sou · GNB3122 · 2000-01-01 00:00:00 — I ansökan om att få ordna en KY kräver vi att den sökande skall redovisa hur arbetet med kvalitetssäkring och egenutvärdering avses bedrivas. Vi har funnit att detta är en punkt där kraven behöver skärpas. Det är inom denna ram som en stor del av både arbetslivets synpunkter på utbildningen och de studerandes kanaliseras. Vi före- slår att detta fortsättningsvis skall ingå i utbildningsplanen. 86 Överväganden och förslag Vi anser alltså att utbildningsplanen, som fortsättningsvis bör fastställas av KY-styrelsen (liksom av kommittén), enligt förordningen bör ha följande innehåll: 1.Utbildningens namn/inriktning och omfattning 4.Huvudsaklig upplä ggning och organisation av utbildningen och omfattningen av utbildningens olika delar 5.Huvudsaklig upplä ggning och organisation av lärandet i arbetet 6.Kursplaner och mål för kurserna 7.Inriktning av lärandet i arbetet 8.Kompetenskrav på den personal som medverkar i utbildningen 10.Förkunskapskrav och andra villkor för att få påbörja utbild- ningen 12.Principer för betygssättning och former för kunskapskontroll I vårt svar på remissen Försäkringsskydd för studenter har vi förordat att KY-studerande skall ha samma försäkringsskydd som studerande i högskolan, men att den ansvariga utbildningsanordnaren själv skall ansvara för att ett sådant försäkringsskydd kommer till stånd. Vi utgår från att regler om försäkringsskydd för högskolestuderande kommer att införas och föreslår att 20 § förordningen ges ett andra stycke där något motsvarande regleras för KY. För varje utbildning skall det enligt 21 § finnas en ledningsgrupp. Vi har fört en diskussion om namnet ledningsgrupp. står det ju för en grupp som består av den exekutiva ledningen för verksamheten och den funktionen har ledningsgruppen inte enligt reglerna för KY. Däremot förekommer det att ledningsgruppen t illagts ytterligare uppgifter som gör den mera styrelselik. Vi anser det orealistiskt att engagera utomstående i sådan grad att man närmar sig vad begreppet ledningsgrupp i allmänt språkbruk står för. Det skulle dessutom säkerligen vara besvärligt både för åtminstone kommuner och högskolor att etablera styrelse- och beslutsfunktioner som skulle svara mot begreppet ledningsgrupp, eller, för den delen, styrelse. är emellertid ledningsgruppen med dess nuvarande funktioner etablerad inom KY och vi har dessutom inte funnit något bra annat uttryck, varför vi stannat för att behålla nuvarande terminologi. En ansvarig utbildningsanordnare kan enligt 21 § ha en gemensam ledningsgrupp för flera av sina utbildningar. Det vanliga är att varje Överväganden och förslag 87 utbildning har en egen ledningsgrupp, men mö jligheten att ha en gemensam ledningsgrupp utnyttjas också. I det senare fallet har man ofta undergrupper som beredningsorgan och som i praktiken också följer resp. utbildning närmare. Denna möjlighet bör kvarstå, men det är viktigt att man följer upp ledningsgruppernas funktion så att de inte blir alltför överordnade organ som i praktiken förlorat kontakten med utbildningen. KY-styrelsen bör därför i det enskilda fallet kunna meddela föreskrifter om ledningsgruppen. Detta bör också kunna utnyttjas när en ansvarig utbildningsanordnare fyller ledningsgruppen med "sitt eget folk". Ledningsgruppens kvalitetsövervakande funktion sätts i fara om den är sammansatt av företrädare för olika verksamhetsgrenar hos den ansvarige utbildningsanordnaren. Arbetslivsföreträdarna bör således i huvudsak vara externa och det bör KY-styrelsen kunna föreskriva för en enskild utbildning, liksom alltså att en anordnare måste ha fler ledningsgrupper för sina utbildningar. En organisation med undergrup- per kan t.ex. motivera att man har en gemensam ledningsgrupp, särskilt om det finns ett personsamband mellan ledningsgruppen och under- grupperna. Vi anser att ledningsgruppens uppgifter bör vara i huvudsak de samma som , d.v.s. 1.att se till att utbildning genomförs enligt bestämmelserna i lag och förordning och