sou · GNB347 · 2000-01-01 00:00:00 — Utredningen har tagit del av framställningarna och vägt in syn- punkterna tillsammans med övrigt utredningsmaterial. Framställningarna får anses besvarade genom förslagen i betänkandet. 2 Bakgrund och gällande rätt 2.1Bakgrund och tidigare överväganden Mervärdesskatten är en skatt på den inhemska konsumtionen av varor och tjänster. Den omfattar skattskyldiga näringsidkares skattepliktiga omsättningar av varor och tjänster. Skatten betalas till staten av näringsidkarna. Skatten skall tas ut vid omsättning såväl till slutliga konsumenter som till skattskyldiga näringsidkare och till dem som inte är skattskyldiga men har rätt till återbetalning av mervärdesskatt enligt 10 kap. Som skattens namn anger skall den beräknas på ett mervärde, nämligen det mervärde som skapas hos varje skattskyldig. Tekniskt uppnås detta i huvudsak genom att de skattskyldiga vid redovisning av mervärdesskatt får göra avdrag från skatten på den egna omsättningen (utgående skatt) för den mervärdesskatt som deras leverantörer debiterat dem (ingående skatt). Genom att den ingående skatten är avdragsgill är den inte någon kostnad för de skattskyldiga och behöver inte beaktas av dem vid be- stämmandet av beskattningsunderlaget. Någon skatt tas alltså inte ut på mervärdesskatten; kumulativa skatteeffekter uppkommer inte. Avdrags- rätten innebär också att en skattskyldig näringsidkare och den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt kan välja att köpa varor och tjänster från andra näringsidkare eller att tillverka varorna respektive utföra tjänsterna själv utan att valet behöver påverkas av mervärdesskatten. Mervärdesskatten omfattar dock inte all omsättning av varor och tjänster. Till de områden som är undantagna från skatteplikt hör, med vissa undantag, uthyrning av fast egendom. Den som tillhandahåller en sådan tjänst har regelmässigt en ingående skatt som inte är avdragsgill och som därför är en kostnad för uthyraren. Kostnaden ingår typiskt sett i hyran. Om hyresgästen är en konsument eller någon som inte har rätt till avdrag för eller återbetalning av ingående skatt uppkommer inga beaktansvärda skatteeffekter; uthyrarens ingående skatt, som ingår i hyran, motsvarar i stort sett den ingående skatt som hyresgästen skulle bära direkt om han själv ägde lokalen. Om hyresgästen däremot är skattskyldig till mervärdesskatt och därför i princip har rätt till avdrag för ingående skatt kan uthyraren inte föra över sin egen ingående icke avdragsgilla skatt till hyresgästen. Hyran kommer därför att innehålla en 54 Bakgrund och gällande rätt dold mervärdesskatt, bestående av uthyrarens ingående skatt. Den i hyran dolda mervärdesskatten kommer att ingå i hyresgästens kostnader och därmed i underlaget för beräkning av hans egen utgående skatt. Skatt kommer att beräknas på skatten och en kumulativ skatte-effekt uppkommer. Denna effekt kan undvikas genom att den skatt-skyldige hyresgästen övergår från att hyra sina lokaler till att äga dem, skatten har alltså en konkurrenspåverkande effekt genom att den miss-gynnar uthyrning av verksamhetslokaler till skattskyldiga hyresgäster. De kumulativa effekterna kan också undvikas genom att göra uthyr-ningen av fast egendom till en skattepliktig tjänst. Om uthyrning av fast egendom görs till en skattepliktig tjänst har uthyraren rätt till avdrag för hela den ingående skatt som belöper på de uthyrda lokalerna och skall debitera skatt på hyran. Om hyresgästen i sin tur har rätt till avdrag för hela skatten på hyran uppstår inga oönskade skatteeffekter. I annat fall uppkommer en kostnad för hyresgästen i form av icke avdragsgill ingående skatt. Uthyrarens utgående skatt beräknas på hela hyran, inklusive de delar därav som skall täcka uthyrarens icke mervärdesskattebelagda kostnader (bl.a. för lånat kapital och löner) eller som utgör hans vinstpåslag. Skatten på dessa delar av hyran blir en kostnad för hyresgästen som han kan undvika genom att övergå från att hyra sina