sou · GNB327d2 · 2000-01-01 00:00:00 — 1994- 1998 redovisas; utbetalat belopp, totalt antal ersatta dagar, ersatta personer per dag och den genomsnittliga ersättningen per person och dag. På sista raden redovisas dessutom de genomsnittliga värdena . Beräkning av total kostnad, antalet ersatta dagar , stocken och genomsnittlig dagpenning för deltidsarbetslösa under pe- rioden 1994- 1998. Beräkningarna bygger på ett urval av var 100:e person i AKSTAT. dag (stocken) Not: Som deltidsarbetslös har räknats en person som uppburit arbetslöshetsunderstöd, och där understödet betalats ut under färre dagar än den heltidsersättning personen skulle vara berättigad till enligt om- räkningstabell. deltidsarbetslösheten har uppgått till i kronor under de studerade genomsnittliga kostnaden per person och dag är betydligt högre, vilket vi också fann i jämförelsen mellan och ovan. En möjlig förklaring är att tillfälligt timanställda (springvikarier) tidigare var registrerade som deltidsarbetslösa men i större utsträckning registrerats i den relativt nyskapade kategori för denna typ av anställningar (skat 22). Effekten skulle då följa om dessa 5 Definitionen medför svårigheter att separera deltidsarbetslösa från personer med tillfällig timanställning. Genom att testa personer inskrivna i kategori 22, som är tillfälliga timanställningar fann vi att en inte oväsentlig del räknades som deltidsarbetslösa i AKSTAT. Tiden har inte medgivit att närmare försöka separera dessa grupper från varandra. har en genomsnittligt lägre dagpenning vilket ökar den genomsnittliga dagpenningen om de tas bort. En invändning mot förklaringen är emellertid att genom definitionen som används i beräkningarna det högst troligt att dessa räknas in i deltidsarbetslösheten även . Vidare analyser behövs för att utreda vad som ligger bakom detta fenomen. Vi kan kvalitetsjämföra beräkningarna av antalet ersatta personer med de som framkom vid den veckovisa jämförelsen mellan och . , 1995, var stocken deltidsarbetslösa omkring 50 200 personer, vilket ska jämföras med 41 700 i beräkningen som redovisas i tabell 2. För samma vecka 1998 var stocken runt 32 000, den beräknade uppgick till 34 400. I båda fallen avviker stocken från varandra men skillnaderna är inte så stora att vi inte sätter tilltro till att urvalet speglar kostnaderna tillfredsställande. Sannolikt är det beräkningen från veckourvalen som inte kan spegla genomsnittet över tillfredsställande. Kostnaderna per dag varierar omkring 426- per dag under 1994- 1998. Värdena är mycket lika dem som uppmättes tidigare. Motsvarande beräkningar har även gjorts för arbetslöshetskassor. En uppdelning har skett på privata och offentliga kassor. Tabell 3 redovisar genomsnittliga värden för hela perioden 1994- 1998. Eventuella förskjutningar av kostnaderna och ersättningsdagar mellan olika år för- utsätts vara av så liten omfattning att det inte har någon praktisk bety- delse för relationerna mellan olika kassor. Skillnader i kostnaderna mellan privata och offentliga arbetslöshetskassor är små. Den främsta skillnaden ligger i den genomsnittliga dagpenningen som är högre för gruppen av personer som jobbat i den privata sektorn. De privata kas- sorna tenderar också haft något fler ersättningsdagar . har emellertid andelen deltidsarbetslösa tenderat att öka i offentliga kassor i förhållande till privata. Beräkning av total kostnad, antalet ersatta dagar , stocken och genomsnittlig dagpenning för deltidsarbetslösa under pe- rioden 1994- 1998, fördelat på privata och offentliga kassor. Beräk- ningarna bygger på ett urval av var 100:e person i AKSTAT. Beräknade kostnadsförändringar för deltidsarbetslöshet Vad kostar deltidsarbetslösheten och hur skulle kostnaderna påverkas av förändringar i arbetslösheten eller av diverse restriktioner i rätten till arbetslöshetsersättning för perioder av deltidsarbetslöshet? De beräk- ningar som redovisats fram till nu har endast rört historiska fakta. En viktig del av utredningens uppdrag är att bedöma vad som skulle ske vid ett förändrat arbetsmarknadsläge eller med eventuella förändringar i reglerna för deltidsarbetslöshet. Särskilt fokuseras intresset kring hur kostnaderna för deltidsarbetslösheten skulle påverkas av dylika