i enlighet med kommitténs (d.v.s. enligt våra förslag KY-styrelsens) beslut, 2.att anta studerande till utbildningen och 3.att utfärda utbildnings- och examensbevis efter genomförd utbildning. Utbildningsplanen är det faktiska styrdokumentet för en utbildning och det är viktigt att ändringar i den är förankrade, framför allt i den majo- ritet i ledningsgruppen som arbetslivets företrädare utgör. Vi förordar därför att en ny uppgift för ledningsgruppen t illförs 22 §, nämligen att besluta om förslag om ändringar i utbildningsplanen. I 23 § förordningen stadgas att minst en företrädare för den kommu- nala vuxenutbildningen skall ingå i ledningsgruppen. Eftersom kom- munen "äger" komvux är det rimligen kommunen som skall utse före- trädaren. Ofta är det en anställd i komvux, en kommunal- politiker och inte så sällan en gymnasieskolledare. Vi föreslår att regeln formuleras något öppnare, så att det i ledningsgruppen skall ingå en företrädare för det kommunala skolväsendet. I 25 § anges att kommittén vid sin fördelning av medel särskilt skall beakta om en utbildning: 88 Överväganden och förslag 1.efterfrågas av arbetslivet och bedöms ha goda förutsättningar att bli genomförd med en hög kvalitet, 2.genomförs av en högskola och en kommun och eventuellt någon annan i samverkan och 3.bidrar till att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings och yrkesval. Vi föreslår att dessa prioriteringsgrunder lyfts ut ur förordningen. Den första därför att den är självklar och egentligen följer av lagen, den andra eftersom den inte fungerar som prioriteringsgrund (alla eller praktiskt taget alla ansvariga utbildningsanordnare samverkar med någon annan – och vi tror att det har praktiska motiv snarare än att det skulle bero på att det är en prioriteringsgrund) och den tredje eftersom vi i stället vill att jämställdhetsaspekten lyfts in i lagen. Vi har tidigare redovisat vår syn på operationella mål, till vilka prio- riteringsgrunderna i allra högsta grad måste räknas. Vi anser att sådana mål huvudsakligen bör anges i regeringsuppdrag eller regleringsbrev till KY-styrelsen. I 25 § regleras också vad ett bidragsbeslut skall innehålla. Vi föreslår att ordet "dimensionering" tas bort, eftersom studerandeantalet ändå skall anges i beslutet. Närmast av administrativa ordningsskäl föreslår vi att starttidpunkt i stället skall anges. Enligt 28 § förordningen kan statsbidrag återkrävas om den ansva- riga utbildningsanordnaren eller någon annan som deltar i anordnandet av utbildningen i väsentlig mån åsidosätter någon bestämmelse eller något villkor som gäller för bidraget. Vi har tolkat detta som att bidrag också kan dras in i förskott, d.v.s. innan det betalats ut. Kommitténs beviljandebeslut innefattar dels ett medgivande att få starta en utbildning , dels att utbildningsanordnaren kan utgå från att utbildningen, under förutsättning av erforderliga riksdags- och rege- ringsbeslut, även får anordnas med en eller flera intagningar ytterligare. En fördel med detta är bl.a. att utbildningsanordnaren kan räkna med att de fasta kostnaderna kan slås ut över flera utbildningsomgångar, vilket håller nere kostnaderna. Det bör emellertid finnas en möjlighet att återkalla ett sådant villkorat medgivande och vi ser tre huvudanledningar för att så kan ske: dels om en utbildning bedrivs med dålig kvalitet, dels om en utbildning lockar endast få studerande, dels om en utbildning endast i liten utsträckning leder till jobb. Enligt 29 § förordningen skall kommittén svara för uppföljning och tillsyn. Enligt kommittédirektiven skall vidare kommittén svara för att en oberoende utvärdering kommer till stånd. Vi anser att utvärderings- uppdraget bör inarbetas i förordningen. Liksom nu bör uppdraget avse oberoende utvärderingar. Som vi berör på annat ställe bör emellertid inte Överväganden och förslag 89 detta tolkas så att utvärderingarna inte kan nyttiggöras i verksamheten. KY-styrelsen bör därför kunna ange områden för utvärderingen och ställa villkor i