lokaler till att äga dem. Mervärdesskatten har även i detta fall en konkurrenspåverkande effekt. Beroende på marknadsläget kan fastighetsägaren vara förhindrad att vältra över mervärdesskatten på hyresgästen; beskattningen minskar då hans vinst. Utvidgningen av det mervärdesskattepliktiga området , senast vid inträde i EU, har inneburit att kumulativa och konkurrenspåverkande effekter av mervärdesskatten har minskat. Fort- farande gäller dock att betydelsefulla delar av konsumtionen står utanför det beskattade området. Bland dessa delar kan nämnas – vid sidan av ämnet för denna utredning – bank- och försäkringsområdet samt hälso- och sjukvården. Här kan dock påpekas att kommuner och landsting har rätt till viss ersättning för ingående mervärdesskatt enligt lagen (1995:1518) om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting och att de statliga myndigheter som bestämmer får rekvirera belopp motsvarande ingående mervärdesskatt från Skatte- myndigheten i enligt förordningen (1993:529) om myndig- heters hantering av ingående mervärdesskatt. I den mån kompensation på detta sätt lämnas till kommuner, landsting och statliga myndigheter för den ingående skatten synes dess storlek sakna betydelse. På de områden som från början stod utanför skatteplikten varierade de kumulativa och konkurrenspåverkande effekterna kraftigt beroende framför allt på storleken av den ingående skatt som inte var avdragsgill. En verksamhet som tidigt tilldrog sig uppmärksamhet var uthyrning av Bakgrund och gällande rätt 55 Redan Allmänna skatteberedningen diskuterade i betänk- andet Nytt skattesystem (SOU 1964:25) möjligheterna till generell skatteplikt vid uthyrning av fastigheter, bostäder och andra lokaler. Ge- nerell beskattning även vad gäller uthyrning av bostäder skulle dock leda till olika svårigheter. Olägenheterna skulle kvarstå, menade man, om beskattningen begränsades till uthyrning av fastigheter och lokaler för skattskyldiga med hänsyn bl.a. till rörligheten på hyresmarknaden och de ständiga förändringarna i fastighetsbeståndet. Skattebered-ningen ställde därför uthyrning av fastigheter utanför skatteplikten. Översynsutred- ningen betonade i betänkandet Mervärdeskatt (Stencil Fi 1967:10 s. 95) att allmänna skatteberedningen klart visat att en hyresbeskattning inom mervärdesskattens ram skulle medföra väsentliga praktiska problem och olägenheter, både om den gjordes generell och om den skulle begränsas till uthyrning av rörelselokaler. I delbetänkandet Översyn av mervärdeskatt Del I Materiella regler (Stencil Ds Fi 1973:3) konstaterade mervärdeskatteutredningen inled- ningsvis att de tekniska skäl som tidigare anförts mot generell hyresbe- skattning fortfarande ägde giltighet. Beskattning begränsad till uthyrning av fast egendom för yrkesmässig verksamhet diskuterades och man fann därvid att en sådan beskattning skulle beröra en mängd fastighetsägare som skulle få skilja mellan skattefri uthyrning av bostäder och skattepliktig uthyrning av rörelselokaler. Det saknades också bärande skäl för att låta skattskyldigheten omfatta även lokaler som användes i verksamhet som inte alls eller endast delvis medförde skattskyldighet enligt ML. Det ansågs mindre lämpligt att låta beskattningen bero på uthyrarens bedömning av arten och omfattningen av hans hyresgästers verksamhet. Därför avvisades tanken på en generell beskattning av upplåtelse av fastighet för verksamhet som helt eller delvis medför skattskyldighet enligt ML. Med hänsyn bl.a. till de höjda skattesatserna föreslog mervärdeskatteutredningen i ett delbetänkande (Ds B1977:6) att en möjlighet till avlyftning av skatt på förvärv för uthyrda rörelsefastigheter måste tillskapas (s. 90 ff). Den lösning som föreslogs var att skattskyldighet för uthyrning av rörelsefastigheter och rörelselokaler skulle införas. Det kunde dock ifrågasättas, menade utredningen, om det fanns något intresse hos fastighetsägare och hyresgäster för en sådan beskattning i redan färdigställda och