sou · GNB3109 · 2000-01-01 00:00:00 — Slutligen kan nämnas att det är som har tillsyn över i riket (67 §) och att det ankommer på styrelsen att följa och vidareutveckla . Den regionala tillsynen över social- tjänsten i länet handhas av (68 §). 2.3Lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall samt verkställighet av sluten ungdomsvård Som har nämnts kan enligt lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga och lagen (1988:870) om vård av missbru- kare i vissa fall vård beredas den enskilde utan att han har samtyckt till det. Det saknas anledning att i detta sammanhang redovisa förutsätt- ningarna för att sådan tvångsvård skall kunna beredas den enskilde eller att gå in närmare på de båda författningarna. Däremot finns det skäl att översiktligt beröra vissa av de bestämmelser som gäller beträffande vår- den. 2.3.2Lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Inledningsvis kan nämnas att beslut om vård med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) medde- las av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 §). För vårdens innehåll och utformning gäller – förutom föreskrifterna i LVU – bestämmelserna i socialtjänstlagen (10 § andra stycket). vårdansvar är fastslaget i 22 § socialtjänstlagen. Där sägs att socialnämnden skall sörja för att den som behöver vårdas i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. bestämmer hur vården enligt LVU av den unge skall ordnas och var han skall vistas (11 §). skall i första hand placera den unge antingen hos en annan familj än den egna eller på någon lämplig institution. Nämnden får dock medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom. Vården skall dock alltid inledas utanför den unges eget hem. Enligt 12 § skall det finnas särskilda ungdomshem för vård av unga som på grund av missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende behöver sär- skilt noggrann tillsyn. Behovet av sådana hem skall enligt 23 a § social- tjänstlagen tillgodoses av staten. är central förvaltningsmyndighet för dessa hem och styrelsen leder och har tillsyn över verksamheten vid hemmen. Staten kan dock om det finns särskilda skäl för det genom avtal uppdra åt ett landsting eller en kommun att in- rätta och driva sådana hem. Om socialnämnden har beslutat att den unge skall vistas i ett särskilt ungdomshem, skall anvisa plats i ett sådant hem. Enligt 13 § skall socialnämnden noga följa vården av den som får vård med stöd av LVU. 2.3.3Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) är det socialnämnd som tar initiativ till beredande av vård med stöd av la- gen. För tvångsvårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte något annat anges i LVM (2 § andra stycket). Tvångsvård lämnas genom hem som är särskilt avsedda att lämna vård enligt LVM (LVM-hem). Ett sådant hem skall ha en styrelse som utses av (22 §). För missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det finnas LVM-hem som är anpassade för sådan tillsyn (23 §). Enligt 23 a § socialtjänstlagen skall behovet av sådana hem som avses i 22 och 23 §§ LVM tillgodoses av staten. är central förvaltningsmyndighet för även dessa hem. Styrelsen leder och har till- syn över verksamheten vid hemmen. Staten kan dock om det finns sär- skilda skäl för det genom avtal uppdra åt ett landsting eller en kommun att inrätta och driva sådana hem. Enligt 25 § skall efter anmälan av social- nämnden anvisa plats i ett LVM-hem. I 26 § sägs att den som förestår vården vid ett LVM-hem skall fort- löpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården framskrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt. infördes en ny frihetsberövande påföljd för unga lagöverträdare, sluten ungdomsvård (31 kap. 1 a § ). Verk- ställigheten av denna påföljd, som regleras i lagen (1998:603) om verk- ställighet av sluten ungdomsvård, skall ske vid sådana särskilda ung- domshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. ansvarar för verkställighe- ten av påföljden. 