sou · GNB339d2 · 2000-01-01 00:00:00 — De skuggade delarna i figuren motsvarar anpassningar och insatser där folkhögskolorna kan ha kostnader som inte täcks av statsbidragen utan måste finansieras via avgifter från deltagare eller kommuner eller på annat sätt. Förutom statsbidrag och avgifter finansierar folkhögskolorna även sin verk- samhet via landstingsbidrag, ägartillskott, donationer etc. – in- komster som kan användas för att täcka utgifter som inte täcks via statsbidragen. I Figur 15.2. räknas dessa intäkter, tillsammans med eventuella deltagaravgifter, in under de skuggade delarna i figuren där folkhögskolan står som finansiär. Finansiering av insatser och anpassningar för deltagare med funktionshinder Ordinarie avgift för kost och logi Hjälpmedel, Anpassning av teknisk utrustning, Läromedel, Tolk, Omvårdnadskostnader - dvs. log, kurator, syo, sjuksköterska, arbetsterapeut, sjukgymnast, läkare, Extra boendekostnader p.g.a. handikap- Drift- och kapitalkostnad p.g.a. Figuren visar att det finns en mängd insatser och anpassningar re- laterade till deltagare med funktionshinder som folkhögskolorna inte kan vara säkra på att finansiera via statsbidrag. Finansieringsbilden gäller i princip samtliga folkhögskolor men det är framför allt vid de skolor som särskilt riktat in sig mot deltagare med funktionshinder som de ofinansierade kostnaderna riskerar att bli stora. Rör det sig om mindre kostnader bör det vara möjligt, och i vissa fall även rimligt, att folkhögskolan finansierar insatsen med medel från det allmänna bidraget. Vid ombyggnationer och renoveringar ansvarar t.ex. skolorna själva för att finansiera den merkostnad som en eventuell handikappanpassning innebär. Vid skolor som särskilt riktar sig till funktionshindrade riskerar den uteblivna finansieringen att bli ohållbart stor. Tabell 15.6 redovisar hur statsbidraget fördelar sig på särskilda bidrag för kostnader relaterade till insatser för deltagare med funktionshinder och de allmänna utbildningsbidragen från vid de skolor som tar ut Av de skolor som har ett resurs/aktivitetscenter knutet till skolan uppgår de särskilda bidragen till mellan av de samlade statsbidragen (inklusive förstärkningsbi- draget). Uppgifter om omfattningen av deltagaravgifter saknas. Finansieringsbilden avseende statsbidrag vid folkhögskolor som tar ut deltagaravgifter för studerande med funktionshinder 1998 (tkr.) Källa: , 1999, Årsredovisning 1998. Sisus, 1999, Deltagaravgifterna är så pass stora att det är orimligt att de stude- rande ska finansiera dem med egna medel. ansöker deltaga- ren hos sin hemkommun om bistånd enligt Socialtjänstlagen. Skolan gör i regel en bedömning av vilka stödinsatser som den studerande behöver under sin vistelse vid skolan i samråd med den sökande. Hemkommunen får sedan en ansökan om bistånd från den enskilde att ta ställning till. I de flesta fall ersätter hemkommunen folkhögskolan i enlighet med ansökan. Vanligt förekommande är också att kommunen endast beviljar vissa insatser, dvs. att vissa av de insatser som folkhögskolan erbjuder ligger utanför deras ansvar. I de fall den sökande, helt eller delvis, får avslag på sin biståndsansökan kan han eller hon inte ta sin plats i anspråk. Vissa skolor uppger dock att de ibland antar studerande utan fi- nansiering, dvs. skolan finansierar kostnaderna på annat sätt. Då det är kostnadskrävande insatser vill kommunerna i regel veta vad kostnaderna består av för att kunna göra en bedömning av ansökan. Kostnader förknippade med resurscentret/omvårdnads- insatser kan vara svåra att precisera för den enskilde deltagaren eftersom samtliga skolor/resurscenter, förutom de rörliga kostna- derna, har höga kostnader i form av avskrivningar och räntekost- nader som en följd av stora investeringar i utrustning och lokaler. En biståndsansökan från en enskild är ofta förknippad med ett om- fattande arbete från folkhögskolans sida med att precisera och för- klara för hemkommunen vilka insatser den sökandes biståndsan- sökan avser. De