föränd- ringar. Vi kommer först att lyfta fram vilka komponenter som är av betydelse för beräkningarna, därefter relatera dessa komponenter till varandra för att slutligen redovisa kostnadsberäkningar för förändringar i dels regler, dels arbetsmarknadsläge.6 Vi utgår ifrån den grundläggande kostnadsrelationen att kostnaden för deltidsarbetslösheten kan räknas som produkten mellan den genomsnittliga ersättningen för en arbetslöshetsdag, dvs. dagpen- ningen, och antalet ersättningsdagar , dvs stocken multiplice- rad med antalet möjliga ersättningsdagar ().7 Vi kommer nedan att först bestämma dagpenningen och därefter stocken. I båda fallen redovisas hur kostnaderna skulle förändras under olika an- taganden. 6I beräkningarna ingår personer . Utredningen har diskuterat att dessa eventuellt kan undantas från regelförändringar. De utgör av populationen och kostnaderna bör i sådana fall justeras i motsvarande grad. 7Kostnad = Dagpenning * Stocken * . Den genomsnittliga ersättningen per dag, dagpenningen, är bestämd av vilken lön personerna hade innan de blev arbetslösa och hur stor ersätt- ningsgraden är. är ersättningsgraden av daglönen. Det finns också ett ersättningstak på per dag och ett golv på per dag. Den genomsnittliga ersättningsgrundande daglönen för personer med tidigare lön var per person och dag, och den genomsnittliga dagpenningen för dessa var . Det går, med vissa förenklade antaganden, att matematiskt beräkna hur daglön och dagpenning hänger samman. Därigenom blir det möjligt att beräkna hur genomsnittslönen påverkas av förändrade gränser, er- sättningsgrad och olika löneökningstakt.8 I tabell 4 redovisas hur genomsnittslönen skulle förändras i ett antal olika förändringsalternativ. Vi har ett ursprungsfall som avser dagens lönenivå och två förändringsfall med löneökningar på respektive . För var och en av dessa har vi beräknat hur er- sättningen påverkas av en ökning av lägsta ersättningsnivå till 260 respektive en minskning till 220. På motsvarande sätt har den högsta nivån varierats per dag. Vi måste under- stryka att det här enbart rör sig om hypotetiska förändringar av hur den genomsnittliga ersättningen per dag påverkas i de olika fallen. I tabellen redovisas också räkneexempel där ersättningsgraden höjs respektive sänks . Endast procentuella förändringar redovi- sas. 8 Vi har beräknat en lognormal fördelning utifrån daglönerna, med ett medelvärdet 6.38 och standardavvikelse 0.531. Med hjälp av integraler är det möjligt att utifrån denna fördelning beräkna andelen personer som faller utan- för gränserna och den genomsnittliga ersättningen för dem inom gränserna, vilket ligger till grund för tabell 4. Tabell 4 Genomsnittlig förändring av dagpenningen med olika anta- ganden om löneökningstakt och förändringar i ersättningsgrad, -tak och -golv. -7,6 -4,8 -2,1 -6,6 -3,7 -0,9 -2,3 -9,2 -6,6 -4,2 -0,3 -8,0 -5,1 -2,4 -7,1 -4,1 -1,2 -2,5 -0,1 -9,6 -7,0 -4,5 -7,0 -4,3 -1,7 -6,0 -3,2 -0,5 -1,9 -8,6 -6,1 -3,8 Som kan utläsas ur tabellen påverkas ersättningsnivån olika beroende på löneökningstakt, ersättningsgrad och hur golv och tak i ersättningen sätts. Vi ger några exempel; Om ersättningsgraden sänktes till som lönerna var oförändrade skulle dagpenningen sjunka med i genomsnitt per person. Om vi höjde golvnivån till och taknivån till skulle den genomsnittliga dagpenningen höjas . Om därtill kom en löneökning motsvarande skulle den genomsnittliga dagpenningen öka . Att därutöver öka ersättningsgraden till av daglönen skulle den genomsnittliga dagpenningen öka . Dessa förändringar skulle med ett oförändrat uttag av ersättningsdagar medföra en kostnadsökning för deltidsarbetslösheten motsvarande dessa procenttal. Av särskilt intresse för kostnadsberäkningarna nedan är hur mycket den genomsnittliga dag- penningen skulle öka med en femprocentig löneökning. Effekten skulle, med i övrigt oförändrade värden, bli . Detta avslutar den första delen av kostnadsberäkningen. Nästa komponent är antalet ersättningsdagar som betalas ut . Ett flertal faktorer påverkar denna storhet. Den grundläggande uppgiften för beräkningarna är emellertid stocken deltidsarbetslösa, dvs antalet personer som betalas ersättning för deltidsarbetslöshet, multiplicerat med 