sou · GNB3112 · 2000-01-01 00:00:00 — Kvinnornas inträde på den demokratiska scenen må vara all- mänt accepterat . Men laddningen som en könsanalys av poli- tiken får ofta bottnar också i att den blottar den underordning av olika grupper (personer med utländsk bakgrund, kvinnor, barn, unga, homosexuella osv.) som dagens demokrati i praktiken vilar på. Det är mot den bakgrunden man ska se dagens svällande femi- nistiska tankebygge. Hur kan en demokrati som behandlar båda könen som fullvärdiga medborgerliga subjekt se ut? Vilka för- ändringar av den rådande ordningen måste till för att nå jämställd- het i maktpolitiskt maktavseende? Ett arv att förvalta När feminismens första upplysta fas inleddes i slutet av 1700- talet med så kopplades jämlikhet och kvinnors rättigheter ihop (ordet jämställdhet var ännu inte upp- funnet). Hon skrev: Större jämlikhet måste införas i samhället; annars kommer moralen aldrig att utbredas; och den rättmätiga jämlikheten kommer inte att vila på fast grund ens när denna är en klippa, så länge ena hälften av människosläktet är dömd till att vara fjättrad vid dess fot.8 Wollstonecraft och den senare 1800-talsliberalen lade den idéhistoriska grunden till dagens kvinnorörelse. Till detta ursprungliga liberala lager har sedan lagts marxismens köns- 8 , Till försvar för kvinnans rättigheter, 1997. (Originalet, A Vindication of the Rights of Woman, är ). OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT och klasstänkande och de senaste decenniernas radikalfeministiska och postmoderna idéer. står den som vill ge sig in i den femi- nistiska tankedjungeln inför ett brett och ofta motsägelsefullt spektrum av idéer. Den här bredden brukar ofta göras till ett problem. Kvinno- rörelsen framstår som otydlig, oorganiserad. Vad menar man egentligen med feminism?, frågar många. För att tydliggöra brukar jag jämföra med ett annat begrepp – socialism – en -ism även det. Socialism är ett politiskt begrepp, precis lika vagt som femi- nism. koloniserade det när han uppfann national- socialismen. Och i talade man om vetenskaplig socialism – en omskrivning för terror och svält. Utan att vilja diskreditera denna -ism; tänk er ändå att det mellan dessa ytter- lighetspunkter ligger ett helt spektrum av åsiktsriktningar av socialliberaler, socialdemokrater osv. Samma åsiktsbredd hittar man under samlingsbegreppet feminism. Gräver man djupare kan man beskriva dagens feminism så här: 1.Dagens feminism är heterogen, genuint pluralistisk och lika mångfacetterad som mänskligheten. Kanske är det därför som den röner såna framgångar . Feminismens antiauktoritära plu- ralistiska karaktär passar ett samhälle där monolitiska samhälls- modeller inte längre låter sig formas. 2.Kvinnorörelsen har i takt med att den fått allt fler anhängare blivit en lika heterogen rörelse där bryggor ideligen slås till andra ideologiska fält – som kampen mot rasism, för homosexuellas rättigheter, etc. Ur insikten om kvinnors underordning har en medvetenhet om makthierarkier och förtryck i stort vuxit fram. 3.Kampen för kvinnors ökade rättigheter kan därför lika gärna ses som en kamp för fördjupad demokrati – en modell att ta efter för demokratiska strukturer i kris. Skiss till en feministisk demokratisyn9 Feminismen är pluralistisk och därför väl anpassad till vår tids samhälle. Ändå vet vi att kvinnorörelsen när den slutit leden kunnat utgöra en betydande politisk/demokratiserande kraft. Något bör det alltså vara som då och då igenom historien får detta heterogena kvinnokollektiv att sluta sig samman. I min värld är det känslan av utanförskap – att stå lite vid sidan om beslutsfattandet – som kvinnor har gemensamt. Erfarenheter från kvinnovärlden kan vara en annan grund för känslan av samhörighet. Så här kan man då se på det: Det som skiljer en feministisk analys av politiken och demokratin från en icke-feministisk är övertygelsen att kvinnor har gemen- samma politiska och demokratiska intressen som grupp. Det här är intressen som skiljer