sou · GNB3123 · 2000-01-01 00:00:00 — Syftet med Sesam var att skapa bättre förut- sättningar för ett långsiktigt bevarande av kulturarvet och att öka tillgängligheten till samlingarna, bland annat genom digitalisering. Det var i första hand ungdomar som anställdes inom ramen för Sesam. Utvärderingen av projektet visade att samlingarnas fysiska tillstånd och tillgänglighet förbättrats samt att projektet ledde till en kompetensuppbyggnad, bland annat genom de utbildningar som erbjudits Sesam-anställda. Dessutom bidrog projektet till att ett flertal yngre arbetslösa akademiker fick en inblick museivärlden och ovärderliga kunskaper om hur arbetet på ett museum går till. Efter att projektet nu avslutats kan det konstateras att en betydande kompetens inom vård och registrering byggts upp och att det borde vara angeläget att den kompetensen kom till användning i det fort- satta arbetet på museerna. 122 Museernas förutsättningar att hantera designområdet SOU 1999:123 Forskning kring designområdet behöver ges bättre möjligheter till utveckling. Forskning bedrivs på högskolor, men forskningen kring design, formgivning och konsthantverk är försumbar. Detta är en av de uppgifter som traditionellt ingår i museernas uppdrag. Eftersom museerna av naturliga orsaker prioriterar den utåtriktade, publika utställningsverksamheten, som i motsats till forskning ger intäkter, innebär det att de få design- och konsthantverkshistoriker som finns inom den svenska museivärlden endast marginellt kunnat ägna sig åt fördjupade studier. Konsthantverkets, formgivningens och industridesignens historia, liksom den samtida designen skulle behöva dokumenteras, analyseras och forskas om. Forskning och kunskapsutveckling inom designhistoria – och då avses även den samtida – är alltså eftersatta i . Ämnet designhistoria är av central betydelse för museerna inom området, men också för design- och konsthantverksutbildningarna. De personer som arbetar med designhistoria och designteori, på institutioner, högskolor och museer, är relativt få och dessutom spridda på en rad olika arbetsplatser. Den splittrade situationen försvårar utvecklingen av området, eftersom man sällan får möjlig- het att arbeta tillsammans. Både inriktning, kunskaper och kompe- tens styrs av de behov och uppgifter som den egna arbetsplatser har, något som bidrar till ytterligare splittring. För parter från andra områden är det också svårt att veta vart man ska vända sig om man behöver hjälp, stöd och tillgång till kunskap. Eftersom både teorierna kring och den historiska kun- skapen om konsthantverk respektive formgivning och design dess- utom är unga discipliner jämfört med till exempel företagsekonomi, teknik, socialvetenskaper, konst- och arkitekturhistoria skulle det behövas en mer samlad och kraftfull insats. Liknande iakttagelser görs i utvärdering av designhögskolorna i . SOU 1999:123Museernas förutsättningar att hantera designområdet 123 7.7Utbildning inom design och formgivning Designutbildningarna ligger utanför vårt uppdrag. Inte heller ingår det att utreda den undervisning som sker vid våra universitet. För att kunna skapa intressanta utställningar är dock tillgång till per- sonal som är kunnig inom designområdet väsentlig. För att säkra den tillgången krävs att den högre utbildningen kan bidra med en relevant undervisning inom form och design. Det ämne i vilket designens utveckling internationellt brukar ingå är konstvetenskap. På de svenska konstvetenskapliga institu- tionerna har också ett antal uppsatser och ett fåtal doktorsavhandlingar skrivits med teman inom formgivning och design. Till de konstvetenskapliga institutionerna söker sig designhistoriskt intresserade studenter. Men eftersom dessa insti- tutioner förutom traditionell konsthistoria byggt upp andra inrikt- ningar som arkitekturhistoria i fallet med universitethar de konstvetenskapliga institutionerna inte de lärarkrafter och undervisningsresurser som behövs för att tillfreds- ställa dessa studenters behov av