260, vilket är det antal dagar som ersättning betalas ut En sådan beräkning redovisades i tabell 2. Att använda ett mått av detta slag är tillräckligt för att beräkna kostnaderna . För att bedöma hur kostnaderna förändras om arbets- marknadsläget förändras eller om regelförändringar införs är det där- emot inte tillräckligt. Det är därför nödvändigt att ta ett mer dynamiskt perspektiv på hur antalet ersättningsdagar bestäms. I en flödesjämvikt är antalet arbetslösa under en given dag lika med produkten mellan den genomsnittliga tiden i deltidsarbetslöshet räknad och antalet nya personer som blir deltidsarbetslösa under ett år.9 Den genomsnittliga tiden kan beräknas om man känner till fördelningen av hur många som fortfarande uppbär ersättning efter olika tidsperioder och om vi känner till hur många ersättningsdagar de fått utbetalat . Figur 1 redovisar sådan information. På vänster axel kan avläsas en uppskattning av hur stor del av de deltidsarbetslösa som fortfarande inte avbrutit sin deltidsarbetslöshetsperiod efter olika antal kalender- veckor. På höger axel kan avläsas det genomsnittliga antalet ersätt- ningsdagar som utbetalats efter olika antal kalenderveckor. Genom dessa kurvor går det att räkna fram den genomsnittliga tiden i deltids- arbetslöshet och även hur genomsnittstiden påverkas om vi sätter en maximal gräns i antalet kalenderveckor en person får lyfta deltids- arbetslöshetsersättning. En sådan beräkning redovisas i figur 2.10 Under de studerade åren har det genomsnittliga antalet ersatta dagar uppgått till 47. Detta har skett under en sammanlagd kalendertid av och antalet veckor som ersättning betalats ut har uppgått till i genomsnitt 21. Detta innebär att ersättningen för många personer inte löper , utan tiden avbryts av och till. 9 Stocken deltidsarbetslösa = Genomsnittlig tid med deltidsarbetslöshets- ersättning * Inflödet av nya deltidsarbetslösa. 10 Att veckor med ersättning inte sammanfaller med kalenderveckor har hanterats med hjälp av regressionsanalyser. Vi har tagit två metoder till vår hjälp. Dels en överlevnadsanalys för att beräkna fördelningen av sam- manhängande kalendertid som de deltidsarbetslösa fått ersättning, dels skattat relationen mellan deltidsarbetslöshet under viss kalendertid och antalet ersätt- ningsdagar de erhållit . I överlevnadsanalysen har personer som fått ersättning censurerats. För att beräkna genomsnittliga tider går man tekniskt tillväga genom att beräkna hur lutningen på överlevnadskurvan förändras vid varje ytterligare kalendervecka, mäta antalet ersatta dagar vid samma kalendervecka, multiplicera dessa med varandra och sedan summera. Då erhålls det genomsnittliga antalet ersättningsdagar. Samma princip gäller om vi sätter en gräns i antalet kalenderdagar och slutar att räkna antalet ersättningsdagar , skillnaden är bara att de som har än gränsen åsätts antalet ersättningsdagar som genomsnittligt uppnåtts då gränsen nås. brotten kan vara både med veckor av arbete eller arbetslöshet. Vi har i beräkningarna begränsat oss till veckor av deltidsarbetslöshet, utifrån den operationaliserade definitionen ovan, och i kostnaderna ingår inte ersättning för heltidsarbetslöshet. Vi har också satt en gräns för hur lång en period är levande utan att personen uppburit ersättning till . Därefter antar vi i beräkningarna att en ny period har påbörjats. Den gräns som är av särskilt intresse för utredningen är . Med som gräns skulle, utifrån figur 2, det genomsnittliga antalet er- sättningsdagar sjunka från nuvarande . Jämfört med är det en minskning av tiden . Om vi antar att inflödet till deltidsarbetslöshet är opåverkad av denna regelförändring skulle således stocken minska och vid oförändrade ersättningsregler skulle den direkta kostnaden för deltidsarbetslösheten minska i motsvarande grad. Med den genomsnitt- liga kostnaden 1998, som var 4 569 miljoner skulle den direkta besparingen bli , om allt annat hålls . Av betydelse för stocken och därmed för kostnaderna är också in- strömningen av nya deltidsarbetslösa. Tabell 5 redovisar hur stort inflödet varit under åren 1995- 1998. Det finns en klart sjunkande trend. Effekten av inflödet på kostnaderna är linjärt i meningen att varje procents minskning av