sou · GNB364 · 2000-01-01 00:00:00 — Parlamentarikernas egna åsikter har en starkare effekt på väljarperceptionerna än väljarnas åsikter (och 1988:129, 1999c). Skyddsglasögonen är så starka att de ofta lyckas stänga ute verkligheten. Någon tröst är det att andelen riksdagsledamöter och EU-parlamentariker som möjliggör analy- sen, dvs. personer som har andra åsikter än de egna väljarna, utgör en minoritet i alla undersökningarna (). Önsketänkandet får en paradoxal konsekvens i en representativ demokrati. Informationskanalerna mellan väljare och valda fungerar sämst när de borde fungera bäst och de fungerar bäst när de inte behöver fungera. När det finns åsiktskonflikter mellan väljare och valda fungerar kanalerna sämre än när väljare och valda är överens. Det borde naturligtvis vara tvärtom. Den perceptiva snedvridningen fungerar som ett slags sammanhållande kitt i ett politiskt system. Väljare som också tenderar att önsketänka upp- fattar sig vara närmare det egna partiet än vad som oftast är fallet. Ledamöter ser inte åsiktsgapet till de egna väljarna. Åsiktsrela- tionen mellan väljare och vald harmonieras från båda håll. Incita- ment till missnöje, förändring och uppbrott minskas. Partier hålls samman och politikerförtroende upprätthålls. Önsketänkande är en stabiliserande faktor i ett politiskt system. Ansvarsdemokrater kanske uppskattar att Travers önsketänkandelag leder till tröghet och ökad stabilitet i politiska system, men måste de fundera över bristen på rationalitet i processen. Alltför mycket önsketänkande och vi riskerar att hamna i ett dårarnas paradis där alla ser sin egen politiska verklighet. Representativ demokrati är en dynamisk process. En central fråga är hur förändringar kommer till. Åsiktsrepresentation är inte ett statiskt fenomen. Åsikter bildas och förändras både bland väljare och valda. Inte ens i den bästa av världar kan vi förvänta oss att valda representanter alltid och i alla frågor skall avspegla väljarnas åsikter. Ett visst utrymme för opinionsbildning och nytänkande måste finnas. Nya idéer och åsikter kan inte drabba alla . En dynamisk representationsmodell innebär att väljaropinionen ibland leder utvecklingen och att de valda representanterna följer efter eller att de valda politikerna går före och väljaropinionen följer efter. I amerikansk litteratur talar man om en bottom-up process när väljarna går före och valda representanter följer efter eller om en top-down process när tvärtom de valda går före och bildar opinion och folkopinionen följer efter. Andra amerikanska benämningar för samma fenomen är att beteckna opinionsföränd- ringar som mass-driven när väljaropinionen går före och elit-driven när politikeropinionen styr eller att tala om representation from below respektive representation from above. Alla termerna drama- tiserar kärnpunkten i en representativ demokrati, själva åsikts- samspelet mellan väljare och valda. En tänkbar norm, åtminstone på lång sikt och i viktigare frågor, är att den som för utvecklingen lyckas få med sig den som följer. I det långa loppet bör åsiktsrepresentation uppstå. En representativ demokrati där väljare och valda rör sig åtskilda och i otakt är inte något ideal för någon. Modern amerikansk forskning kring sambandet mellan folk- opinion och genomförd politik har tenderat att finna stöd för en bottom-up process, att olika massopinioner går före och influerar hur politiken utformas inom olika policyområden (and 1992). Huruvida de konstaterade massopinionerna före- gåtts och påverkats av opinionsbildning från partier och politiker har dock inte undersökts. Måhända det som vid först anblicken ser ut som en bottom up-process i själva verket opinionsbildnings- mässigt är top down-processer. hävdar att en histo- risk förändring har inträffat i som förändrat opinionsrelatio- nen mellan folket och beslutsfattarna. Den gamla relationen sym- boliseras av som sa: I simply made up my mind what they (the people) ought to think, and then did my best to get them to think it. Den nya relationen illustrerar Ragsdale genom att förtälja hur sentida presidenter arbetar: modified speeches according to what internal polls and focus groups showedBush received daily poll reports on American attitudes toward Iraqthese polls helped to establish the ultimate direction of American involvementBill Clinton`s specially prepared polls showed that the public felt the president should be more faithful to his centrist campaign promises. In the ensuing days, Clinton made announcements backing a middle class tax cut, denouncing the size of the federal government Clintons opinionsmätare och konsult var den redan