fackkunskap och handledare. Ingen av de konstvetenskapliga institutionerna i kan alltså erbjuda en undervisning med inriktning mot design- historia. ökar efterfrågan på sådana föreläsningar, från de designutbildningar som redan existerar och som växer fram i landet. På designhögskolorna ingår teori och historia, men i för- sumbar omfattning jämfört med motsvarande utbildningar i till exempel övriga nordiska länder, i , och . Om inte universitetsvärlden har kapacitet att fylla behovet finns andra modeller att tillgå. På institutioner som till exempel V&A Museum och i , liksom på Center i har man ansett det betydelsefullt att kombinera museiverksamhet med utbildningsverksamhet. På samma sätt finns planer på ett samarbete mellan , , , och Konstveten- skapliga institutionen i . 124 Museernas förutsättningar att hantera designområdet SOU 1999:123 Även i andra svenska universitetsstäder borde kontakten mellan högskolorna och museerna stärkas. Design management är ett ämne som börjar etableras på före- tagsekonomiska institutioner, på nationalekonomiutbildningar samt på den nya designutbildningen på . Situationen för designteori är bättre än för designhistoria inom universitetsvärlden. Designteori har en forskningstradition som sträcker sig ett trettiotal år bakåt i tiden. Men det är främst som detta ämne vuxit, i takt med ett ökande intresse för hur olika former av strukturer och system skapas. Därför återfinns designteori inom områden som till exempel arkitektur, teknikutveckling, organisation och sociologi. Det kan tyckas vara vitt skilda ämnesinriktningar. Men drar de lärdom av varandras iakttagelser, eftersom de har påtagliga likheter i problemställningar. De som arbetar med dessa områden förenas genom sitt intresse för förändringar av människans grundläggande betingelser. Trots att designteori är en relativt ung akademisk inriktning, har den i viss mening kommit längre – eller i varje fall utvecklats i större omfattning och – än designhistoria. I de musei- och utställningssammanhang som är aktuella i denna utredning kan jag se att designteori främst har ett behov av en bättre kanal för sina resultat, det vill säga högskolans tredje uppdrag. Men det behövs också bättre möjligheter till möten, samverkan och gemensamt lärande med inte minst användarna och allmänheten. Även i detta avseende skulle en musei- och utställningsverksamhet kunna spela en tydligare roll. Utredningen kommer här inte närmare beröra designutbild- ningarna eftersom dessa har utretts av . Men jag anser att det är viktigt att uppmärksamma be hovet av en fördjupad kompetens, som till exempel kan utnyttjas i musei- och utställ- ningssammanhang. har i sin rapport om design- utbildningarna påpekat behovet av fler teoretiska inslag. Jag kan också konstatera att det i finns en rad designutbildningar, både på grund- och högskolenivå, som skulle behöva ha tillgång till en designhistorisk och -teoretisk arena – och då avses inte enbart , , SOU 1999:123Museernas förutsättningar att hantera designområdet 125 , Handarbetets Vänners skola, , Nyckel- viksskolan, RMI-Berghs, med flera utan också de universitets- utbildningar som likt /Marknads- , och integrerat design i sina utbildningsprogram. För de museer och andra publika institutioner som skall för- medla design- och konsthantverksområdet i form av utställningar och aktiviteter kring utställningarna är det viktigt att det finns kompetenta personer att anställa och anlita. Därför måste jag här poängtera det eftersatta utbildnings- och forskningsbehovet. De förslag som jag lämnar i detta delbetänkande hanterar inte alla de förnyelsebehov som jag resonerat om här. Min ambition är att framför allt att åstadkomma bättre samverkan mellan museer när det gäller design- och formgivningsområdet. 