2.4Vissa andra uppgifter som enligt lag eller förordning åvilar socialnämnd (eller den nämnd som kommunen utser att fullgöra kommunens uppgifter inom , 4 § andra stycket socialtjänst- lagen 1980:620) arbetsuppgifter är – som för övrigt framgått redan av det föregående – inte uttömmande reglerade i socialtjänstlagen. uppgifter på det fam iljerättsliga området regleras t.ex. inte endast i socialtjänstlagen utan även i . I föräldrabal- ken finns regler om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap och underhållsbidrag till barn, om medverkan i frågor om vårdnad, boende och umgänge samt om medverkan i samband med adoptioner. har vidare vissa uppgifter vid handräckning enligt 21 kap. , dvs. vid verkställighet av domar, beslut eller avtal om vårdnad boende eller umgänge. Vidare föreskrivs i 42 § första stycket (1981:750) att socialnämnden, om nämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad eller förmynderskap för en underårig, skall göra framställning eller ansökan om det hos den domstol till vilken ärendet hör. Detsamma gäller om nämnden i förekommande fall bedömer att en underårig är i behov av målsägandebiträde. Enligt 42 § andra stycket socialtjänstförordningen skall socialnämn- den till överförmyndaren anmäla om nämnden finner att god man eller förvaltare enligt bör förordnas för någon, att någon inte längre bör ha förvaltare, eller att det föreligger sådana förhållanden som talar för att en förälder inte kommer att förvalta sitt underåriga barns egendom på ett betryggande sätt. skall dessutom enligt ett antal olika författningar till myndigheter och domstolar inkomma med yttranden när så begärs, t.ex. enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga la göver- trädare, namnlagen (1982:670) och körkortsförordningen (1998:980). I 11 § första stycket lagen med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare föreskrivs att åklagaren under vissa förutsättningar – innan han fattar beslut i åtalsfrågan beträffande den som misstänks för att ha begått brott innan han har fyllt – skall inhämta yttrande från soci- alnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen har ansvaret för den unge. Ett sådant yttrande är också en förutsättning för att domstolen som påföljd för brottet skall kunna överlämna den unge till vård inom och – om det inte finns särskilda skäl – för att den som inte har fyllt skall kunna dömas till fängelse (28 §). Ett yttrande enligt 11 § första stycket skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge samt en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta, varvid arten, omfattningen och varaktigheten av åtgärderna skall framgå. Yttrandet skall, om åklagaren begär det eller nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt (11 § andra stycket). I 11 § tredje stycket föreskrivs att nämnden även utan samband med yttrande skall lämna åklagaren de upplysningar som denne begär i fråga om den unge. Enligt 45 § namnlagen (1982:670) ankommer det på socialnämnd att yttra sig till domstol i vissa ärenden om barns namnbyte. I sådana ären- den skall socialnämnden, om det inte är olämpligt, söka klarlägga bar- nets inställning och redovisa den för rätten. 36 Begreppet socialtjänst SOU 1999:109 Enligt 7 kap. 2 § körkortslagen (1998:488) prövar ärenden om bl.a. körkortsingripande. Enligt 5 kap. 2 § första stycket körkortsförordningen (1998:980) skall , om det finns anled- ning anta att en körkortshavare inte uppfyller de förutsättningar som gäller för att inneha körkort, skyndsamt utreda dennes lämplighet. I ett sådant ärende får höra bl.a. socialnämnd, om nämndens yttrande har betydelse för ärendet (5 kap. 2 § andra stycket körkortsför- ordningen). Vidare finns i en rad författningar bestämmelser som innebär upp- giftsskyldighet för socialnämnden (). I det följande redovi- sas en del av dessa författningar. I 6 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. sägs att socialnämnden på begäran av rätten, åklagaren eller fri- vårdsmyndigheten skall lämna upplysningar om den misstänkte och före- slå de åtgärder som nämnden anser behövs för att främja hans anpass- ning i samhället. Enligt 8 § är skyldig att lämna ut sådana uppgifter om en misstänkt som be hövs för ett läkarintyg enligt 7 § sam- ma lag. I 14 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk unders ökning sägs att bl.a. är skyldig att lämna ut sådana uppgifter om den misstänkte som behövs för en rättspsykiatrisk undersökning. Enligt 3 och 5 §§ förordningen (1994:1763) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare gäller att socialnämnden är skyldig att besvara vissa förfrågningar från åklagaren som rör vilken vård inom som har anordnats för en ung lagöverträdare. Av 43 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och 24 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård framgår att skall lämna ut uppgifter om en patient, om det be hövs för att chefsöverläkare, sakkunnig eller skall kunna fullgöra sina åligganden en- ligt nämnda lagar. Enligt 11 kap. 6 § utlänningslagen (1989:529) skall socialnämnden på begäran av regeringen, , , eller en polismyndighet lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna be hövs i ett ärende om uppehållst illstånd eller för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. När socialnämnd första gången vidtar åtgärd i ett ärende om social- tjänst som angår en utlänning, skall nämnden enligt 6 kap. 2 § 3 utlän- ningsförordningen (1989:547), utom i vissa särskilda undantagsfall, un- derrätta polismyndigheten härom. I 14 a § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap föreskrivs att socialnämnden på begäran av regeringen, , eller en polismyndighet skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna be hövs i ett ärende om svenskt medborgarskap. 