sig från t.ex. klassintressen: 1.Samhället lägger fortfarande huvudansvaret för kombinationen av produktion och reproduktion på kvinnornas axlar. Sexualitet, barn och familj ska kombineras med yrkesarbete – något som leder till ständiga konflikter i enskilda kvinnors liv.10 2.Kvinnor utgör en ekonomiskt och politiskt undertryckt grupp som har lägre löner och mindre demokratiskt inflytande än män på alla samhällsnivåer. Det finns naturligtvis enskilda män med mindre makt än enskilda kvinnor (en manlig lokalvårdare tjänar mindre än ), men bryter vi ner samhället i olika socioekonomiska sfärer så blir mönstret av kvinnlig under- ordning tydligt. 9Resonemanget bygger på mitt bidrag i antologin anvisning: Kön och medborgarskap – kvinnan som demokratiskt problem. 10Detsamma gäller naturligtvis på ett liknande sätt det ökande antal fäder som tar ett jämlikt ansvar för det reproduktiva arbetet. Män som inte väljer att bli föräldrar/som inte tar huvudansvar för sina barn/sin sexuali- tet stigmatiseras dock inte på samma sätt som kvinnor. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Kvinnor är sexuellt och kulturellt underordnade i allt från por- nografi, reklam och massmedia till utbildningsväsende och konst- närligt skapande. Män tittar på kvinnor, män agerar, kvinnor bara är. Myten om konstnären bär omisskännligt maskulina drag, osv. Slutsatsen av ovanstående resonemang blir att kvinnor tjänar på att gå samman över klassgränserna (och andra t.ex. etniska, generations- baserade och nationella gränser) för att förstärka sina möjligheter att påverka. Det är inte svårt att se att en sådan organisering av kvinnor över traditionella politiska gränser hotar en rådande demokratisk ord- ning, särskilt i då de politiska partierna tappar i attraktions- kraft. Om de svenska riksdagskvinnorna slöt sig samman skulle den politiska dagordningen kunna ändras över , något som Stödstrumpornas offensiv på den svenska visade med all önskvärd tydlighet. Likaså vet vi att kvinnors poli- tiska arbete för att föra upp frågor på dagordningen som tidigare knappt erkändes som politik, har lett till att har en världsunik kvinnofridslagstiftning, förbud mot köp av sexuella tjänster osv. Följaktligen är idén om särorganisering av kvinnor en av de mest kontroversiella att diskutera i dagens svenska demokrati. Det är som om en traditionell politisk kultur inte kan handskas med grupperingar formade efter kön som politisk kategori (eller kulturell/etnisk tillhörighet, t.ex.). Otaliga exempel vittnar om att kvinnor som slutit sig samman för att verka för sina politiska intressen mötts av kritik och motstånd. Den statliga norm som genomsyrar jämställdhetspolitiken – att på alla politiska nivåer arbeta utefter principen om mainstreaming – hotar också att spilla över i synen på kvinnoorganisationer i det civila så att tradi- tionellt kvinnopolitiskt arbete börjar ses med skepsis. Det senaste årtiondets nedtoning av kvinnoförbundens for- mella roll är kanske del i en sådan utveckling. Kvinnor ska inte ha separata parallellorganisationer utan så långt det går ska deras röst integreras i övrigt partiarbete.11 Jämför detta med de politiska ungdomsförbunden som tvärtom uppskattas för att vara en ständig nagel i ögat på en överårig och bekväm partiapparat. Eller bönders, synskadades och pensionärers intresseorganisationer. Ingen ifrågasätter att dessa grupper har stora gemensamma intressen att bevaka. Statsvetare och andra som mäter demokrati i bl.a. organisations- grad brukar komma fram till att den svenska kvinnorörelsen har en relativt marginell betydelse. Jämför man med t.ex. arbetarrörelsens stora medlemsskaror, är relativt få kvinnor organiserade i ren- odlade kvinnoorganisationer. Här saknas medlemskap, institu- tioner och från staten oberoende resurser. Den här institutionella svagheten gör att den oberoende svenska kvinnorörelsen ofta underskattas som demokratiserande kraft. Den jämförs med en mall för organisering som är svår att applicera på kvinnor som politisk grupp. Det här hör samman med att kvinnorörelsen ofta slentrian- mässigt jämförs med arbetarrörelsen. Men alla som befunnit sig i båda sfärerna vet att det är stor, mycket stor skillnad mellan dem. Organisationsgraden i arbetarrörelsen är hög, ombuds- mannakadern stor, men engagemanget hos den enskilde med- lemmen ofta rätt litet. Arbetarrörelsen är inte bara en arena för åsiktsbildning, den är också en resursstark medlemmar. 