som ansvarar för att hjälpa deltagare att lösa fi- nansieringen av utbildningen har ofta täta kontakter med kommu- nernas LSS-handläggare. I många kommuner/kommundelsnämnder saknar man erfarenhet av att samarbeta med folkhögskolor. Hanteringen upplevs som mer osäker och tidskrävande efter Ädel- reformen som innebar att kommunerna tog över finansierings- ansvaret från . fanns en kontaktperson i varje landsting som efterhand blev väl bekant med folkhögskolans verk- samhet och vad utbildning kan betyda för den enskilde. Efter det att ansvaret lagts ut på kommuner och kommundelsnämnder upplever skolorna att kännedomen om folkhögskolans verksamhet och åtagandet att finansiera deltagaravgifterna har minskat. Några av de företrädare för folkhögskolorna som varit i kontakt med menar att det finns stora fördelar med att ha en god kontakt med hemkommunen i och med att deltagaren behöver ett anpassat boende och eventuellt någon form av daglig sysselsättning efter det att utbildningen är avslutad. I många av de kurser som ges är ett av målen med utbildningen att deltagaren ska skaffa sig förutsättningar att klara ett eget boende med personliga assistenter. Kommunernas framförhållning inför det att den studerande avslutar sin utbildning och flyttar från internatet upplevs som större i de fall kommunen är medfinansiär av utbildningen. Ansökan om bistånd för deltagaravgifterna enligt SoL ligger vid sidan av de delar av lagen som är att betrakta som en rättig- hetslagstiftning. Rättighetsinslagen i SoL ska i huvudsak garantera att den enskildes grundläggande behov av stöd och service täcks vad gäller ett eget boende och en daglig livsföring. till social- tjänstens mål om att främja människors jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet kan det naturligtvis krävas service och stöd utöver det som inkluderas av den enskildes lagstadgade rätt. Medlet, dvs. verksamhet, ska enligt portalparagrafen inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Ett för den biståndssökande negativt beslut kan heller inte överklagas, utan kommunen fattar det slutgiltiga beslutet. Bedöm- ningen görs utifrån Socialtjänstlagens regler och kommunernas interna regler. Som redovisats tidigare växer antalet studerande med funktions- hinder inom folkhögskolan. Likaså växer kostnaderna för att fi- nansiera särskilda insatser för studerande med funktionshinder. Ökningen kan sägas bestå av två kategorier av deltagare med funktionshinder. Det är dels studerande som deltar i det allmänna kursutbudet där det i regel är fråga om mindre resurskrävande in- satser för att anpassa eller tillgängliggöra utbildningen och dels studerande på kurser som riktar sig särskilt till deltagare med funktionshinder. Inom den förstnämnda kategorin täcks kostnaderna av förstärkningsbidraget, dvs. inom ramen för de medel som avsätts till folkbildning. En stor del av de särskilda kostnader för de studiedeltagare som deltar i kurser särskilt riktade till studerande med funktionshinder – om man bortser från de kurser som riktar sig till dyslektiker – finansieras via statliga medel avsatta särskilt för insatser riktade till deltagare med funktionshinder. Ökningen av kostnader för stude- rande i denna kategori kan exemplifieras av att Sisus i sin årsredo- visning redovisar att det utbetalade statsbidraget för vårdartjänst ökat /96–1998. Likaså ökar summan av det sökta stöd som Sisus inte kan bevilja inom ramen för sitt tilläggsbidrag. Dessutom finns flera tecken som tyder på att kursverksamheten som riktar sig särskilt till studerande med funktionshinder kan fortsätta att öka i omfattning. Som exempel kan nämnas att ·det är relativt vanligt att folkhögskolorna måste säga nej till sökande med funktionshinder på grund av platsbrist vilket tyder på att det finns en stor efterfrågan på kurser som riktar sig sär- skilt till studerande med funktionshinder ·bristen på tolkar för döva och dövblinda leder till att många inte kunnat antas vilket innebär att efterfrågan på Sisus bidrag kommer