fråga om återkoppling o.d. Kommitténs möjligheter att meddela föreskrifter har varit begränsade till att avse uppgiftslämnande. Vi har inte upplevt något större behov av vidgade möjligheter utöver vad som angetts och föreskrifter med anledning av tillsyn. Kommittén har i sina tillsynsrapporter anmodat den ansvariga utbildningsanordnaren att vidta åtgärder, men strikt formellt är detta möjligen tveksamt. Det bör dessutom finnas en sanktionsmöjlighet eller en sanktionstrappa i samband med tillsyn och förekommande kvalitetsbrister, där ett påpekande och kanske en rekommendation är den mildaste formen, ett åläggande att vidta någon åtgärd ett andra steg och det sista att dra in bidrag. Vi föreslår därför att förordningen tillförs en bestämmelse av följande lydelse. "Styrelsen får med anledning av tillsyn meddela föreskrifter för en viss utbildning." har, på kommitténs uppdrag och efter anbudsförfarande, genomfört en oberoende utvärdering av försöksverk- samheten. Resultaten publiceras separat. Vi har valt att behandla utvär- deringen i ett eget kapitel, varför hänvisningar till utvärderingsresultaten endast undantagsvis förekommer i övriga kapitel. Vårt syfte här är inte att ge en fullständig bild av utvärderingen, utan endast att lyfta fram iakttagelser som vi funnit särskilt intressanta och att lämna de kommentarer till utvärderingen vi funnit angelägna. Utvärderingen har i allt väsentligt tagit upp de områden som angetts i anbudsunderlaget och avtalet om utvärderingen. Den ger en god bild av försöksverksamheten och de iakttagelser som gjorts överensstämmer huvudsakligen med våra egna. I en del av de avseenden där utvärde- ringen kan uppfattas som mager är förklaringen i allmänhet att tiden, , inte varit tillräcklig för att några säkra observationer kunnat göras eller säkra slutsatser kunnat dras. Detta gäller kanske särskilt sekundäreffekter av KY-försöket. På en del andra punkter hade vi gärna sett en högre grad av kvantifiering och ett större inslag av analys. Utvärderingen ger en sammantaget positiv bild av försöksverksam- heten. Utbildningarna har oftast uppskattats av de studerande och de har också varit positiva till utbildningsformen som sådan. Det samma kan sägas om den andra stora intressentgruppen – arbetslivet. Utvärderarna har gjort en indelning av utbildningarna i yrkesutbild- ning resp. branschutbildning, dock med markeringen att en sådan indel- 90 Överväganden och förslag ning är svår att göra. Den slutsatsen är det lätt att instämma i. Den metod man valt är att utifrån kortfattade utbildningsbeskrivningar göra distinktionen. Beskrivningarna kvantifierar emellertid i allmänhet inte de ingående kurserna, varför risken för felslut är betydande. Utvärderarna menar att KY bör fokusera på yrke – inte på bransch. Som antytts är enligt vår mening gränsen svävande. Vi kan också notera att de branschinriktade utbildningarna ger lika bra eller bättre resultat i fråga om anställningsbarhet. Med den syn vi har på KY, som en flexibel och kompletterande utbildningsform, finns det ingen anledning att snäva in användningen av KY på det sättet. Det skulle dessutom innebära att KY inte kan användas för att utbilda egna företagare eller för ledande befattningar, vilket knappast varit avsikten. Vi återkommer till den aspekten . Utvärderarna hyser vissa tvivel beträffande nivån på en del av IT- utbildningarna och menar att de egentligen borde höra hemma i gymna- sieskolan. Eftersom sådan utbildning inte tillhandahålls i särskilt stor utsträckning i gymnasieskolan blir ju emellertid den eftergymnasiala nivån relativt elementär, ungefär på samma sätt som rimligen är fallet med högskoleutbildning i ett främmande språk som inte förekommer i gymnasieskolan. Ingen menar väl att högskoleutbildningar i t.ex. kine- siska skall börja på "samma nivå" som exempelvis i engelska. Som vi ser det är det den avlämnande utbildningsnivån som definierar var den mottagande börjar. Någon "absolut" eftergymnasial nivå kan alltså var- ken anges för KY