ianspråktagna fastigheter. Den framtida mervärdesskattebelastningen på sådana fastigheter torde i nor- malfallet vara försumbar. Hyrorna i äldre fastigheter var dessutom knappast relaterade till den ursprungliga byggkostnaden. Det var först när en fastighet genomgick en mer genomgripande ombyggnad som skattskyldighet för uthyrningen kunde vara av betydelse för den skatt- skyldige hyresgästen. Mot den bakgrunden ansåg utredningen att skatt- 56 Bakgrund och gällande rätt skyldighet för uthyrning av rörelsefastigheter och rörelselokaler borde vara frivillig och gälla först efter ansökan av fastighetsägaren. Frivillig skattskyldighet i enlighet med utredningens förslag infördes (prop. 1978/79:141, bet. 1978/79:SkU52, rskr 1978/79:393, SFS 1979:304). Enligt de nya bestämmelserna gavs fastighetsägare möjlighet att ansöka om att bli skattskyldiga till mer- värdesskatt för uthyrning av rörelsefastigheter och rörelselokaler till företagare som var skattskyldiga enligt ML. Fastighetsägarna fick genom att de blev skattskyldiga rätt till avdrag för ingående skatt på kostnader för ny-, till- eller ombyggnad, reparation, underhåll och drift, i den mån skatten hänförde sig till den uthyrning i fastigheten som medförde skattskyldighet. Fastighetsägaren blev också skyldig att redovisa skatt för uppburna hyror. Denna skatt blev i sin tur avdragsgill ingående skatt hos den skattskyldige hyresgästen. Den frivilliga skatt- skyldigheten förenades med en skyldighet att under vissa omständigheter återföra åtnjutna avdrag. De nya bestämmelserna om frivillig skattskyldighet skapade en möjlighet för de fastighetsägare som så önskade att undanröja den brist på neutralitet i beskattningen som i vissa fall förelåg mellan att bedriva verksamhet i egna och hyrda fastigheter eller lokaler. En närmare redogörelse för bestämmelserna, som i sina huvuddrag fortfarande gäller, lämnas i närmast följande avsnitt. Det kan nämnas att närbesläktade problem på andra områden lösts på annat sätt. I fråga om bl.a. begagnade varor grundas beskattningen endast på återförsäljarens vinstmarginal. Huvudsakligen bygger vinst- marginalbeskattning på det förhållandet att en skattskyldig återförsäljare köper varor från någon som inte har haft avdragsrätt för mervärdesskatt vid sitt förvärv av varorna. Återförsäljaren får redovisa utgående skatt på skillnaden mellan försäljningspriset och inköpspriset, vinstmarginalen, minskad med den mervärdesskatt som kan anses hän- förlig till vinstmarginalen. Återförsäljarens köp av varorna grundar inte rätt till avdrag för ingående skatt och han får i sin faktura till köparen inte ange den skatt som skall redovisas i enlighet med bestämmelserna om vinstmarginalbeskattning (se 9 a kap. infördes i 6 a kap. ML bestämmelser om gruppregistrering som syftar till att göra det möjligt för ett företag som ingår i en grupp företag inom bank- och försäkringsområdet att tillhandahålla varor och tjänster utan mervärdes- skatt åt företag inom gruppen (prop. 1997/98:148, bet. 1997/98:SkU29, rskr. 1997/98 254, SFS 1998:346). Bakgrund och gällande rätt 57 Omsättning av varor och tjänster är enligt 3 kap. 1 § första stycket ML generellt skattepliktig. Ett flertal undantag från denna generella skatte- plikt har dock gjorts, bl.a. på fastighetsområdet. Enligt 3 kap. 2 § ML undantas från skatteplikt omsättning av fastigheter samt överlåtelse och upplåtelse av arrenden, hyresrätter, bostadsrätter, tomträtter, servituts- rätter och andra rättigheter till fastigheter. I 3 kap. 3 § ML föreskrivs att undantaget från skatteplikt inte omfattar viss omsättning på fastighets- området, däribland upplåtelse eller överlåtelse av verksamhetstillbehör, upplåtelse eller överlåtelse av rätt till jordbruksarrende m.m., rumsut- hyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt upplåtelse av campingplatser och motsvarande i campingverksamhet, upplåtelse av parkeringsplatser i parkeringsverksamhet, upplåtelse för fartyg av hamnar eller för luftfartyg av flygplatser