2.5Viss annan verksamhet som i 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) förstås som, räknas till eller jämställs med social- tjänst I 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), som innehåller bestämmelser om sekretess på område, anges i tredje stycket vad som avses med socialtjänst. Där sägs att med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av Statens institutionsstyrel- se. Till socialtjänst räknas enligt bestämmelsen också verksamhet hos annan myndighet som innefattar omprövning av socialnämnds beslut eller särskild tillsyn över nämndens verksamhet samt verksamhet hos invandrarbyrå. Med socialtjänst jämställs vidare verksamhet rörande ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar, ären- den om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänning- ar, ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade, ärenden om allmän omvårdnad hos nämnd med uppgift att bedriva patientnämnds- verksamhet samt verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. I det följande berörs en del av de verksamheter som har nämnts. Som nämndes förstås i 7 kap. 4 § tredje stycket sekretesslagen med socialtjänst verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den sär- skilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av . I det följande redovisas inte bara Statens institutionsstyrelses lagreg- lerade verksamhet utan även annan verksamhet som styrelsen bedriver. är, som har nämnts, central för- valtningsmyndighet för sådana hem som avses i 12 § lagen ( 1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (särskilda ungdomshem) samt 22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM-hem). Enligt förordningen (1996:610) med instruktion för Statens institu- tionsstyrelse skall styrelsen (2 §) särskilt svara för 1. planering, ledning och drift av samt tillsyn över de särskilda ungdomshemmen och LVM- hemmen, 2. anvisning av platser till hemmen, 3. ekonomisk styrning, resultatuppföljning och kontroll, 4. metodutveckling, forskning och ut- vecklingsarbete. Vidare får styrelsen enligt förordningen (3 §) mot avgift utföra uppdrag åt kommuner i samband med avgiftning av missbrukare, utslussning, eftervård eller andra insatser enligt socialtjänstlagen (1980:620) som anknyter till verksamheten vid särskilda ungdomshem och LVM-hem. Av 11 § socialtjänstförordningen (1981:750) följer att Statens insti- tutionsstyrelse i vissa fall kan bedriva även hälso- och sjukvård. Styrel- sen kan också bedriva skolverksamhet. Detta följer av 12 § socialtjänst- förordningen, 10 kap. 2 § skollagen (1985:1100) och förordningen (1983:28) om undervisning av barn och ungdomar som vistas vid sär- skilda ungdomshem. Som redovisats i avsnitt 2.3.4 ansvarar även för verkställigheten av den, , införda nya frihets- berövande påföljden för unga lagöverträdare, sluten ungdomsvård. En invandrarbyrå är en frivillig serviceinrättning med uppgift att dels hjälpa invandrare till rätta i samhället, dels informera olika kommunala förvaltningar och kommuninvånare om invandrarnas bak- grund, språk och kultur. fanns invandrarbyrå i ca 120 kommu- ner. Ofta svarar invandrarbyrån för kommunens tolkförmedling. (uppslagsbok, , 1992). I de kommuner som inte har en särskild invandrarbyrå, handläggs även frågor som rör invandrare inom ramen för . T.ex. kan nämnas att tidigare hade en särskild invandrarnämnd med tillhörande förvaltning, i vilken handlades alla ärenden enligt social- tjänstlagen som rörde individ- och familjeomsorgen, lagen om vård av missbrukare i vissa fall och lagen om vård av unga, som avsåg invandra- re. Därutöver, dvs. utanför , handlade förvaltningen ären- den enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande, m.fl., lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar samt ansvarade för svenskundervisning för invandrare (13 kap. skollagen). Denna förvaltning svarade även för kommunens samla- de tolkförmedling samt handlade ansökningar om statsbidrag på området och beredde avtal om flyktingmottagande. hanteras i samtliga dessa frågor integrerat i den ordinarie verk- samheten i de olika stadsdelsnämnder som finns i kommunen. 