eller för högskolan. Lika lite kan man göra en utbild- ning som enbart är eftergymnasial i meningen att ingen del av kun- skapsmassan kommer från gymnasieskolan, eftersom ju ingen studerande har läst samtliga gymnasieskolans kurser. Utvärderarna menar att KY har ett nivåmässigt tvåfrontsproblem där den ena fronten går mot gymnasieskolan (yrkesutbildningar som inte är tillräckligt kvalificerade för att klassas som KY-nivå) och den andra mot eftergymnasiala högskoleutbildningar. Vi har framhållit att någon entydig nivå "neråt" inte är möjlig att upprätthålla i det eftergymnasiala utbildningssystemet. Vi har också tidigare berört att vi inte ser distinktionen i förhållande till högskolan som särskilt meningsfull att göra. Vi har i stället velat se KY som en produktionsform för utbildning som inte annars kommer till stånd, en kompletterande utbildningsform. Vi menar också att KY som process för att ta fram och driva utbildning har unika drag som i högre grad än "nivån" är ett särskiljande drag. Utvärderarna påpekar att en betydande del av utbildningarna är inriktade på arbetsledarrollen eller eget företagande, utan att det har stöd i förarbetena. Vi vill ifrågasätta riktigheten i påståendet. Visserligen innehåller inte så få utbildningar inslag av projektledning e.d., men endast i några få utgör det huvudingrediensen. Överväganden och förslag 91 förutom att ge goda yrkeskunskaper, också skulle lägga grunden för en yrkesmässig karriär åt specialist- eller ledande funktioner är inte något som motsägs i propositionen, som över huvud taget knappast uppehåller sig vid frågan om vilken hierarkisk nivå i arbetslivet utbildningarna bör syfta till. Vad som dock sägs i propositionen är att det kan behövas en utbildningsform som "kan bidra till att tillgodose arbetslivets behov av arbetskraft med den kompetens som krävs för att genomföra pro- duktionen av varor och tjänster", vilket får antas innefatta även led- ningsfunktioner. Beskrivningen av utbildningsinnehållet i propositionen antyder att utbildningarna kan syfta till både ett kvalificerat yrkesarbete och ledande funktioner och det gäller särskilt de allmänna kompetenser utöver fackkunskaper som lyfts fram. Det sägs också att försöks- verksamheten skall belysa den kvalificerade yrkesutbildningens möjlig- heter på hela arbetsmarknaden, vilken ju omfattar även ledarbe- fattningar. Utvärderarna påtalar att prioriteringarna på branscher inte stämmer med fördelningen på arbetsmarknaden. Som de nämner beror detta bl.a. på att det är fråga om en försöksverksamhet, som ju har att pröva KY:s förutsättningar på hela arbetsmarknaden. Som de också nämner är utbildningsformen liten, vilket ju gör att arbetsmarknaden sannolikt kan svälja det utbud som kommer från KY (vilket f.ö. bekräftas av utvärderingen). Fyra ytterligare aspekter på detta förtjänar emellertid att lyftas fram: 1.Utbildningsformen är efterfrågestyrd. Ingen utbildning kommer till stånd utan att arbetslivets behov redovisas och utan att arbetslivet är berett att ta på sig en betydande och resurskrävande uppgift i utbild- ningen. 2.Utbildningsutbudet kan inte ses isolerat från resten av utbildnings- väsendet. Det är ett skäl till att vårdområdet fått ett begränsat utrymme, medan utbildningar på IT-området och för tekniker i industrin högprioriterats. KY för sig skall således inte utgöra en spegel av arbetslivet, utan i sammanhang med övrig eftergymnasial utbildning. 3.Det finns ett hyggligt samband mellan andelen ansökningar inom resp. område och andelen beviljade, särskilt på de större områdena. Avvikelserna beror till icke ringa del på dels att de områden som fått relativt färre utbildningsplatser är sådana där det i högre grad finns andra eftergymnasiala utbildningar, dels att de som fått fler avser bristområden. 