att öka när tillgången på tolkar ökar ·folkhögskolorna som inriktar sig på de mest omvårdnadskrä- vande deltagarna är relativt nystartade vilket kan innebära att verksamheten kan komma att växa i omfattning. Den kartläggning som gjorts väcker flera frågor om hur finansie- ringen av särskilda insatser och anpassningar för deltagare med funktionshinder ska finansieras på ett långsiktigt sätt. I tilläggsdirektivet (dir. 1997:104) gav regeringen mittén i uppdrag att utreda situationen för studerande med funktions- hinder inom alla former av vuxenutbildning. I tidigare kapitel har den kommunala vuxenutbildningen, särvux och folkhögskolan belysts. I detta kapitel görs en översiktlig beskrivning av utbildningsinsatser för studerande med funktionshinder vad gäller studieförbund, högskola, privata utbildningsanordnare samt arbetsmarknadsutbildning. Kommittén avser att vid behov återkomma till dessa utbildnings- former i sitt slutbetänkande. Människor med funktionshinder utgör en av folkbildningens prioriterade målgrupper. Studieförbundens insatser på området började då de anordnade studiecirklar på de stora institutionerna för utvecklingsstörda och på mentalsjukhusen för personer med psykiska funktionshinder. Den statliga utvärderingen av folkbildningen (SUFO 96) har pre- senterat uppgifter som visar att personer med funktionshinder har i stort sett samma aktivitetsgrad i studiecirkelverksamhet som ej funktions- hindrade. En undersökning som SUFO 96 gjorde visade att av dem som ansåg sig tillhöra kategorin Handikappad – problem i dag- ligt liv och av kategorin Handikappad – problem att bedriva studier, hade deltagit i studiecirkelverksamhet. Motsva- rande siffra för den övriga befolkningen var (SOU 1995:141). Under hade studieförbunden1 drygt 2,8 miljoner deltagare i sin studiecirkelverksamhet. Många av deltagarna studerade i flera olika cirklar . Antalet deltagare i studiecirklar som upp- kommit till följd av särskilda, riktade insatser för människor med funk- tionshinder utgjorde (242 000 deltagare) av det totala antalet studiecirkeldeltagare (, 1999a). Studieförbunden samverkar gärna med olika handikapporganisationer och har ofta ett riktat utbud för vissa grupper av funktionshindrade. Nedan redovisas några studieförbunds insatser för människor med funktionshinder. Människor med funktionshinder utgör en av de prioriterade mål- grupperna hos (). Förbundet samar- betar med 42 handikapporganisationer som antingen är medlemmar i eller har samarbetsavtal med bildningsförbundet. ABF har ett antal särskilda studiesatsningar riktade mot olika grupper av funktions- hindrade. Bl.a. har man tillsammans med anordnat kurser i anteckningsteknik för synskadade, och i samarbete med Förbundet och Skrivsvårigheter (FMLS) har man genomfört utbildningar kring dyslexi och alternativa studiemöjligheter. Enligt ABF tillhör av förbundets samtliga studiecirkeldeltagare mål- gruppen människor med funktionshinder (, 1998). () har centrala samverkansavtal med i , , ungdomar och vuxna (FUB), () samt . Människor med funktionshinder är en prioriterad målgrupp för SV. Enligt SV utgjorde riktad verksamhet för denna målgrupp av den totala verksamheten 1998. Till- sammans med de samverkande organisationerna producerar SV anpassat studiematerial som används i cirkelverksamheten (, 1999). Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV) fortsätter sin satsning på det pedagogiska konceptet Vuxenkompetensen som bygger på pedagogik direkt anpassad till individens sätt att lära. Peda- gogiken tillämpas bl.a. vid undervisning av människor med dyslexi. Flera av de lokala TBV-kontoren har verksamhet som riktar sig speciellt till människor med funktionshinder. Ett exempel är TBV 1 De studieförbund som avses är de som får statsbidrag från , dvs. : , , , , , , Nykterhetens Bildningsverksamhet, , , och Tjänstemännens Bildningsverksamhet. som i samarbete med driver . Projektet syftar till att ge människor med funktionshinder som inte kan delta i den ordinarie verksamheten, möjlighet