11 Moderata samlingspartiets kvinnoförbund lades ner och ersattes av . har alltid mot- satt sig tanken på ett kvinnoförbund och har i stället ett kvinnopolitiskt utskott. ändrade sina stadgar så att enskilda distrikt vid behov kan arbeta i lösligare nätverksform. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Många människor går därför med i facket för den service och ekonomiska trygghet som medlemskapet erbjuder. För att få den där billiga hemförsäkringen t.ex. Inom kvinnorörelsen är engagemanget högt men organisations- graden låg. Det egna kapitalet är dessutom obefintligt. Kvinnorörelsen går man med i genom att ta steget in i en kvinnopolitisk gemenskap. Eftersom man i stort sett helt saknar ett eget kapital (jämför med fackens bostadsbestånd, fonder etc.) står inte styrkan och faller med det formella medlemskapet, där- emot med känslan av samhörighet och solidaritet inom gruppen. Kanske är det denna oförmåga att rätta in sig i Organisations- som gjort kvinnorörelsen så underskattad som demokra- tisk kraft? Och kanske är det avsaknaden av samlande institutioner och mötesplatser för kvinnor runt om i landet som skapade det enorma suget efter Stödtrumporna inför valet och som gör att media utvecklats till den arena där jämställdhetsfrågor (till skillnad från fackföreningsrörelsens nästan helt undanträngda klassfrågor) diskuteras? Kvinnorörelsen är underskattad på ett annat sätt också. Skrapar vi på ytan så finner vi att den gjort direkta avtryck i politiken. Många kvinnor som arbetar politiskt har egna erfarenheter från den svenska kvinnorörelsen. Denna mångfacetterade rörelse – med alltifrån och Kvinnor Kan-mässor till kvinnojourer, feministiska tidskrifter och kvinnliga nätverk på jobbet – fungerar på så sätt som en plantskola för demokratiskt arbete. Men att många kvinnor som arbetar inom de traditionella politiska strukturerna har en bakgrund som särorganiserade uppmärksammas sällan. Vare sig av dem själva eller omgivningen. Att offentligen betona att man har en bakgrund som feminist, kvinnojoursaktivist eller Hertha-redaktör är nämligen att ta en politisk risk. Plötsligt ses man som ett särintresse, som alltför subjektiv.12 12Statsvetaren visar i sin avhandling att kvinnliga riks- dagsledamöter har avsevärt fler kontakter med olika kvinnoroganisationer än män (1994 uppgav av riksdagskvinnorna att de hade sådana Även inom kvinnoforskningen, som brukar ses som en del av kvinnorörelsen, är man försiktig med att koppla ihop sig med en statlig politisk nivå. I en av forskar- volymer skriver den danska demokrati- och kvinnoforskaren mycket tänkvärt om den tudelning som ofta görs i den Skandinaviska kvinnoforskningen, mellan å ena sidan en stark obe- roende kvinnorörelse, med sina rötter i civilsfären, och en statlig jämställdhetspolitisk sfär. särskiljandet av parti och (kvinno)rörelse leder till en dualistisk analys, som sätter kvinnors självständiga organisering i kvinno- rörelsen i motsats till kvinnors aktiviteter och organisering inom t.ex. socialdemokratin eller i fackföreningsrörelsen.13 (min övers.). Jag håller med. Som jag har velat visa ovan – genom att länka kvinnlig särorganisering och brett, mer könsneutralt demokrati- arbete – så tror jag att det mest fruktbara är att tänka sig att dessa två sfärer förstärker varandra. Kvinnor i egenskap av medborgare behöver inte antingen civilsfär eller statligt agerande, antingen individuell frihet eller samarbete kvinnor emellan. De behöver både och. Ett konkret bevis på att kvinnorörelsen är en grundbult i demo- kratin hittar man hos på Fogelsta (sorgligt bort- glömd inom folkbildningen). Sommarkurserna på Fogelsta blev bron över från privat till offentligt för tusentals kvinnor . Här blandades frisinnad liberalism med breda vänster- kontakter minst en gång , av riksdagsmännen, en differens på ). Kanske kan egna erfarenheter från kvinnorörel- sen vara en av förklaringarna till detta. Källa: , Politikens andra sida. Om kvinnorepresentationen i Riksdag, akademisk av- handling, , 1998. 