4.Studien hade kunnat tillföras en tidsaspekt: I den första ansöknings- omgången var naturligen försöksverksamheten som sådan en fram- 92 Överväganden och förslag När dess behov av mångfald tillgodosetts bör prioriteringarna i högre grad vara knutna till arbetslivets behov. Som utredarna påpekar har arbetsmarknaden reagerat positivt på utbu- det av KY. Som man också konstaterar kan man bara gissa sig till utfallet vid större volymer. Med den självkorrigering som ligger framför allt i efterfrågestyrningen borde risken för överetableringar vara liten. Utredarna framhåller också att prioriteringarna kan ses i ett brist- yrkesperspektiv, vilket gör snedfördelningen rimligare. Likaledes menar de att prioriteringarna är rimligare om de snarare har en kam- panjkaraktär än är långsiktigt giltig. Det är också det perspektiv man enligt vår mening skall lägga på prioriteringarna: En god del av vitsen med KY är flexibiliteten, att man relativt snabbt kan ställa om siktet. Utvärderarna ifrågasätter om KY-utbildade inom vårdområdet har några möjligheter att lyckas på arbetsmarknaden. Detta p.g.a. den nog- granna regleringen av revir och kompetensgränser. Reflexionen har troligen en del fog för sig, vilket vi också beaktat i prioriteringarna på så sätt att vi lyft fram vårdutbildningar inriktade på det primärkommunala området och psykiatrin där ju dessa förhållanden råder i mindre utsträckning. Utredarna framhåller att utbildningsväsendet är beroende av lång- siktiga arbetskraftsprognoser, vilka emellertid anses vara notoriskt missvisande. Detta gör enligt vår mening en satsning på KY som ett komplement i utbildningssystemet så värdefull. Dels grundar sig en KY på ett befintligt oftast lokalt arbetslivs bedömningar och förutsätter dess medverkan, vilket senare antagligen minskar benägenheten att förorda en expansion "för säkerhets skull". Utvärderarna menar också att den lokala förankringen gör prognoserna säkrare och närmast själv uppfyllande. Dels är KY flexibelt och kan ställas om relativt lättvindigt eftersom det inte byggts fast och dessutom enligt vårt förslag innefattar tids- begränsade utbildningsmedgivanden som medger en successiv ompröv- ning av prioriteringarna. De uppgifter vi har och de intryck vi fått genom t illsynen stämmer överens med den bild utvärderingen ger i fråga om de studerandes upp- skattning av KY. Utvärderingen noterar att KY lyckats tämligen väl med att rekrytera "otraditionella" grupper till eftergymnasial utbildning. Det gäller de studerandes sociala bakgrund, andelen med yrkesinriktad gymnasie- utbildning och andelen med invandrarbakgrund. Någon förklaring till detta ges inte, men vi antar att det beror på den starka arbetslivsanknyt- ningen och de goda utsikterna på arbetsmarknaden, utbildningarnas oftast rätt begränsade omfattning i tiden och sannolikt också ett arbets- Överväganden och förslag 93 sätt som förenar teori och praktik och gör lärandet lättare för den som inte uppskattar de vanliga konventionella metoderna. Däremot, menar utvärderarna, har KY inte lyckats bryta de traditio- nella könsmönstren i fråga om yrkes- och utbildningsval. Detta är defi- nitivt sant om man menar att målet är en 50/50-fördelning i samtliga branscher. Vi menar dock att KY är en relativ framgång i detta avseende om man jämför med förhållandena i den avlämnande utbildnings- strukturen och på den mottagande arbetsmarknaden. I allmänhet är nog den könsmässiga segregeringen större i de gymnasieprogram som när- mast svarar mot resp. KY-område, liksom i fråga om den mottagande arbetsmarknaden. På industri-, bygg-, fordons-, energi- och elpro- grammen utgör kvinnorna endast någon enstaka procent, medan kvin- norna utgör av de studerande på de "manliga" KY-områ- dena tillverkning, bygg och träindustri. Sämst har KY lyckats med att rekrytera män till otraditionella områden: av de stude- rande på vårdområdet är män. Det finns ingen anledning att slå sig till ro med dessa resultat, men de visar kanske att man kan åstadkomma förändringar. Det borde vara intressant att närmare kartlägga vad det är som gör att KY har en så relativt otraditionell rekrytering i flera avse- enden och därur förfina redskapen för KY och andra utbildningsformer. Utvärderarna