att med hjälp av dator- och informationsteknik (IT) utveckla sin kreativitet (, 1999). De satsningar som Bildningsverksamhet (NBV) gör på handikappområdet riktar sig i huvudsak till människor med ut- vecklingsstörning och psykiskt funktionshindrade. Bl.a. har man pro- ducerat filmer med FUB som referensgrupp. De används som studie- material i den egna studiecirkelverksamheten, men även särskolor an- vänder materialet. Filmerna har också visats av Utbildningsradion (, 1999). Studieförbunden satsar alltså vanligtvis mycket på deltagare med funktionshinder. Verksamheten är varierande; den består både av riktade kurser, produktion av läromedel m.m. Samverkan med olika han- dikapporganisationer gör utbildningsutbudet anpassat till målgruppens behov. Vid alla statliga universitet och högskolor finns en kontaktperson för studenter med funktionshinder. Denna person är oftast en studievägle- dare eller en kurator som arbetar med att handlägga studiefrågor som relaterar till stödåtgärder av olika slag. Antalet studenter med funktionshinder som tagit kontakt med han- dikapphandläggare vid universitet och högskolor har ökat från 483 stu- derande 1993/94 till 1 341 studerande . Den grupp som har ökat mest är dyslektiker (från 55 /94 till 322 ). Ungefär två tredjedelar av de studenter som vänt sig till handi- kapphandläggare erhöll medel för särskilda stödåtgärder såsom assis- tent, lektör, teckenspråkstolk, anteckningshjälp eller extra undervisning (, 1999). och högskolor ska sätta av av grundutbildningsanslaget till stödåtgärder i studiesituationen för stu- denter med funktionshinder. Därutöver avsätter regeringen re- surser att fördelas mellan de universitet och högskolor där de egna av- satta medlen inte täcker kostnaderna för genomförda stödåtgärder. har uppdraget att fördela dessa resurser (jfr. avsnitt 10.2 och 10.3). har av regeringen fått i uppdrag att undersöka situationen vid landets universitet och högskolor för studenter med funktionshinder samt att analysera de framtida behoven av stöd till dessa studenter (, 1998e). granska hur universitet och högskolor lever upp till om delaktighet och jämställdhet för personer med funktionshinder. Man ska även föreslå hur hinder kan undanröjas eller minskas. I uppdraget ingår även att inventera högskolornas möjligheter och kompetens att ge högskoleutbildning i teckenspråk. ska också redovisa modeller för hur utbildning av lärare i ämnet teckenspråk för hörande elever i för-, grund- och gymnasieskola samt i vuxenutbildning ska organiseras inom ramen för befintliga lä- rarutbildningar. Vidare ska man undersöka möjligheterna att kon- centrera utbildning för vissa studenter med funktionshinder – främst döva och hörselskadade – till vissa läroanstalter. Uppdraget ska redovisas . Av den nationella statistik som presenterats i kapitel 12, framgår att det är jämförelsevis få människor med funktionshinder som väljer hög- skolestudier. ser därför fram emot Högskole- verkets utredning av situationen för studerande med funktionshinder vid universitet och högskolor. Det finns ett hundratal s.k. kompletterande skolor som bedriver utbild- ning på gymnasial eller eftergymnasial nivå. De kompletterande skolorna kan delas in i tre grupper: skolor med statlig tillsyn, statsbidrag och rätt till studiestöd (t.ex. Balettakademierna i och samt ); skolor med statlig tillsyn och rätt till studiestöd (t.ex. och ) samt skolor med statlig tillsyn utan rätt till studiestöd (t.ex. och ). Till de privata utbildningsanordnarna räknas även utbildningsanord- nare som fått examensrättigheter enligt Lag (SFS 1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. I bilagan till Förordning (SFS 1993:956) om tillstånd att utfärda vissa examina framgår vilka utbildningsanordnare som avses. Därutöver finns en uppsjö privata utbildningsföretag på marknaden för vuxenutbildning. Till de mer kända hör bl.a. MiROi Utbildning, Lexicon och . Det finns inga statliga stöd för människor med funktionshinder som studerar hos privata