samt upplåtelse av förvarings- boxar. Vidare föreskrivs i 3 kap. 3 § andra och tredje styckena ML att un- dantaget från skatteplikt inte omfattar en fastighetsägares uthyrning av byggnader eller andra anläggningar som utgör fastighet och inte heller hans upplåtelse av bostadsrätt. Förutsättning för att sådan uthyrning eller upplåtelse skall vara skattepliktig är att uthyrningen eller upplåtel- sen sker för stadigvarande användning i en verksamhet som medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 § ML (bl.a. i nystartade verksamheter och i exportföretag). Uthyrning eller upplåtelse till staten eller en kommun är, med vissa undantag, skatte- pliktig även om den sker för en verksamhet som inte medför skatt- skyldighet eller rätt till återbetalning av mervärdesskatt. Under de förutsättningar som sagts föreligger skatteplikt även vid uthyrning i andra hand och vid bostadsrättsinnehavares upplåtelse av nyttjanderätt till fastighet som innehas med bostadsrätt. Slutligen gäller inte undantaget från skatteplikt när en fastighetsägare helt eller delvis hyr ut en sådan byggnad eller annan anläggning som utgör fastighet till utländska beskickningar m.fl. För att omsättning som enligt vad nu sagts är skattepliktig också skall medföra skyldighet för fastighetsägaren, hyresgästen eller bo- stadsrättsinnehavaren att betala mervärdesskatt krävs att skattemyndig- heten på dennes begäran har beslutat om detta. Bestämmelser om denna s.k. frivilliga skattskyldighet finns i 9 kap. Vid uthyrning till en kommun omfattar inte skatteplikten uthyrning av en fastighet som vidareuthyrs av kommunen för användning i en 58 Bakgrund och gällande rätt verksamhet som inte medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 § ML eller om uthyrningen avser stadigva- rande bostad (prop. 1994/95:57, bet. 1994/95:SkU7, rskr. 1994/95:151, SFS 1994:1798). Motsvarande gäller vid upplåtelse av bostadsrätt. Möjligheten till frivillig skattskyldighet för förstahandshyresgäst vid andrahandsuthyrning infördes (prop. 1993/94:225, bet. 1993/94:SkU30, rskr. 1993/94:345, SFS 1994:498). hade gällt att endast ägaren av en fastighet eller anläggning kunde förklaras skattskyldig. Detta fick till följd att förutsättningarna för frivillig skatt- skyldighet för en fastighetsägare inte var uppfyllda i de fall en hyresgäst vidareuthyrde fastigheten eller lokalerna. För att en förstahands- hyresgäst skall kunna förklaras skattskyldig fordras att dennes uthyr- ning av lokalen sker för stadigvarande användning i verksamhet som medför skattskyldighet. En förstahandshyresgäst kan bli frivilligt skatt- skyldig även om inte fastighetsägaren är det. Motsvarande bestäm- melser gäller för en bostadsrättshavares upplåtelse av nyttjanderätt till lokaler som han innehar med bostadsrätt. Uthyrning i tredje hand eller i senare led berättigar däremot inte till frivillig skattskyldighet. Försätts den som är frivilligt skattskyldig i konkurs är konkursboet skattskyldigt för omsättning i verksamheten efter konkursbeslutet. Överlåter en skattskyldig en fastighet genom benefikt fång inträder för- värvaren i överlåtarens ställe som frivilligt skattskyldig och förvärvaren kan således inte själv välja om han skall vara skattskyldig eller inte. Vid onerös överlåtelse krävs däremot att skattemyndigheten på förvärvarens begäran prövar om förutsättningarna för skattskyldighet föreligger. Regeringsrätten har prövat frågan om den frivilliga skattskyldigheten kan utnyttjas av ett konkursbo. Domstolen fann att de då gällande bestämmelserna i lagen (1968:430) om mervärdeskatt, inte utgjorde hinder mot att ett konkursbo som fortsätter konkursgäldenärens verk- samhet på ansökan av boet medges skattskyldighet (Regeringsrättens dom i mål nr 4308-1996, RÅ 1998 ref 31). RSV har i Handledning för mervärdesskatt 1998, s. 205, uttalat bl.a. att frivillig skattskyldighet i normalfallet enligt verkets uppfattning bör medges tidigast från och med den dag begäran om sådan skattskyldighet har