8Bakgrund till förslaget om en mötesplats för form och design 8.1Behov av en design- och formarena Designområdet, så som jag valt att beskriva det i detta betänkande, omfattar ett vitt fält: konsthantverk, inredning, grafisk design, industridesign, web-design, tjänstedesign samt formgivning inom keramik, textil, möbler, etc. Det har beröringspunkter med områden som redan är etablerade inom musei- och utställningsvärlden. Till exempel finns kopplingar till flera av de statligt stödda cent- ralmuseer som finns i : , Arkitektur- museet, samt . Inget av dessa museer har emellertid, som jag tidigare nämnt, form och design som sitt kärnområde och ingen av dem har heller statliga anslag eller bidrag specifikt för en designinriktning. Även ett par museer med konsthantverk, formgivning och design som inriktning erhåller statliga stöd. i får statliga anslag, trots att museet har kommunen som huvudman och därför inte styrs av några statliga instruktioner. Anslag ges också till i , vars konsthantverkssamling enligt sina instruktioner har till uppgift att följa konsthantverkets utveckling. Det är ett uppdrag som de ansvariga för avdelningen vidgat till att omfatta hela designområdet. konsthantverkssamlings perspektiv på ämnet har framför allt varit stilhistoriskt. Det har varit föremålens estetiska kvaliteter (färg, form, uttryck, texturer, etc), som lyfts fram i utställningarna, vilket är en naturlig följd av att avdelningen ingår i ett konstmuseum. 128 Bakgrund till förslaget om en mötesplats SOU 1999:123 Det finns alltså i ett konstindustrimuseum samt en museiavdelning, vilkas syfte är att visa olika uttryck, form- och materialegenskaper hos tingen samt en rad museer som tangerar designområdet. Däremot finns det inget museum som har till uppgift att visualisera allt det som bidrar till att något fått eller får sin utformning samt vilken roll detta något sedan haft eller har i sam- hället. För att kunna ge nya aspekter på och skildra form och design på ett kontextuellt sätt måste designområdet behandlas ur ett bredare perspektiv än vad som görs på de befintliga museerna. Ämnet är alltför mångfacetterat för att omfattas av ett enda synsätt. Det finns några få andra institutioner än museer jag tänker framför allt på Svensk Form och dess Dessa har emellertid delvis en annan inriktning än den jag här diskuterar, som är att utveckla, fördjupa och bredda kunskaperna och språket om och ge en historisk bakgrund till samtida formgivning, design och konsthantverk, samt att föra en kritisk debatt om dessa ämnen. För att åstadkomma en dialog behövs fler mötesplatser, form- arenor, som kan förverkliga detta. Den traditionellt museala upp- giften att omfatta hela tidrymden historia-nutid-framtid behövs för att bidra till insikter och reflektioner. Med hjälp av historien kan vi bättre förstå varför utvecklingen blivit den den blivit och att få lärdomar om hur man kan förhålla sig . Det nya är alltid nytt i förhållande till något annat och det är det som gör det nya intressant. En mötesplats är som ordet beskriver en plats där man möts, träffar samman med andra. Behovet av mötesplatser där fördju- pande samtal om design kan föras är stort, särskilt avseende samtal utifrån ett teoretiskt och historiskt perspektiv. En sådan diskussion är en viktig förutsättning för att denna sektor i samhället skall kunna utvecklas, integreras och uppfylla de ambitioner som staten uttryckt i sitt handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design. Det behövs alltså mötes- och utställningsplatser för form, design och konsthantverk. Enkätsvaren från designutbildningarna, designorganisationerna och företagen uttrycker detsamma. Låt mig här reflektera kring några synpunkter om detta ämne. Bakgrund till förslaget om en mötesplats Flera museer har dels i svaren på de enkäter vi skickat ut, dels i de samtal jag fört med dem sagt sig vara villiga att integrera eller knyta designområdet till sin övriga verksamhet. Utbildningsinstitutionerna vill gärna se en exponerings- och mötesarena, som kan fungera som åskådningsplats för studenterna, dels för att bidra till kontakter mellan discipliner, dels för att föra ut och exponera designområdet starkare och tydligare i samhället. Flera enkätsvar