har erfarit att man ofta har problem med den ojämna kunskapsnivån bland de studerande. Både studerande och lärare påpekar detta. Vi har likartade erfarenheter. En del utbildningsanordnare uppger att detta är förhållandet även när de studerande i formell mening (med avseende på betyg) är en ganska homogen grupp. I någon utsträckning beror de ojämna förkunskaperna på att den ansvariga utbildningsanordnaren töjer på behörighetsföreskrifterna för att fylla utbildningen. Alltför stora skillnader gör utbildningen svår att genomföra med god kvalitet. Å andra sidan har vi, liksom utvärderarna, lagt märke till att relativt stora men inte omåttliga skillnader kan användas som ett positivt bidrag till utbildningen. Ju större ansvar de studerande får för sin inlärning och ju mer man bygger utbildningen på deras egen verksamhet med god handledning, desto mindre tycks problemen bli och desto större de positiva bidragen. Två slutsatser kan dras av detta: Antagningen och förkunskapskraven måste utformas så att de studerande har faktiska förutsättningar att fullfölja utbildningen och den pedagogiska utformningen av utbildningen har stor betydelse för att även heterogena grupper skall klara av studierna. Utvärderarna tecknar en övervägande positiv bild av den pedagogiska utformningen av utbildningarna inkl. lärandet i arbete. I relativt stor utsträckning bygger utbildningarna på ett aktivt deltagande från de studerandes sida, vilket ligger i linje med de anspråk som ställs upp bl.a. i propositionen. Ett sådant arbetssätt främjar inte bara inlärningen – det 94 Överväganden och förslag bidrar också till att man lär sig att använda sina kunskaper, att tillämpa ett kritiskt och kreativt tänkande och att se helheter och processer. Det stärker förmågan både att arbeta självständigt och tillsammans med andra. Utvärderingens kartläggning av de pedagogiska metoderna är synnerligen värdefull både som systematisering och beskrivning. Den visar också att det finns ett betydande utrymme för fortsatt utveckling av utbildningsformerna för att främja de studerandes förmåga i de av- seenden vi nämnt, liksom för att förbättra effektiviteten i inlärningen, kanske särskilt för dem som inte gynnas av traditionella former av utbildning. Ett fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete borde enligt vår mening ta sikte på att kartlägga för- och nackdelar med de olika former som används för olika grupper, samt en metodutveckling kombinerad med implementering. Genom beskrivningarna och systematiseringen av och undervisning skapas ett underlag för reflektion och medvetna val bland dem som anordnar KY, vilket redan det borde bidra till att formerna utvecklas och förfinas. Utvärderarna delar inte vår "negativa syn" på praktik. De har sett flera fall där konventionell praktik förefaller att vara den lämpligaste formen för lärande i arbete. Någon närmare analys tycks inte ligga till grund för iakttagelsen. Vår syn på praktik är inte negativ men vi tror att andra former kan ge bättre resultat. Enligt utvärderarna belyser och klargör praktik teoretiska moment i utbildningen, medan lärande i arbete tillför ny kunskap för bearbetning. En utbildning som skall resultera i att man med ingen eller mycket kort ställtid är användbar i en kvalificerad yrkesutövning kan knappast förmedla den yrkesfärdigheten enbart i en trots allt artificiell utbildningssituation. Utvärderarna förordar en viss flexibilitet i fråga om LIA:s längd. Vi föreslår i det föregående att ett intervall införs, men med ett angivande av en normal andel. De pekar också på att nya yrken inte kan bli aktuella inom KY, eftersom det ännu inte finns något arbetsliv. Vi har varit inne på samma sak och konstaterar att någon lösning på problemet inte kan åstadkommas inom ramen för KY, med mindre än att man slopar kravet på , vilket enligt vår mening skulle göra att dess särdrag skulle försvinna och i hög grad försvåra möjligheterna att etablera KY på arbetsmarknaden och bland tänkbara studerande.