2.5.4Bistånd m.m. åt flyktingar och vissa andra utlänningar Enligt lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar får en kommun – i stället för socialbidrag – bevilja introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar som har tagits emot i kommunen inom ra- men för det kommunala flyktingmottagandet. Det är således kommunen som skall besluta om systemet med introduktionsersättning skall införas. Kommunen fastställer nivån på introduktionsersättningen. Ett villkor för att introduktionsersättning skall få beviljas är att flyktingen förbinder sig att följa en introduktionsplan som fastställts av kommunen efter samråd med den enskilde flyktingen. I lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. finns be- stämmelser om sysselsättning för och bistånd till vissa utlänningar. Det är som har huvudansvaret för mottagandet av ut- länningarna och verket svarar för att bistånd lämnas enligt bestämmel- serna i lagen. Den som omfattas av lagen har inte rätt till bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen för förmåner av motsvarande karaktär. Det är som skall besluta om och betala ut eko- nomiskt bistånd till asylsökande. får uppdra åt någon annan att svara för själva utbetalningen. Beträffande vissa av utlänning- arna – de som har ansökt om uppehållst illstånd i och av särskil- da skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas – skall dock bistånd beslutas och betalas ut av socialnämnden i den kommun där ut- länningen vistas. 2.5.5Stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade inne- håller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service åt personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, eller med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar 40 Begreppet socialtjänst SOU 1999:109 betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfat- tande behov av stöd eller service (1 §). Lagen, som till sin karaktär är en s.k. rättighetslag, innebär inte nå- gon inskränkning i de rättigheter som den enskilde kan ha enligt någon annan lag, t.ex. enligt socialtjänstlagen (4 §). Insatserna för särskilt stöd och service är (9 §) 1) rådgivning och an- nat personligt stöd som ställer krav på särskild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funktionshinder, 2) biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostna- der för sådan assistans, till den del behovet inte täcks av beviljade assi- stanstimmar enligt lagen (1993:389) om assistansersättning, 3) ledsagar- service, 4) biträde av kontaktperson, 5) avlösarservice i hemmet, 6) korttidsvistelse utanför det egna hemmet, 7) korttidstillsyn för skolung- dom utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov, 8) boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet, 9) bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna, 10) daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig. Varje kommun är ansvarig för samtliga nu angivna stödformer med ett undantag (2 §). Undantaget gäller insatsen "rådgivning och annat per- sonligt stöd" (9 § 1), som faller under ansvarsområde. Led- ningen av eller kommunens verksamhet enligt lagen skall utövas av en eller flera nämnder som fullmäktige utser (22 §). Enligt 17 § får dock ett landsting eller en kommun med bibehållet ansvar sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt lagen. När det gäller insatsen personlig assistans (9 § 2) bör särskilt fram- hållas kommunernas grundläggande ansvar. Kommunerna – som har ett basansvar för stöd- och serviceinsatser – skall finansiera beviljad assi- stansersättning för de första för alla som beviljats assistansersättning. Om behovet av personlig assistans överstiger skall emellertid staten enligt lagen (1993:389) om assistansersättning bekosta de timmar som överstiger 20. Frågor om assistansersättning administreras av de allmänna försäkrings- kassorna. Kommunerna debiteras för de första . Rätten till insatser enligt 9 § 2 upphör när den insatsberättigade har fyllt . I 23 och 24 §§ finns bestämmelser om enskild verksamhet, som i hu- vudsak överensstämmer med motsvarande bestämmelser i socialtjänstla- gen. har den centrala tillsynen över verksamhet enligt la- gen (25 §). Styrelsen skall därvid följa, stödja och utvärdera verksam- heten samt informera om den och stimulera till vidareutveckling. över verksamheten inom ett län ankommer på , som har rätt att inspektera verksamheten (26 §). 