efterfrågar ett självständigt formmuseum i . En annan åsikt är att mötesplatser bör förläggas där använ- darna finns och gärna i anknytning till mässor och konferenser. Det finns enkätsvar som går längre än så och anser att designmuseer bör koncentreras till universitets- och högskolestäderna , , och . Vidare finns de som vill se en mötesplats som rymmer hela bredden, från slöjd, konsthantverk, form till design. Från näringslivshåll framhålls att designmuseernas verksamhet bör kunna utnyttjas som plattformar för att skapa medvetenhet om designfrågornas betydelse. Yrkesorganisationer hävdar att staten bör satsa på en museiverksamhet som är aktiv och vänder sig till en bredare publik, en samlingspunkt där allmänhet och unga lika väl som gamla yrkesutövande designer kan mötas. De designfrämjande organisationerna framhåller mötesplatsens roll som fostrande och utbildande men även för att bättre kunna exponera designområdet virtuellt. 8.2Att öka medvetenheten om designområdets betydelse Industrialismens genombrott i var början på det ofantliga varuutbud vi lever med . ökar de immateriella värdena i industriprodukter stadigt i förhållande till de materiella. Produkternas utformning och använ- darvänlighet är utslagsgivande i konkurrensen om konsumenternas gunst. Att tingen fungerar rent tekniskt anses så självklart att det 130 Bakgrund till förslaget om en mötesplats SOU 1999:123 inte räcker som argument för att dra till sig människors uppmärk- samhet. Man kan också se på begreppet immateriell design ur en annan aspekt. Designernas arbete inbegriper dessutom att gestalta nya strukturer, system, processer och tjänster. Men alla dessa former för att lösa behov har också materiella ingredienser som tredimen- sionella ting, verktyg och tvådimensionella grafiska designelement. Även framöver kommer mänskligheten vara beroende av redskap och föremål, av en fysisk verklighet och av en visuellt synlig kommunikation, trots att en ökande del av designarbetet inom informationsteknologin och tjänstesektorn ägnas åt så kallad immateriell design. Det talas ofta om ett paradigmskifte och om att den så kallade elektroniska revolutionen skulle leda till allt fler immateriella designlösningar. Trots det verkar inte produkterna i världen bli färre, snarare tvärtom. Det behövs en dialog kring tingen, en dis- kussion om behov, funktion, roller och betydelser. De överväganden, tillkomstprocesser och gestaltningsalternativ som resulterar i designade ting och system är oåtkomliga för de flesta människor. Som allmänhet har man i regel små möjligheter att få en inblick i denna värld, skaffa sig kunskaper om varför det är som det är och blir som det blir, och hur man genom sina egna val av föremål och tjänster kan påverka utvecklingen. Om fler fick insyn i hur tingen kommer till, vilka överväganden och beslut som producenter, uppfinnare, konstruktörer och designer gjort eller tvingats göra skulle det leda till djupare insikter som kunde gagna hela samhället. Även om en kreativ process då en rad faktorer skall sammansmältas till en helhet inte alltid låter sig beskrivas i ord utan delvis hör till det så kallade tysta kunskapsområdet, kan det för en formgivare efteråt vara viktigt att verbalt analysera resultatet. På så sätt kan han eller hon bättre tillgodogöra sig sina erfarenheter och få ett bredare formregister att laborera med. Ju mer erfarenhet man har, desto djupare och rikare blir den intuitiva förmågan. De yrkesverksamma inom designvärlden behöver utveckla språket kring design. Eftersom design och formgivning till viss del Bakgrund till förslaget om en mötesplats är en intuitiv, skapande process, gör inte designer och formgivare alltid klart för sig på vilket sätt de är påverkade av eller till och med präglade av tidigare gestaltning och av trender i samtiden eller idéer om framtiden. Utställningsformen är ett etablerat sätt att förmedla kunskaper och insikter. Genom att lyfta fram och synliggöra olika fenomen inom design och formgivning, blir de möjliga att diskutera. 