättra livsvillkoren för landets homosexuella. Ett resultat blev lagen (1987:813) om homosexuella sambor, varigenom homo- och heterosexu- ella sambor kom att i ett flertal viktiga avseenden jämställas i svensk lagstiftning. I den nämnda propositionen fastslog regeringen att den enda säkra skillnaden mellan homo- och heterosexuella är att homosexuella känslo mäs sigt dras till personer av samma kön och heterosexuella till motsatt kön, att i homo- och heterosexuella förhållanden finns mot svar- ande känslor av vänskap, omsorg, lojalitet, ömhet, kärlek, sexuell lust, närhet osv., att homo- liksom heterosexualitet handlar om hela person- lighetens känsloengagemang i en annan person där den sexu ella läggningen endast är en del, att det är nödvändigt att samhället bid rar till att negativa attityder och felaktiga begreppsbildningar motverkas, exempelvis genom lagstiftning, information, undervisning och en öppen samhällsdebatt, att det är en viktig samhällsuppgift att under lätta för homosexuella att träffa andra homosexuella under goda soci ala förhållanden liksom att underlätta en stabil homosexuell sam levnad, samt att detta sammantaget ger en säker grund för ställ ningstagandet att homosexuella inte skall diskrimineras och att alla former av diskri- minering aktivt bör motarbetas. föreslog regeringen att en lagstiftning om registrerat partnerskap, ett slags borgerligt äktenskap för homo sexuella, skulle införas i . Förslaget fick till följd att regeringen till satte en utredning, , som avlämnade sitt betänkande (SOU 1993:98) till regeringen. Kommittén före slog att en partnerskapslag skulle införas i . lag utskott tog därefter initiativ till en sådan reform. I sitt av antagna betänkande (1993/94:LU28) hänvisade utskottet till vad som slagits fast i propositionen vid 1986/riks- dagsbeslut och tillade bl.a. följande. Parterna i ett varaktigt homosexuellt förhållande har enligt utskot- tets mening typsikt sett behov av i huvudsak samma ekonomiska och juridiska trygghet som heterosexuella par har och som dessa kan få tillgodosett genom äktenskapets juridiska regelverk. Enligt utskottet kan det inte anföras några beaktansvärda sakliga skäl för att man under hän visning till den sexuella läggningen skulle ha rätt att för neka homosexuella möjligheten att trygga ett parförhållande på mot- svarande sätt som står till buds för heterosexuella par. Det bör inte ankomma på samhället att - genom lagstiftningen eller på annat sätt - ge uttryck för några värderingar när det gäller människors sätt att ordna sin samlevnad. Samhället har i stället en skyldighet att till- godose det uppenbara behov som finns genom att erbjuda även enkön- ade par möjligheten att bilda familj med juridiska rättigheter och för- pliktelser som följd. I verksamhetsplan (liksom ) betonar justitieminister såvitt avser sakområ- det familjerätt att de familjerättsliga lagarna inte skall dis kriminera homosexuella. De här redovisade uttalandena ger enligt min mening en bild av statsmakternas syn på homosexuellas rättigheter som för pliktar. Som bl.a. arbete visat har lagstiftaren emellertid inte i praktiken levt upp till de långtgående åtaganden som får anses ligga i dessa uttalanden. återstår viktiga rättsliga reformer innan vi i kan säga att det inte längre förekommer någon diskriminering av homo sexu- ella i vårt land i rättsligt hänseende. Med diskriminering brukar avses en särbehandling som inte är sakligt motiverad. Utgångspunkten är som tidigare redovisats att ingen diskriminering skall förekomma i vårt sam- hälle på grund av en persons homosexualitet. Den logiska följ den måste därför också vara att den som vill behålla skillnader i lag stiftning som direkt eller indirekt knyter an till en människas homo- eller heterosexualitet också har bevisbördan för att sådana skill nader är sakligt motiverade. Den svenska äktenskapslagstiftningen begränsar rätten att ingå äkten- skap till att endast avse olikkönade par. Homosexuella par är där med uteslutna från den rättigheten. Några beaktansvärda sakliga skäl till stöd för en sådan ordning har såvitt jag kunnat kon statera aldrig anförts i de lagstiftningssammanhang där frågan varit upp till pröv ning. Att rättsfiguren traditionellt varit förbehållen olikkönade par är natur ligtvis inte något sakligt skäl för att även framgent behålla en sådan utform ning SOU 1999:104 Särskilda yttranden 377 Inte heller de hänvisningar till före komsten av barn i familjen som allt som oftast anförts till stöd för den rådande ordningen har någon saklig grund. För det första finns det barn också i homosexuella familjer. För det andra uppställs inte något krav på före- komst av barn för att ett heterosexuellt par skall kunna ingå äkten skap. Om det äktenskapliga regelverket verkligen tog sikte på barnen skulle det sakligt sett varit naturligt att knyta rättsverkningarna till just förekomsten av barn i familjen, men så är inte regel verket utformat. Möjligheten att bli prövade som adoptivföräldrar gemensamt står inte öppen för homosexuella par som ingått partnerskap. Inte heller här före- ligger några sakliga skäl som kan motivera skillnaden i lagstiftningen såvitt avser homo- och heterosexuella människor. Detsamma gäl ler regelverket kring möjligheterna att gemensamt särskilt för ordnas som vårdnadshavare för barn, liksom villkoren för att en kvinna skall kunna komma i åtnjutande av samhällets resurser när det gäller assiste rad befruktning. De nämnda lagstiftningsfrågorna ligger utanför det uppdrag som givits av regeringen. Det är därför naturligt att kommittén i sitt betänkande inte redovisar några överväganden eller för- slag i dessa delar. För min del är det emellertid lika natur ligt att i min egenskap av myndighetschef för ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) redovisa min principiella inställning till dessa spörs mål. I de delar där kommittén har behandlat olikheterna i lagstiftningen när det gäller homo- respektive heterosexuella sambor utgör kommitténs förslag glädjande steg i rätt riktning på vägen mot en omsättning i prak- tisk handling av de högtidliga principer om lika behandling av homo- och heterosexuella som slagits fast i olika lagstiftningsären- den. Jag välkomnar dem. Utvärdering av sambolagen, m.m. En parlamentarisk kommitté skall utvärdera sambolagen. Utvärderingen skall inriktas särskilt på frågan om huvudsyftet med lagen har uppnåtts, nämligen att ge ett minimiskydd åt den svagare parten vid ett samboförhål landes upplösning. Kommittén skall vidare överväga om skillnaderna i den rättsliga be- handlingen av homosexuella sambor jämfört med heterosexuella sambor är motiverade.