2.5.6Ärenden om parkeringstillstånd för rörelsehin- drade I lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplå- telser av offentlig plats, m.m. och i vägtrafikkungörelsen ( 1972:603) finns bestämmelser bl.a. om att rörelsehindrade av kommunen får befrias från skyldighet att erlägga parkeringsavgift och att kommunen när det gäller rörelsehindrade får besluta om undantag från bestämmelser som avser stannande och parkering. Ansökningar om parkeringstillstånd för rörelsehindrade prövas av en nämnd – som regel av en annan nämnd än socialnämnden. I sådana ärenden infordras regelmässigt läkarintyg när ansökan om till- stånd görs första gången. Läkarintygen kan vara mycket detaljerade och det förekommer att de ursprungligen varit avsedda för ansökan om olika typer av bidrag eller andra förmåner. 2.6Annan verksamhet som kan anses ha ett nära samband med Som förut har nämnts kunde färdtjänst tidigare utgå antingen som bi- stånd enligt 6 § socialtjänstlagen eller som service enligt 10 § samma lag. Den s.k. riksfärdtjänsten var dock särskilt reglerad i lagen (1993:963) om . ersattes emellertid socialtjänstlagens bestämmelser om färdtjänst och den särskil- da lagen om riksfärdtjänst av en ny lag (1997:736) om färdtjänst re- spektive en ny lag (1997:735) om riksfärdtjänst (prop. 1996/97:115, bet. 1997/98:TU3, rskr. 1997/98:10). Enligt de båda författningarnas över- gångsbestämmelser (SFS 1999:338 och 339) gäller äldre bestämmelser respektive den gamla lagen före ikraftträdandet. Dock skall lagen om färdtjänst respektive lagen om riksfärdtjänst tillämpas på tillstånd som har meddelats före ikraftträdandet, dvs. Innebörden av den ändrade regleringen kan i korthet sägas vara bl.a. att färdtjänst skall betraktas i första hand som en transportform i stället för en form av bistånd. Med färdtjänst avses enligt 1 § lagen om färdtjänst de transporter för personer med funktionshinder. Enligt 3 § ansvarar varje kommun, såvitt gäller kommuninvånarna, för att färdtjänst anordnas inom kommunen och, om det finns särskilda skäl, mellan kommunen och en annan kommun. En kommun får för sina kommuninvånare anordna färdtjänst också i eller mellan andra kommu- ner. Kommunens uppgifter enligt lagen om färdtjänst fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer (4 §). Kommunen får, efter överenskommelse med , om det hör till de länstrafi- kansvariga, överlåta sina uppgifter enligt lagen till trafikhuvudmannen i länet. Uppgifterna får överlåtas även om trafikhuvudmannen är ett ak- tiebolag. Färdtjänst får anlitas av den som efter ansökan har fått tillstånd till det (6 §). Frågor om tillstånd prövas av kommunen där den sökande är folkbokförd eller, om kommunens uppgifter enligt lagen om färdtjänst överlåtits till trafikhuvudmannen i länet, av trafikhuvudmannen (tillståndsgivaren). Innan en trafikhuvudman prövar en ansökan skall den kommun där den sökande är folkbokförd höras. Tillstånd till färdtjänst skall meddelas för dem som på grund av funktionshinder, som inte endast är tillfälligt, har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa med allmänna kommunika- tionsmedel (7 §). För resor med färdtjänst får tillståndsgivaren ta ut en avgift enligt grunder som bestäms i lagen (10 §). Avgifterna skall vara skäliga och får inte överstiga tillståndsgivarens självkostnader. Genom lagen om riksfärdtjänst finns ytterligare möjligheter för svårt funktionshindrade att få ersättning för vissa resor. Enligt 1 § skall en kommun på de villkor som anges i lagen om riks- färdtjänst lämna ersättning för reskostnader för personer som till följd av ett stort och varaktigt funktionshinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt. Kommunens uppgifter enligt lagen om riksfärdtjänst fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer (3 §). Liksom en- ligt lagen om färdtjänst får kommunens uppgifter, efter överenskommel- se med , om det hör till de länstrafikansvariga, överlåtas till trafikhuvudmannen i länet. Uppgifterna får överlåtas även om trafikhu- vudmannen är ett aktiebolag. I socialtjänstlagen (1980:620) fanns tidigare bestämmelser om förskole- verksamhet och skolbarnsomsorg (13–18 §§). Dessa bestämmelser har emellertid inarbetats i skollagen (1985:1100) där de samlats i 2 a kap. (förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg) och 2 b kap. (förskole- klassen). Lagändringen trädde i kraft (SFS 1997:1212), 13–18 §§ i socialtjänstlagen upphörde att gälla (SFS 1997:1229).