8.3För att bredda intresset för designområdet Utformningen av ting, redskap, fordon och den formade miljön kan antingen göra livet enklare eller svårare. Om man dessutom har funktionshinder blir detta ännu mer uppenbart. Eftersom vi alla har erfarenhet av design, finns förutsättningar för alla kategorier av människor att delta i diskussionen, också de grupper i samhället som annars inte har tillgång till de demokratiska och politiska kanalerna, till exempel barn. För att demokratisera formområdet och underlätta konsthantverkets, formgivningens och designens utvecklingsmöjligheter behövs en livligare och bredare debatt för ökad insikt och medvetenhet om områdets betydelse. Medvetenhet är något man utvecklar livet igenom, genom att observera och fundera över omvärlden. Om man aldrig reflekterar över varför något ser ut som det gör, skärper man inte heller sin bedömningsförmåga. Den fysiska omgivningen, både i form av föremål och rumsliga sammanhang, är utomordentliga under- visningsmaterial dessutom gratis. Det startade nordiska projektet , som initierats av , är en lovvärd insats för att väcka ökad medvetenhet. Detsamma kan sägas om många enskilda bildlärares initiativ att låta eleverna i själva pröva hur en designprocess går till. Genom att träna sitt öga, utveckla sin uppfattnings- och argumentationsförmåga får man lättare att göra val, uppskatta när något är väl utformat och protestera när det inte är det. 132 Bakgrund till förslaget om en mötesplats 8.4För att visa att design är en kulturfråga Det finns bland kulturkretsar i en föreställning om att design är något ytligt, något som klistras på och egentligen inte har med innehållet att göra. Detta är troligen en orsak till att design- området försummats eller givits så lite utrymme inom museer och kulturliv. Det finns också inom den traditionella kulturvärlden en åsikt att utställningar och artiklar om samtida designprodukter är en slags förtäckt reklamverksamhet. Men det är naturligtvis en fråga om hur presentationerna görs, hur analyserande, kritiska och diskuterande de är. En välvillig recension av en konstutställning är även den sälj- främjande och gynnar både konstnär och gallerist ekonomiskt, lik- som en positiv artikel om en bok bidrar till ökad försäljning av denna bok. Det finns alltså ekonomiska aspekter på all kultur och behov av intäkter för att något skall kunna fortleva. Jag ser det snarare som en fråga om ting skall betraktas som något ytligt och ointressant eller som något som påverkar och berör vårt samhälle på djupet. Design borde självklart kunna beskrivas och analyseras på samma sätt som andra kulturområden. Precis som en begåvad författare kan få en text att leva, en musiker kan skapa intressant musik, en konstnär kan åstadkomma konstverk som kommenterar vår tillvaro på ett mentalt engagerande och existensiellt sätt, kan en begåvad formgivare, designer eller konsthantverkare åstadkomma ting som berör oss både intellektuellt och emotionellt, ting som blir symboler för en kultur. Redskap, verktyg och bruksföremål, vars främsta uppgift är att fungera i arbete och vardagsliv, kan om de är väl utformade göra arbetet och livet mer njutbara. Design kan alltså både säga något fundamentalt om en kultur och befrämja livskvaliteten. Den som hävdar att design endast är ett påhäng, en glasyr och något ytterst ytligt har helt enkelt inte tänkt färdigt. Bakgrund till förslaget om en mötesplats 8.5Kultur, företag och exponering Ordet kultur har fått ett genomslag också inom verksamheter som traditionellt inte brukar förknippas med detta område, till exempel varuproduktion och andra företagsverksam- heter. Behovet av kulturkompetens inom näringslivet har allt mer uppmärksammats . Näringslivet har ett intresse för företagskultur, det vill säga de värderingar som skapar sammanhållning mellan medarbetare och attraherar kunder och andra intressenter. Men kan vi även se ett tilltagande intresse för området i sig, dit bland annat form och design