kommit in till skattemyndigheten. Sedan frivillig skattskyldighet beviljats kvarstår denna till dess för- utsättningarna för skattskyldigheten inte längre föreligger. Det finns så- ledes inte någon möjlighet för den skattskyldige att på egen begäran träda ur systemet, om förutsättningarna för skattskyldighet kvarstår. Som framgått av det anförda kräver ett beslut om frivillig skattskyl- dighet att uthyrning eller upplåtelse sker till någon som driver en verk- samhet som medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning av skatt. Något krav på att denna senare verksamhet skall medföra skattskyldighet Bakgrund och gällande rätt 59 i viss minsta omfattning har inte ställts upp. Något medgivande från hyresgästen eller nyttjanderättshavaren krävs inte heller. Det är alltså fastighetsägaren, förstahandshyresgästen eller bostadsrättshavaren som ensam avgör om han vill begära frivillig skattskyldighet. En annan sak är att det beror på avtalet mellan honom och nyttjanderättshavaren och på marknadssituationen om hyran kan höjas med skattens belopp. Den som begär att få bli frivilligt skattskyldig får begränsa sin be- gäran till vissa fastigheter eller vissa lokaler. En skattskyldig fastighetsägare, hyresgäst eller bostadsrättshavare har rätt att göra avdrag för ingående skatt enligt de allmänna bestämmel- serna i 8 kap. Även viss möjlighet till s.k. retroaktivt avdrag finns. En fastighets- ägare får nämligen, om skattemyndigheten beslutat om skattskyldighet för honom från utgången av det kalenderår under vilket han utfört eller låtit utföra ny-, till- eller ombyggnad av fastigheten, göra avdrag för den ingående skatt som hänför sig till byggnadsarbetena till den del dessa avser lokaler som omfattas av skattskyldigheten (9 kap. 3 § första stycket 1 ML). En fastighetsägare som efter exempelvis uppförandet av en byggnad inte har några hyresgäster eller hyr ut lokaler till ej skattskyldiga, kan alltså medges rätt till avdrag för ingående skatt, om förändringar i hyresförhållandena sker inom den angivna tidsperioden. Den som förvärvar en fastighet har under vissa förutsättningar rätt till avdrag för den ingående skatt som den tidigare ägaren gjort avdrag för, men som återförts av denne och som tagits upp i ett av säljaren utfärdat intyg med anledning av återförd och inbetald skatt, s.k. intygsmoms, (9 kap. 3 § första stycket 2, 9 kap. 4 § ML). För avdrags- rätt krävs dessutom att den tidigare ägaren i samband med sin redovis- ning av den återförda skatten, dock senast före ingången av efter den då redovisningen gjordes, har betalat in skatt enligt skattebetalningslagen (1997:483) med ett belopp som motsvarar den återförda ingående skatten och att det inbetalda beloppet inte skall räk- nas av enligt 16 kap. 10 § nämnda lag. Även i detta fall föreligger s.k. retroaktiv avdragsrätt, eftersom fastighetsägare som från förvärvet av fastighet medges frivillig skattskyldighet har rätt till avdrag för den ingående skatt som den tidigare ägaren har gjort avdrag för och som återförts och betalats av honom på grund av hans fastighets- försäljning. 60 Bakgrund och gällande rätt 2.2.3Återföring av avdrag för ingående skatt För att motverka missbruk av avdragsrätten genom omotiverade avdrag och skentransaktioner har särskilda regler införts om fastighetsägares skyldighet att återföra avdragen ingående skatt (9 kap. 5-8 §§ ML). I vissa fall skall återföring ske när förutsättningar för skattskyldighet inte längre föreligger. Återföring skall således ske vid fastighetsägarens överlåtelse av fastigheten genom köp, byte eller därmed jämförlig rättshandling. Vidare skall återföring ske vid uthyrning eller upplåtelse av fastigheten under omständigheter som medför att skattepliktig fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som anges i 3 kap. 3 § ML inte längre föreligger eller om fastighetsägaren tar fastigheten i anspråk för egen användning i en verksamhet som inte medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 § ML. Återföringsskyldigheten har begränsats tidsmässigt på så sätt att hela skatten skall återföras då den ändrade användningen inträffat från utgången av det kalenderår under vilket skattskyldigheten inträtt för fastighetsägaren (9 kap. 5 § första stycket ML) medan halva skatten skall återföras om en sådan händelse inträffar sedan tre men inte förflutit (9 kap. 6 § ML). föreligger inte längre någon skyldighet att återföra avdragen ingående skatt. Någon återföring skall inte ske vid en benefik överlåtelse. Enligt 9 kap. 7 § inträder nämligen i detta fall förvärvaren i den tidigare ägarens ställe. Detta innebär bl.a. att någon ny tidsfrist för återföring inte börjar löpa för den nye ägaren. Vid andrahandsuthyrning har inte förstahandshyresgästen någon återföringsskyldighet om dennes uthyrningsförhållanden ändras. Skälet härför är att dennes avdragna ingående skatt ansetts vara successivt konsumerad i hans skattepliktiga verksamhet skattskyl- digheten varat (prop. 1993/94:225 s. 17). Däremot är fastighetsägaren återföringsskyldig om den uthyrda lokalen tas i bruk av förstahands- hyresgästen eller andrahandshyresgästen för verksamhet som inte medför skattskyldighet. Detta gäller också då förhyrda lokaler hyrs ut i tredje hand. Om den förändrade användningen avser endast en del av fastigheten skall återföringen göras med en däremot svarande del av det avdragna beloppet. Den omständigheten att skattskyldighet eller rätt till återbetalning till följd av en lagändring inte längre föreligger medför inte återförings- skyldighet (9 kap. 5 § tredje stycket ML). För att undanröja den oklarhet som uppstått i den praktiska tillämp- ningen om det är dagen för försäljningen eller dagen för tillträdet som skall vara utgångspunkt för beräkningen av återföringstiden har i 9 kap. Bakgrund och gällande rätt 61 2 § ML föreskrivits att säljaren, om han fortsätter uthyrningen eller upplåtelsen efter försäljningen, skall vara skattskyldig för denna verk- samhet till dess den nye ägaren tillträder fastigheten. Den skatt som fastighetsägaren skall återföra vid en försäljning av fastigheten kan, som påpekats i föregående avsnitt, under vissa förut- sättningar utgöra avdragsgill ingående skatt för köparen. På köparens begäran skall säljaren därför utfärda ett intyg om storleken av den skatt som han återfört på grund av fastighetsförsäljningen. Intyg får dock inte utfärdas innan säljaren betalat det återförda beloppet till staten (9 kap. 4 § ML). I det fall en återföringsgrundande händelse inträffar efter det att en frivilligt skattskyldig fastighetsägare har försatts i konkurs gäller enligt 9 kap. 5 § femte stycket ML följande. Den ingående skatt som fastig- hetsägaren gjort avdrag för och som hänför sig till tid före konkursbe- slutet skall återföras i fastighetsägarens redovisning. Ingående skatt som konkursboet gjort avdrag för skall återföras i konkursboets redovisning. I rättsfallet NJA 1997 s. 787 har prövat frågan hur statens fordran på återförd mervärdesskatt skall betraktas när avdrag härför medgetts den frivilligt skattskyldige fastighetsägaren före konkursen. Frågan var om den var en massafordran, en konkursfordran eller en fordran på gäldenären i konkurs. Konkursförvaltaren hade efter det att fastighetsägaren försatts i konkurs sålt fastigheterna. fann att statens fordran på grund av återföringen måste anses ha uppkommit efter konkursbeslutet, eftersom skyldigheten att återföra gjorda avdrag uppkom först genom fastighetsförsäljningen. Statens fordran på återföring av sådan mervärdesskatt för vilken avdrag gjorts före konkurs är, konstaterade , en fordran mot gälde- nären som uppkommit efter konkursen och som därför varken kan göras gällande mot konkursboet som massafordran eller medföra utdelning i konkursen som konkursfordran. Återföring skall göras i deklarationen för den redovisningsperiod under vilken de återföringsgrundande händelserna inträffat (13 kap. 28 § ML). 2.2.4Jämkning av avdrag för ingående skatt i vissa fall