smått klassiske , som skrev en avslöjande bok om hur han och Clinton gick till väga. Boken har det betecknande namnet Behind the (1997). Ragsdale sammanfattar den nya situationen på följande sätt: Today´s president must take into account the omnipresence of public opinion polls, which present an immediate and continuous plebiscite on their performance. The frequency and visibility of public opinion surveys put pressure on presidents to conform with the known preferences of the public Consequently, presidents are more likely to behave as delegates who react to public opinion than as trustees who shape it. (Ragsdale 1997:229-30). Europeiska forskare har tenderat att betona betydelsen av top down-processer och att de kanske är mer vanliga än bottom up- processer, speciellt i system där Responsible Party Model spelar en dominerande roll (1994). har visat att opinionsbildning enligt top down-modellen bäst beskriver hur åsikter kring europeisk integration utvecklats inom EU (1995:161). Även amerikanska forskare som betonar betydelsen av opinionsbildning och ledarskap ovanifrån: In all modern representative democracies it is the electorate that responds in a more or less to the elites´ policy initiatives, thus indeed having some powerto hold the elites responsible within a policy framework set by the elites rather than by the citizenry. (Eulau 1987:210-12). Det är viktigt att betona att båda opinionsbildningsprocesserna – top down och bottom up – är legitima i en demokrati. Förutsatt att yttrandefriheten är fri, är det självklart legitimt att partier och politiker försöker bilda opinion, precis som när massmedia, in- tressegrupper, företag och enskilda aktiva opinionsbildare gör det. Men eftersom olika elitgrupper, inklusive de politiska partierna, oftast har mer opinionsbildningsresurser, än mer eller mindre löst organiserade medborgaropinioner är det kanske inte så underligt att bottom up-processer ibland uppfattas som något mer demo- kratiska än top down-processer. är ett exempel. Han tyckte inte partipåverkade opinioner var riktigt rumsrena. Han ansåg att produktionen av politiska krav nästan helt hade övergått från väljarna till ´partibyråkraterna`och att väljarna blir konsumenter ställda inför partiledningarnas rika produktion (1971). Bottom up-processen ligger närmast deltagar- demokraternas credo. Top down-processer är mer naturliga för partidemokrater och kanske också för ansvarsdemokrater. Följsamma opinionsförändringar bland väljare och valda Tack vare de systematiska representationsundersökningar som gjorts i har vi tillgång till ett unikt material som kan belysa åsiktsförskjutningar och åsiktssamspel mellan väljare och valda i den representativa demokratin. Från de fyra studier som genomfördes har vi tillgång till aderton sakfrågor där vi på ett jämförbart sätt har mätt väljarnas och riksdagsmännens åsikter vid minst två olika tid- punkter. Resultaten visar på en stor följsamhet mellan väljar- opinion och riksdagsopinion när det gäller hur åsikter har för- ändrats. I av de studerade fallen har opinionsför- ändringarna varit parallella. Opinionsvindarna har oftast blåst åt samma håll. Och det var top down-processen, att väljarnas åsikter förändrades åt håll, som var vanligast (av fallen). Bottom up-processen – att riksdagsopinionen försköts åt väljarna till – var något ovanligare (av fallen). Oföljsamma opinionsförskjutningar förekom oftare när vi ser på resultaten inom partierna – av fallen mot för och valmanskåren som helhet. Top down-processen var något vanligare förekommande i tre partier som intar ytter- positioner i många olika sakfrågor (v, mp och m), medan bottom up-processen förekom oftare inom s, c och fp. Resultaten visar också att bottom up-processen förekom något mer när vi studera- de opinionsförändringar över längre tidsperioder (mellan nio till ) än när den undersökta perioden var kortare (mellan tre till ). Effekten av en majoritet av opinionsförändringarna blev att åsiktsrepresentationen ökade, speciellt när vi studerar läng- re tidsförlopp. Det är ett normativt tilltalande resultat. Opinions- förändringar i en representativ demokrati bör leda till det vi fann, att väljare och valda närmar sig varandra åsiktsmässigt, inte fjärmar sig från varandra. Ett något mer spekulativt resultat, givet det begränsade materi- alet, är att opinionsförändringar enligt top down-processen oftare gav upphov till en ökad åsiktsöverensstämmelse än opinionsför- skjutningar enligt bottom up-modellen. Svensk opinionsbildning ovanifrån har m.a.o. varit framgångsrik i ett viktigt avseende – politikerledda opinionsförändringar har tenderat att leda