13Birte , Feministiske perspektiver på demokrati og medborgerskab, Demokrati och medborgarskap, , , s. 97 (SOU 1999:77). OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT , , och gick här bl.a. och fungerade denna skola dessutom som en direkt länk för kvinnor in i den svenska . var sju kvinnliga riksdagsledamöter av totalt nitton fogelstadförbundare! Och en av fem kvinnor som valdes in i var medlemmar i bundet (14 av totalt 70).14 Att rektor pedagogik på Fogelstad lycka- des, betyder dock inte att kvinnorna på skolan var – eller förvän- tades vara – eniga i alla frågor, tvärtom. Bredden och pluralismen, att man diskuterade jämt, var förmodligen en huvudorsak till skolans framgångar. Myten om enigheten... Pluralismen inom kvinnorörelsen styrks nu också av nyare histo- risk forskning. Om systerskapets svårigheter gör en rad svenska historiker nedslag i kvinnorörelsens historia.15 Här visar man att kvinnorörelsen egentligen aldrig varit en enhetlig rörelse, utan flera. Ofta har man varit djupt oenig, även när bilden utåt andats idel harmoni. Kvinnor har tyckt olika i allt från abortfrågan och fredsfrågan till kravet på ekonomisk själv- ständighet från mannen. är feminister t.ex. djupt oeniga om pornografins könspolitiska betydelse eller värdet av att samhället subventionerar privata hushållstjänster. I förordet till boken skriver redaktörerna: 14Uppgiften är hämtad från kommande avhandling Kvinnor Vakna och våga! En studie kring rektorn för vid Fogelstad. Läggs fram vid , . 15Christina , , (red. ), Kvinnor mot kvinnor. Om systerskapets svårigheter, 1999. ...i verkligheten var enigheten i långa stycken en fasad, en önske- dröm, kanske en projicering som kom till därför att kvinnor utifrån sett behandlades och uppfattades som en enhetlig grupp. ...och förmågan att enas Men det är inte hela sanningen. För trots denna oenighet så har kvinnor med olika politiska åsikter haft en imponerande förmåga att ena sig då de demokratiska rättigheterna för kvinnor som grupp stått på spel, eller då fler kvinnors röster i offentligheten haft ett värde i sig. Vid utbrott stod kvinnorna i på tröskeln till rätten att rösta. Historikern beskriver i Kvinnor mot kvinnor hur försvarsvänliga och radikalpacifistiska kvinnor gjorde gemensam sak och mobiliserade ett kvinnornas uppbåd . Fredsfrågan skulle inte få splittra kvinnor- na som behövde hålla ihop för att få igenom det allt överordnade kravet på rösträtt.16 Bilden av kvinnorörelsen som demokratiserande kraft blir på detta sätt oerhört komplex. Kvinnor väljer olika strategier för att flytta fram sina demokratiska positioner. väljer man att artikulera vitt skilda idéer (precis som män). Under andra perio- der, särskilt i krislägen, väljer man att gå samman över ideologiska gränser för att öka sitt politiska inflytande som grupp. Vilken strategi man använder sig av tycks bero mindre på den ideologiska enigheten internt (den har aldrig varit särskilt stor), utan mer på det motstånd som kvinnor tycker sig möta från omkringliggande politiska strukturer.17 16En bra och konkret bild av enskilda politiska partier och rösträttsfrågan får man i jubileumsskrift, Rätt att rösta 1991–1994, utgiven av riksdag 1994. (Red., m.fl.) 17Ett tydligt exempel på krisläge hittar vi . kom till efter valet då andelen kvinnor i , , sjönk från . Se , (s)veket mot kvinnorna och hur högern stal feminismen, 1998. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Och vem vet: Om demokratin inte genomsyrades av mäns makt över kvinnor, och om kvinnor inte gång på gång trängdes ut ur det politiska systemet, så kanske särorganiseringen skulle upphöra. Men , säger kanske någon. Då var väl ändå de svenska kvinnorna både enade och starka? Ja, den som sympati- serar med den tidens allmänna vänstervåg brukar hävda det. Och ytligt sett rådde en bred uppslutning kring den tidens kvinno- frågor – barnomsorg för alla, smärtfri förlossning, fri abort, kamp mot kvinnomisshandel, diskriminerande kvinnolöner osv. Men som den danska forskaren har visat i sin studie av den danska rödstrumperörelsen, så var de kvinnor som gick i öppna demontrationer förhållandevis få, om än färgstarka. Rörel- sen fick ett stort genomslag på grund av ett starkt stöd från bl.a. media. Man hade tidsandan och den allmänna samhällsekonomiska utvecklingen i ryggen.18 Här går den danska och svenska utvecklingen parallellt. och en bra bit in sväller den svenska ekonomin. Arbetsgivarna letar ny arbetskraft, kvinnorna finns som en outnyttjad resurs och för att kunna slussa in kvinnorna i de lågbetalda industrisektorn blir det allt mer uppenbart att samhället måste sörja för någon form av barnomsorg (att män på bred bas ska ta över en del av ansvaret är vid inte aktuellt). Daghemsutbyggnaden släpar visserligen efter, men följer ändå i den industriella expansionens spår. Frigörelsehungriga kvinnor som vill lönearbeta möts med andra ord inte av ett särskilt stort motstånd. De kvinnliga politiker som, likt socialdemokraten , ville se en annan framtid för kvinnorna, med fortsatt 18 Se Rødstrumperne. Den danske udvikling, nytænkning og gennemslag 1970-1985. Gyldendahl 2 band 1998. Upp- gifterna är refererade ur minnet från en föreläsning i arr. av tidskriften , . sambeskattning och en uppvärdering av hemarbetet, framstår som periodens stora politiska förlorare. Konservativa kvinnokrav på rätten att få behålla ett skattesystem som gynnar det obetalda kvinnoarbetet i hemmet och mannens roll som ensam familje- försörjare fick svagt gehör.19 Tvärt emot vad man ofta hävdar fanns det alltså många kvinnor som såg kritiskt på utvecklingen. Liknande tongångar hörs även , vi ska uppvärdera hemarbetet, införa vårdnadsbidrag, göra det möjligt för svenska familjer att återigen leva på en inkomst, osv. Grupper av mindre politiserade kvinnor (som känt sig främ- mande för 1960- och 70-talets öppet socialistiska kvinnorörelse) kom att, andra hälft och , mobilisera stora skaror utifrån en delvis annan grund än t.ex. Grupp 8. Störst och mest känd är kanske Kvinnor Kan. Den gemensamma strategin blev nu att visa på positiva förebilder, att uppmärksamma och uppvärdera det kvinnor faktiskt gör. Ett aktivt och mer pragmatiskt inriktat påtryckningsarbete in- leddes för att få in fler kvinnor i näringsliv, stat och kommun och rörelsen drog med sig kvinnor från alla delar av samhället. Med metoder som sponsring och mentorprogram snarare än kvotering ville man få organisationer och företag att arbeta för jämställdhet på frivillig väg. Vi fick kvinnomässor och jämställdhetskonferenser i en mer moderat, näringslivstillvänd anda. skulle det inte längre behöva råda någon tvekan. Kvinnor kan 20. 19 När man ser ett litet barn med en ung mor, förefaller diskussionen om vilket som är lämpligast för mor och barn, att slitas från varandra och hetsas av miljöombyten eller att få vara tillsammans och ha tid för varandra, helt onödig. Kraven på att mor och barn skall få ekonomiska möjligheter att – om modern vill stanna hemma – slippa skiljas på grund av mammans förvärvsarbete måste ställas på samhället. Att få hålla mamma i kjolen är också uttryck för standard! Ur debattskrift Bara en hemmafru, ett debattinlägg om kvinnan i familjen, 1964. 20En stor rörelse som ofta förbises när samtida kvinnohistoria ska skrivas är fenomenet Kvinnor Kan. Se t.ex. Boken om den fantastiska kvinno- mässan i 3–, red. , Stiftelsen 1985. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Kvinnorna och det civila samhället Vem behöver det civila samhället, frågar statsvetaren i den amerikanska tidskriften feminismen i alla fall, kan man tycka, eftersom den sällan gör distinktionen mellan civil- samhälle och stat, utan snarare mellan privat och offentligt. Att debatten om det civila samhället förts med full- komligt könsblinda, maskulina förtecken har gjort den ännu svårare att ta till sig för genusteoretiker och feminister. Jag är själv en av dessa skeptiker. Civilsamhället har alldeles för ofta definierats utan synbar kvinnlig närvaro. Redan ansåg ju att kvinnan fullföljde sitt öde inom familjen, medan mannen levde sitt liv inom staten och civilsamhället. Det civila har ställts mot andra, mer naturliga eller familjebundna samhällsaktiviteter, eller så har stora delar av vårt agerande i civilsfären osynliggjorts helt och hållet. Få har velat undersöka vilken medborgerlig gemenskap som alstras av att byta bajsblöjor... Debatten om det civila samhället brukar också kritiseras av feminister för att leda till en samhällsordning där kvinnor återigen förutsätts ta ansvar för en växande ideell sektor (dit barnomsorg och annat ideellt omsorgsarbete hör). En liberal syn på det civila samhället cementerar en uppdelning av samhället i privat och offentligt. Hemarbetet tillhör det privata och hamnar vare sig i det civila samhällets eller statens försorg, menar t.ex. En konservativ tolkning av civilsfären, men en uppdelning av samhället i stora världen (med plats för politik) och lilla värl- den (med plats för varma mellanmänskliga relationer), så som Hans L en gång formulerade det, har av lätt insedda skäl också avvisats från feministiskt (och annat) håll. Det här är en illa dold, patriarkal samhällsvision som (mot bättre historiskt vetande) bygger på övertygelsen att mellanmänskliga relationer inom familjen inte är politiska eller genomsyras av makt. 21Anne , Who needs civil society? A feminist perspective, Dissent/1999. 22Se bl.a. , The Disorder of Women: Democracy, Feminism and Political Theory, . sin genushistoria är det inte svårt att klura ut vem som förutsätts vara garanten för den opolitiska, kravlösa värmen och omsorgen i den lilla världen, eller hur försvagat samhällets skydd för utsatta grupper inom familjen (barn, kvinnor) skulle bli om politiken och samhället drog sig ur den lilla världen. tar ett delvis annat grepp. Hon menar att de ideella organisationer som bär upp det civila samhället borde vara in- tressanta ur feministisk aspekt. Det feministiska projektet är ju till sin natur pluralistiskt, enligt , och sådana projekt har lättare att göra sig hörda inom friare ideella organisationer än inom en monolitisk hierarkisk stat. Ser vi tillbaka i den svenska kvinnorörelsens historia blir det uppenbart att kvinnor ofta valt att organisera sig och kämpa för sina rättigheter i civilsfären, ja den svenska civilsfären är unik vad gäller kvinnors deltagande. har man legat närmare mark- naden (Kvinnor Kan med sina handelsmässor t.ex.), ibland har man knutit an till ett liberalt medborgarideal (1960-talets tvåkönade diskussionsgrupper som och m.fl. Grupp 222 t.ex.), ibland har man sett sig som en oberoende men tydlig politisk kraft (Grupp 8). Skepsisen mot debatten om det civila samhället hör därför mer ihop med många av dess före- trädares tendens att dra isär de olika sfärerna från varandra. Att betona civilsfärens betydelse på bekostnad av t.ex. hem, familj, stat och offentlig sektor. Från kvinnopolitisk synvinkel är det i stället viktigt att visa hur stat, marknad, civilsamhälle, familj och individ inter- agerar. Och eftersom kvinnor fortfarande har att balansera om- sorgsansvar och reproduktion med ett offentligt agerande är det viktigt att belysa hur en förändrad balans mellan olika sfärer påverkar kvinnor och män som individer, medborgare och aktörer på politisk nivå. OM KVINNORÖRELSEN OCH FEMINISMEN SOM DEMOKRATISK KRAFT Låt mig ta tre konkreta exempel: 1.För en kvinna som misshandlas av en före detta make är den lilla världen inte en harmonisk utan snarare ett konkret, förslavande hot.