brukar räknas. Design är i lika hög grad en kultur- som en näringspolitisk fråga. Kulturen i ett land, hur människor lever, arbetar, förhåller sig till varandra och till sin miljö, samt hur de uppfattar tillvaron, skapar den föreställningsvärld som också präglar kontakterna med omvärlden. Hur omvärlden tar emot de kulturyttringar och varor som produceras i ett land, beror på hur omvärlden kan uppfatta och omvandla tingen och företeelserna så att de passar de egna behoven, vare sig det handlar om en längtan efter exotism eller efter något vardagligt, hemvant och naturligt. Genom tingens språk får man förklaringar till både sin egen och andras kultur. Tingen ger öppningar till värderingar och livsmönster, något som kan vara ovärderligt, om man vill kommu- nicera idéer och/eller handla med omvärlden. Mot den bakgrunden är det märkligt hur lite vi funderar över tingens, det vill säga, designens förmåga till kommunikation. 1996 bjöd i in ett flertal europeiska formteoretiker och designer, vilka i , aspekter på europeisk design fick visualisera sitt eget lands identitet genom den design som gjordes i landet; helt enkelt visa upp det man var stolt över och kände sig hemma med. Det blev en utställning som gav tankar och förklaringar på sådant som annars är svårt att förstå. 134 Bakgrund till förslaget om en mötesplats 8.6Att visa estetikens betydelse för det offentliga Estetik betyder sinnesförnimmelse, sinneserfarenhet och sinnes- kunskap. Hur vi uppfattar vår omvärld och tingen beror på hur de kommunicerar med oss, om vi attraheras av dem, om de väcker vårt intresse eller om vi känner likgiltighet, ointresse eller till och med avsmak upplevelser som har med våra sinnen att göra. Design och formgivning handlar, förutom om att åstadkomma fungerande redskap, i hög grad om att tillfredsställa och stimulera sinnena. Att design är en angelägen samhällsfråga visar bland annat estetikens betydelse för människors förmåga att ta till sig ny tek- nologi. Informationsteknologins utveckling har öppnat dörren till ett allt snabbare växande designområde som kräver kunskaper om människans uppfattnings- och föreställningsförmåga. Ny teknik visar sig precis som tidigare i mänsklighetens historia behöva kopplas till estetik för att bli accepterad och hanterbar. Regeringens handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design innebär att kvalitetsfrågor liksom skönhetsaspekter blir centrala på ett helt annat sätt . Estetiska krav har skrivits in i lagar som berör vår formade miljö. Men utan en bred och öppen diskussion om vad kvalitet är och kan innebära och hur olikartat man kan se på skönhetsbegreppet, kommer inte dessa frågor att få den förankring som behövs i vårt samhälle. En rad statliga verk , , Luft- fartsverket, , , hetsverk, och upprättar nu kvali- tetsprogram för hur arkitektoniska och gestaltningsmässiga kvali- teter kan främjas. De konkreta förslag som blir en följd av pro- grammen är bara några exempel på ämnen som borde presenteras och föras ut till allmänheten. Att göra diskussionen om design bre- dare, att väcka insikten om hur våra liv påverkas, till och med styrs av hur vår omvärld är utformad är en grundläggande fråga om demokrati. I regeringens proposition Framtidsformer Handlingsprogram arkitektur, formgivning & design står att staten skall vara före- Bakgrund till förslaget om en mötesplats bildlig när det gäller att hantera skönhets- och kvalitetsaspekter. Jag återkommer till hur detta åtagande skulle kunna hanteras i mitt slutbetänkande. Handlingsprogrammet väcker förväntningar, något som innebär ett ansvar från statens sida. För att vara trovärdig måste man själv leva upp till det man föreslår. Att ett statligt engagemang i designområdet kan leda till en vitalisering av form och design och till internationell uppmärksamhet visade den franske presidenten , när han engagerade en rad unga designer. Flera av dessa formgivare har därefter blivit framgångsrika inter- nationellt. är kanske det mest kända exemplet.