till en ökad åsiktsrepresentation . I de fall när väljaropinion har gått först och följts av riksdagsopinionen, har åsiktsöverensstämmelsen försämrats i majoriteten av fallen (1997:265-839). Det något paradoxala resultatet är alltså att elitdrivna opinionsförändringar oftare gav upphov till en ökad åsiktsrepresentation än massdrivna opinionsförändringar. En bra illustration till att opinionsbildning och politiskt ledarskap inte behöver innebära ökade klyftor mellan väljare och valda. Represen- tation ovanifrån är en lika legitim och naturlig ingrediens i en representativ demokrati som representation underifrån. representanter skall ägna sig både åt ledarskap och avspegling, fast kanske inte och i samma frågor. Dynamisk representa- tion fungerar. Siéyès, och skulle kanske inte känna igen sin upp- finning så här efteråt. Dagens partidemokrati är i många avseenden annorlunda än den lätt elitistiska och mycket individualistiska förtroendemannademokrati de propagerade för. Partiernas starka ställning och partidisciplinen i parlamenten skulle de inte ha uppskattat. De trodde på upplysta mäns förnuft, obun- det av väljare, hemmavalkretsar och partier. Vad de skulle ha känt igen och måhända också uppskattat är det klara draget av represen- tation ovanifrån som utmärker moderna partidemokratier. Den sociala rekryteringen till valda församlingar är sned till förmån för samhällets gynnade och resursstarka grupper. De gamla grekernas insikt att val är mer elitistiska än lottdragning har visat sig vara mycket riktig. Och valda representanter anammar oftast rollupp- fattningar som betonar ledarskap – Burkes individualistiska roll respektive partiföreträdarrollen. Rollen som väljarnas företrädare är klart mindre populär, utom bland väljarna själva som gärna ser att valda representanter uppträder som väljardelegater. Graden av åsiktsrepresentation är också begränsad, genom- snittligt sett klart sämre än om parlamentsledamöterna lottats fram. Opinionsledarskap där valda representanter går före och bildar opinion är vanligare än att valda representanter anpassar sig eller anpassas till väljarnas åsikter. Ett åsiktssamspel existerar mellan väljare och valda men det är oftast politikerna som för och väljarna som följer efter. Likt ansvarsdemokraterna skulle och ha uppskattat det klara draget av ledarskap i den repre- sentativa demokratin. Men de skulle inte ha uppskattat att valda förtroendemän har så begränsade kunskaper om vad väljarna tycker. Och att önsketänkande är en viktig faktor när valda repre- sentanter försöker orientera sig om vad medborgarna anser. Att vid behov på ett riktigt sätt kunna anticipera väljarnas reaktioner är viktigt för ansvarsdemokrater. tyckte inte att valda leda- möter skulle ta hänsyn till väljaropinionen, men det var inte fel att känna till den. Det minskande förtroendet för partierna skulle dock och ha välkomnat, men den samtidiga nedgången i tilltron till politikerna och till demokratins institutioner skulle ha oroat dem, precis som det oroar partidemokrater och deltagandedemokrater. Att sedan stödet för demokratin som ideal är starkt och på tillväxt utanför de etablerade demokratierna är naturligtvis positivt för alla, men ger ingen riktig tröst eftersom det på något vis tas för självklart. Deltagandedemokrater kan glädja sig åt att medborgarnas kun- skaper inte är speciellt dåliga när det gäller den mest relevanta poli- tiska informationen, även om den ibland kan vara si och så när det gäller kännedom om institutionella procedurer. De kan också glädja sig åt att medborgarnas självförtroende ökar liksom engage- manget utanför partierna. Men, hävdar deltagandedemokraterna, den ökande kompetensen och engagemanget har svårt att få ett meningsfullt utlopp. Det blockeras av partidemokratins stela ovanifrånperspektiv. Enligt deltagandedemokraterna rymmer ansvarsdemokraternas och partidemokraternas betoning av ledar- skap och representation ovanifrån faran att medborgarna – som ser de ökande klyftorna till valda politiker – tappar förtroendet inte bara för politikerna utan också för demokratin. Argumentet har dock inte fått något entydigt stöd i de studier som gjorts, men det har heller inte kunnat fasifieras. I vissa av- seenden har valda politiker avlägsnat sig från väljarna, i andra inte. När det t.ex. gäller åsiktsrepresentation kan vi inte iaktta någon ökad klyfta i . Däremot har klyftan varit relativt stor . EU-frågan och flyktingfrågan är tydliga exempel på sak- frågor där åsiktsskillnaderna är stora mellan väljare och valda och där den väljargrupp som är underrepresenterad i parlamentet tenderar att ha ett lägre förtroende för såväl