utbildningsanordnare. I skrivelser till bl.a. Utbild- ningsdepartementet påpekar och att döva riskerar att utestängas från den privata utbildningsmarknaden, då de privata skolorna ofta inte vill/kan betala för teckentolk (, 1997; , 1997). har av regeringen fått i uppgift att se över funk- tionshindrade studenters situation hos enskilda utbildningsanordnare som fått examensrättigheter enligt SFS 1993:792 (Utbildningsdeparte- mentet, 1998e). Då det inte finns några statliga pengar för stödåtgärder inom denna utbildningsform, finns det stora risker att personer med be- hov av särskilt stöd i studierna inte kan delta i studier hos dessa privata utbildningsanordnare. emotser därför med intresse resultatet från undersökning. Arbetsmarknadsutbildning är utbildning som bedrivs av arbetsmark- nadspolitiska skäl. Den ska motverka arbetslöshet genom att påverka utbudet av arbetskraft. Idén är att arbetsmarknadsutbildning även ska fungera stabiliseringspolitiskt genom att arbetslösa utbildar sig inom yrken där det råder brist på arbetskraft. Utbildningen verkar också för- delningspolitiskt då den framför allt riktas mot personer med svag ställning på arbetsmarknaden. Utbildningen ska främst vara yrkesinriktad och syfta direkt till ar- bete, men den kan också vara förberedande (allmänteoretisk och orienterande). I och med att tog över delar av den förberedande utbildningen, har arbetsmarknadsutbildningen allt mer inriktats mot yrkesutbildningar inom teknik, industriteknik och informationsteknologi (IT). Arbetsmarknadsutbildning kan bedrivas inom det reguljära utbild- ningsväsendet, t.ex. vuxenutbildning, men den största delen upphandlas från olika utbildningsanordnare. En av de utbildningsan- ordnare som anlitas flitigast är AmuGruppen. Inom sitt affärsområde är AmuGruppen speciellt inriktat på utbildning för människor med funktionshinder. Utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet får endast beviljas vissa arbetslösa med arbetshandikapp samt vissa arbetslösa utomnordiska medborgare. Under deltog i genomsnitt 41 900 personer per må- nad – varav 35 300 i upphandlad utbildning och 6 600 inom det regul- jära utbildningsväsendet – i arbetsmarknadsutbildning. av dessa tillhörde kategorin människor med arbetshandikapp. I förhållande till sin andel av de arbetslösa – – är människor med arbetshandikapp alltså väl representerade i arbetsmarknadsutbildning. Efter Ami-åtgärd () är arbetsmarknadsutbildning (24 pro- cent) den konjunkturberoende åtgärd där de flesta arbetslösa människor med arbetshandikapp deltar. I grupperna arbetslösa med hörselskada och arbetslösa med synskada återfinns i arbetsmarknadsutbildning. Lägst var siffran för gruppen arbetslösa med förståndsarbetshandikapp () (, 1999). Andelen människor med arbetshandikapp i arbetsmarknadsutbildning ökar med deltagarnas ålder. I åldersgruppen 20–hade en tiondel av deltagarna i arbetsmarknadsutbildning någon form av arbetshandikapp (). Motsvarande siffra för åldersgruppen 45–var . Det finns ingen märkbar skillnad mellan andelen män med arbetshandikapp och andelen kvinnor med arbetshandikapp i ar- betsmarknadsutbildning (, 1999). har visat att den lägre utbildningsnivån hos ar- betssökande med arbetshandikapp är ett hinder för gruppens deltagande i arbetslivet (SOU 1997:5). För många människor med funktionshinder utgör arbetsmarknadsutbildning en viktig del i kompetensutvecklingen. Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 401 17Reflexioner och förslag till fortsatt arbete Den del i detta betänkande som behandlar studerande med funktions- hinder syftar framförallt till att analysera och kartlägga vilka hinder som finns för människor med en funktionsnedsättning att deltaga i olika former av vuxenutbildning samt till att beskriva hur ansvaret fördelar sig mellan olika huvudmän för att vuxenutbildning görs tillgänglig för studerande med funktionshinder. Undersökningen av de faktiska för- hållanden som studerande med funktionshinder möter har främst syftat till att beskriva