politiker i allmänhet som för som institution. Missnöje med den förda politiken spiller över på politikerna och på demokratins institu- tioner. Stödet för en dylik teori är dock än så länge begränsat. Det kan inte hävdas att deltagardemokraterna lyckas leda i bevis att ansvarsdemokraternas elitism är en av orsakerna till den tilltagande politiska misstron. Men det är fortfarande en het hypotes. Ansvarsdemokraterna kan försvara sig med att det mest väsentliga inte är varifrån politiker kommer och vad de tycker. Det mest väsentliga är att väljarna skall kunna utkräva ansvar. Och kan de hänvisa till resultat att politikertilltron är högre i politiska system som utmärks av goda möjligheter till ansvarsutkrävande, där väljarna lättast kan identifiera de skyldiga och eventuellt byta ut dem. Politikermisstron tenderar att vara något högre i system där väljarna har svårare att finna och kasta ut de skyldiga. Överallt i det nutida kan man se förkortningen SPQR. Den står för uttrycket Senatus populusque . Översatt betyder det Senaten och det romerska folket. stod det på härens fälttecken. Det symboliserade enheten mellan härskarna och folket. Vi kan nog lugnt utgå ifrån att den enheten inte alltid var hundraprocentig under tusenåriga historia. Härskare har alltid framhållit att de har folkets stöd. Det revolutionerande med den tvåhundraåriga uppfinningen representativ demokrati är att härskarnas sanning numera kan prövas. Medborgarna kan via valen visa om det finns något stöd eller ej. Den teoretiska debatten liksom den empiriska forskningen kring representativ demokrati har fokuserats på samma centrala term, dvs. graden av folkligt stöd. I vilken utsträckning bör härska- re ha ett folkligt stöd och har olika demokratiska härskare något folkligt stöd? Forskningen har inte några enkla svar på vare sig den normativt-idémässiga frågan eller på den empiriska frågan. An- svarsdemokrater, partidemokrater och deltagandedemokrater kan alla finna argument och resultat som kan tyckas stärka deras posi- tion. Debatt och forskning måste som alltid fortsätta. Det stolta utropet SPQR kan påminna oss om att vara hälsosamt skeptiska när någon hävdar att de vet sanningen eller att de representerar folket. Så här tvåtusen år efteråt vet vi att senaten inte alltid representerade romerska folket. är professor i statsvetenskap vid . Aardal, , 1995. Konflikt og Opinion. Political Institutions and Satisfaction With Democracy. , 91: 66-81. Demokratinormer i ett medborgar- perspektiv. I , S. & , L. (red.) Barber, B. CA: University of Berelson, B., Lazarsfeld, P. F. & McPhee, W. 1954. A Study of Opinionformation in a Presidential Campaign. , , 1998. Exposure to the Campaigns. I Todal , A., Pesonen, . & , M. (eds.) To or Not to . Three Nordic Referendums on Membership in Union. , , 1997. Voting and Political Attitudes in : A Study of the 1994 Election. Samtal om demokrati. Svenska EU-parlamentarikers representa- tivitet. I , , (red.) på nära håll, : . Stigande förtroende för under valår. I , S. & , L. (red.) Personval och normativa representa- tionsprinciper. , och , 1996. Invandrarna, demo- kratin och samhället. Om invandrarnas politiska deltagande i dagens . I På medborgarnas villkor. SOU 1996: 162. Converse, Philip.E. & , 1986. Political Representation in . Crozier, , , . & Watanuki, Joji 1975, The Crisis of Democracy: Report on the Governability of Democracies to the Trilateral Commission. Med en invandrarministers ögon. Forsk- ningsrapport 5. Political Support in Advanced Industrial Democracies. I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. Partigrupper, repraesentation og styring. Easton, 1965. A Systems Analysis of Political Life. Easton, 1975. A Reassessment of the Concept of Political Support. , 5: 435-57. How MPs Define their Task. I , , . Beyond and Congress. The Nordic Experience. Beyond and Congress. The Nordic Experience: : . , , 1996. Representation from Above: Members of Parliament and Representative Democracy in . Aldershot: Darthmouth. Eulau, 1967 Changing Views of Representation. I I. de (ed) Contemporary Political Science: Toward Empirical Theory. 1987 The Congruence Model Revisited, Legislative Studies Quarterly, 12, 171-214. Retrospective Voting in Elections. , , 1994. Vardagens villkor: Levnadsförhållanden i . , , Guidorossi, G. & , 1995. Support for the . I Klingemann, H.D. & , D. (eds.). Citizens and the State. Svenska folket och löntagarfonderna. En studie i politisk åsiktsbildning. Sex förklaringar till valet av parti. I , , Grönt. En bok om 1988 års riksdagsval. , , 1995. Samtida demokratiteoretisk debatt. SOU 1997:56, bilaga 2. The Psychology of Interpersonal Relations. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi. representerar svenska folket. Empiriska studier i representativ demokrati. Medborgerlig tillit i det civila samhället. I , S. & , L. (red.) SOM- rapport nr 16. I , och , Bo (red) Vetenskapen om politik. till professor emeritus . Dynamic Opinion Representation, Scandinavian Political Studies. Svenska folket är si så där nöjda med hur demokratin fungerar i . I , S. & , L. (red.) Ett missnöjt folk? Collective Policy Congruence Compared. I , W. et al., Policy Representation in Western Democracies. Down and Down We Go: Political Trust in . I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. Wishful Thinking Among European Parlamentarians. I , H. & . Political Representation and Legitimacy in Union. & , K., and . The Nordic Experience. , , 1988. , , (red.) Voter Turnout from 1945 to 1997:A Global Report. Inglehart, 1999. Postmodernization Erodes Respect for Autohority, but Increases Support for Democracy. I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. Inter-Parliamentary Union 1999. . & , R. 1994 Studying Substantive Democracy. 27: 9-17. I , , . Beyond and Congress. The Nordic Experience. Kaase, , 1995. Beliefs in Government. , , 1999. Parliament, the National Parliaments, and European Integration. Klingemann, 1999. Mapping Political Support in the 1990s: A Global Analysis. I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. Klingemann, , (eds.) Citizens and the State. Folket och eliterna. En studie i modern demokratisk teori. Om vår tids demokratisyn. The Confidence Gap: Business, Labor and Government in the Public Mind. : Free Press. Listhaug, 1997. Confidence in Political Institutions: 1982-1996, paper presented for a research seminar on Confidence in Governance, , Lovenduski, , Pippa (eds.) Gender and Party Politics. Manin, 1997. The Principles of Representative Government. I Loewenberg, G. (ed) Handbook of , och , (red.) på nära håll. & Stokes, D.E. Constituency Influence in Congress. , , H. & Listhaug, 1999. Political Performance and Institutional Trust. I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. , , R., Herrera, R., , P., , J., , S. and , B. Policy Representation in Western Democracies. Behind the : Winning the Presidency in the Nineties. Narud, Valen, 1999. Does Social Background Matter? I , P. & , K. Beyond and Congress. The Nordic Experience : . Social and Political Trust in Established Democracies. I , P. Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. , Pippa 1996. I LeDuc, L., , R. & , P. (eds.) Comparing Democracies: Elections and Voting in Global Perspective. Thousand Oaks: . , Pippa (ed) 1999a. Global Support for Democratic Governance. , Pippa 1999b. Institutional Explanations for Political Support. I , P. (ed) Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. Nye, , , , . (eds.) , , 1995. Kvinnor som väljare och valda. & , R. The Rational Public: Fifty Years of Trends in Americans´ Policy Preferences. Pateman, 1970. Participation and Democratic Theory. Väljarna och valet . Rapport 2, : SCB, Liber. , m.fl. 1998. Demokrati och medborgarskap. Opinionsmätningarna och demokratin. , , , , 1989. The Politics of Presence. Pitkin, 1967. The Concept of Representation. , , D. The Comparative Study of Political Elites. Englewood , N.J., . , , D. Making Democracy Work. Ragsdale, L. Disconnected Politics: Public Opinion and Presidents. I Norrander, B. & Wilcox, C. (eds.) Understanding Public Opinion. : CQ Press. Riket, valkretsen och hemkommunen: Lokal och regional representation i den svenska sista andra kammare. : Studies in Politics: 36. , Bo 1999. Förtroende för andra och förtroende för politiska institutioner. I , S. & , L. (red.) , ; 1995. Political Parties in Decline. I Klingemann, H-D. & , D. (eds.) Citizens and the State. , , 1999. Political Representation and Legatimacy in Union. Schumpeter, , A. Capitalism, Socialism and Democracy. : , Publishers. , Bo 1969. Representationsundersökningens forsknings- program. Relationer mellan väljare och valda på rikspolitisk nivå. : (stencil). The Comparative Study of 1999. into Political Representation: Failing Democracy or Failing Models?. I , . and , (eds.) Elections at Home and Abroad. Essays in of . , (1961, 1971). Topf, 1995. Beyond Electoral Participation. I Klingemann, H.D. (eds.) Citizens and the State. The Decline of American Political Parties, 1952-1988. Support for Integration: Elite or ? I Niedermayer, O. & Sinnot, R. (eds.). Public Opinion and Internationalized Governance. Wängnerud, 1998. Politikens andra sida: Om kvinno- representation i riksdag. Studies in Politics.