förhållanden knutna till vuxenutbildning i regi och på folkhögskola. Kartläggningen ger upphov till en rad reflexioner av olika karaktär. En del behandlar förhållanden som är gemensamma för flera former av vuxenutbildning. Andra riktar sig mer mot förhållanden som är specifika för en utbildningsform. Vissa iakttagelser pekar på ett behov av åtgärder för att människor med funktionshinder ska ha möjlighet att studera på lika villkor som övriga studiedeltagare. I vissa fall kan förhållandena förbättras genom mindre insatser inom ramen för den utbildning som bedrivs , i andra fall kan det krävas större förändringar som inbegriper ett större eller förändrat offentligt åtagande. Inför arbetet med att presentera kommitténs slutbetänkande kommer ytterligare kartläggningar att göras, bl.a. för att belysa de förutsättningar som finns för ett livslångt lärande inom ramen för övriga vuxenutbildningsformer. Frågor kring funktionshindrades utbildning bör samordnas med huvudsakliga arbete att utreda hur vuxenut- bildningen långsiktigt ska utvecklas. Kommittén har därför valt att vänta med eventuella förslag på större och mer genomgripande förändringar till sitt slutbetänkande. utgångspunkt för de reflexioner och förslag som presenteras i detta kapitel är att människor med funktionshinder ska ha lika möjlighet och samma rätt till en kvalitetsmässig utbildning som övriga studiedeltagare. En övergripande målsättning för all vuxen- utbildning bör därför vara att den utformas så att studerande med funktionshinder kan delta i undervisningen. I den mån särskilt stöd eller 402 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete andra anpassningar krävs för att underlätta ett deltagande på lika villkor bör insatsen, i enlighet med ansvars- och finansieringsprincipen, ses som en utbildningspolitisk fråga. I sitt första delbetänkade En strategi för Kunskapslyft och livslångt lärande (SOU 1996:27) diskuterade mål för vuxnas deltagande i vuxenutbildning och livslångt lärande i relation till fyra dimensioner; ungdomsutbildning, livslångt lärande, kunskapslyft och infrastruktur. Kommittén ansåg att utbildningsförutsättningarna måste stärkas inom vart och ett av dessa områden för att ska utvecklas till ett kunskapssamhälle där alla får reella möjligheter att delta i kunskapsutvecklingen. Ungdomsutbildningen består av utbildning i grund- och gymnasie- skolan och den högskoleutbildning som genomförs i omedelbar anslut- ning till gymnasieskolan. I ungdomsutbildningen läggs grunden till det livslånga lärandet. Livslångt lärande innefattar både formell utbildning och informellt lärande och kan äga rum i många olika sammanhang, såväl i vardagen som i arbetet. Med kunskapslyft avsåg kommittén förstärkta utbildningsmöjligheter för vuxna som riskerar att hamna vid sidan av utvecklingen i samhället. Kommittén slog i betänkandet fast att det finns grupper som riskerar att marginaliseras och slås ut från arbetsmarknaden därför att de inte har de förutsättningar som krävs för att delta i det livslånga lärandet. Det är för dem som vuxenutbildningen måste förstärkas och ett kunskapslyft komma till. Infrastrukturen ger förutsättningar för individen att välja utbildning och utbildningsanordnarna att få studerande. Till grundvillkoren för utbildningsaktiviteteter och lärande hör information och vägledning, forskning och utveckling samt system för finansiering av kurskostnader och de studerandes livsuppehälle. I statens och kommunernas uppgifter ingår enligt kommitténs bedömning att garantera en god infrastruktur. Till infrastrukturen hör bl.a. tillgång till ett brett utbildningsutbud av god kvalitet. Kommittén fastslog att om kunskapslyft och det livslånga lärandet ska bli en realitet måste vuxenutbildningen svara mot individuella behov och anpassas efter individuella förutsättningar. Människor med funktionshinder har som grupp räknat en lägre syssel- sättnings- och utbildningsnivå än befolkningen i övrigt och utgör däri- genom en viktig målgrupp för vuxenutbildningen.