inflödet leder till en motsvarande minskning av kostnaderna för deltidsarbetslösheten. Inflödet av nya perioder av deltidsarbetslöshet fördelat . Not: Vi avstår att redovisa inflödet eftersom det var detta år som AKSTAT skapades. Inflödet tenderar därför att bli överskattat. Andel som fortfarande lyfter deltidsersättning (vänstra verti- kala axeln) och antalet ersatta dagar med deltidsarbetslöshetsersätt- ning (högra vertikala axeln) efter olika antal kalenderveckor. Genomsnittliga antalet utbetalade ersättningsdagar per per- son, fördelade efter vilken gräns i kalenderveckor som sätts för rätt till deltidsarbetslöshetsersättning. Genomsnittligt antal ersättningsdagar om man sätter en gräns i kalender tid. Ovan har vi principiellt redovisat hur de direkta kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen skulle påverkas vid olika förändringar i arbetsmarknaden eller av regler. Det finns emellertid ett antal indirekta effekter som också måste övervägas. Det gäller framför allt vad en be- gränsning av rätten till deltidsarbetslöshetsersättning får för effekter på arbetslösheten. Genom avläsning i figur 1 ser vi att av dem som uppbär ersättning kommer att falla för gränsen . Det är avgörande för kostnadsberäkningarna hur dessa kommer att bete sig. Framför allt i vilken utsträckning de kommer att få ett heltidsarbete, fortsätta på deltid utan deltidsarbetslöshetsersättning, bli heltids- arbetslösa eller erbjudas ett arbetsmarknadspolitiskt program för att underlätta omställningen till ett annat arbete. Det är främst den del som blir heltidsarbetslösa eller deltar i arbetsmarknadspolitiska program som är betydelsefull för kostnaden. Genom vissa antaganden kan vi komma en bit på väg. Till att börja med kan vi förenklat anta att individerna väljer det alternativ de anser mest ekonomiskt lönsamt. I vissa intervall av del- tidsarbetslöshet skulle personer tjäna ekonomisk på att bli heltids- arbetslösa istället för att jobba deltid utan ersättning. Det ekonomiskt bästa valet varierar beroende på lön och antalet ersatta deltidsdagar. I tabell 6 redovisas hur stor inkomst personen netto skulle få med olika antaganden om lön och deltidsarbetslöshet. Vi ser att en dags deltidsarbetslöshet utan ersättning är ekvivalent med att vara heltidsarbetslös under hela veckan om personen har en daglön på 500 och . Med en daglön på är fortsatt deltidsarbete att föredra. Med ersättning för fler deltidsdagar får individen i samtliga exempel den högsta inkomsten om han väljer att bli arbetslös på heltid framför att arbeta deltid utan ersättning. För personer som inte kan öka sin arbetstid skulle marginaleffekten av att dra bort deltidsersättningen med andra ord kunna bli kraftig. Naturligtvis är det möjligt att motverka dessa effekter med diverse regler. Avgörande är exempelvis i vilken utsträckning som personer säger upp sig från ett deltidsarbete ger rätt till heltidsarbetslöshetsersättning. Beräkning av veckoersättning, netto, beroende på hur många deltidsdagar som ersätts. ning, kr/v. Not: I beräkningarna antas att ersättningsgraden är , att maximal ersättningsnivå är per dag och att skattesatsen är . För att få kunskap om vilka effekterna blir har vi gjort en uppskatt- ning av hur stor del av dem som historiskt avslutat deltidsarbetslöshet som har blivit heltidsarbetslösa. Beräkningarna tyder på en andel . Till följd av ändrat beteende från företagen eller att de deltidsarbetslösa genom starkare incitament lyckas öka sin arbetstid till heltid är emellertid troligt att en större del kommer att få arbete efter regelförändringen, liksom att inflödet minskar. En rimligare uppskattning är att blir heltidsarbetslösa och att inflödet minskar till kanske 90 000 . Antalet deltidsarbetslösa som blir heltidsarbetslösa skulle då bli 5 400 personer per år.11 Antag att det sedan dröjer i genomsnitt innan de hittar ett nytt arbete, som fördrivs omväxlande i arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska program, varav programmet utgör . Med arbetsmarknads- utbildning som normåtgärd skulle den totala kostnaden bli , varav arbetslöshetskassan belastades med 11 Antalet personer beräknas som 0.3*0.2*90 000 = 5 400. och anslaget för arbetsmarknadspolitiska åtgärder (A2-anslaget) med 310 miljoner kronor.12 I den händelse att alla dynamiska effekter, mot förmodan, uteblir skulle kostnaderna bli högre. Om samtliga av dem som faller för 52- veckorsgränsen blir heltidsarbetslösa och inflödet är fortsatt högt på 125 000 personer skulle i mängd räknat 15 000 personer bli heltidsarbetslösa.13 Kostnaderna för detta, med i övrigt samma anta- ganden som ovan, skulle uppgå till totalt , varav 1294 miljoner belastar arbetslöshetsersättningen och 862 miljoner A2- anslaget. Detta är en något större summa än besparingen med att sätta en gräns vid . Prognos över kostnadernas utveckling Att prognosticera kostnadsutvecklingen är en delikat uppgift som alltid är behäftad med stora osäkerheter. Det är ändå angeläget att skapa sig så gott underlagsmaterial som möjligt för beslut. Utredningen har beräknat hur kostnaderna för arbetslösheten skulle förändras med en långsam minskning av deltidsarbetslösheten med dels förändrade, dels oförändrade regler. Förändringsalternativen redovisas , med en årlig minskning av deltidsarbetslösheten med en procent (se tabell 7a- b). Jämfört med en i förhållande till 1998 oförändrad deltidsarbetslöshet skulle kostnadsbesparingen uppgå till sammanlagt med oförändrade regler och en årlig minskning av deltidsarbetslösheten med en procent (tabell 7a). Över tiden skulle kostnadsminskningen emellertid tendera att delvis ätas upp av en ökad dagpenning till följd av löneutvecklingen. Med en årlig, och sannolikt lågt tilltagen, löne- ökningstakt på skulle kostnaderna för utbetalad dagpenning ökat (se tabell 4) varmed den verkliga minskade kostnaderna endast skulle bli omkring hälften. I tabell 7b redovisas hur kostnaderna skulle utvecklas med föränd- rade regler. Beroende på hur inflödet av nya deltidsarbetslösa utvecklas och hur stor andel som blir heltidsarbetslösa om gränsen tillämpas kommer kostnadsbesparingen att variera. I det mest optimis- tiska alternativet, med ett årligt inflöde på 90 000 nya deltidsarbetslösa 12Kostnaden för arbetsmarknadsutbildning var genomsnitt per dag och deltagare . Kostnaden för tiden i arbetslöshet räknade en genomsnittlig ersättning på per person och dag. 60procent av kostnaden faller på arbetslöshetskassan och på A2- anslaget. 13Antalet personer beräknas som 0.3*0.4*125 000 = 15 000. och som blir heltidsarbetslösa efter det att 52-veckorsgränsen uppnås, skulle kostnadsbesparingen uppgå till , jämfört med en deltidsarbetslöshet nivå och oförändrade regler. En mer realistisk bedömning är emellertid att blir arbetslösa vilket då skulle medföra en sammanlagd kostnadsbesparing motsvarande , jämfört med en deltidsarbetslöshet nivå och oförändrade regler. Det är endast i extremfallet, där alla dynamiska effekter uteblir som regelförändringen inte medför någon besparing. I fallet där av dem som passerar gränsen blir heltidsarbetslösa och inflödet förblir högt på 125 000 personer skulle den ackumulerade kostnadsökningen uppgå till . I samtliga förändringsalternativ ökar kostnaderna något till följd av löneökningar men effekten är marginell i förhållande till besparingen. Förändring av kostnader (milj. kr) vid en årlig minskning av deltidsarbetslösheten . Tabellen utvecklingen utan regelförändringar. Ingen förändring av regler Förändring av kostnader (milj. kr) vid en årlig minskning av deltidsarbetslösheten . Tabellen redovisar två olika nivåer på inflödet och fyra alternativa uppskattningar av andelen av dem som passerar 52-veckorsgränsen som blir heltidsarbetslösa. Kostnaderna för ökad heltidsarbetslöshetsersättning är inkluderade. Inflöde; 90000 personer Inflöde; 125 000 personer Utredningen har utöver effekterna på deltidsarbetslösheten haft i upp- drag att studera tillfälliga jobb. Vi inleder med att studera ersättning som betalas ut till personer med tillfälliga jobb . Den definition vi då har utgått ifrån är personer som har varit inskrivna som arbetslösa vid förmedlingen minst två gånger eller 1998 och som har haft ett arbete däremellan. Med arbete menas att personen antingen har fått ett tillfälligt arbete (sökandekategorierna 31 eller 41) eller avaktualiserats till ett arbete (avaktualiseringsorsakerna 1, 2, 3 och 4). Definitionen täcker inte fullständigt in tillfällighetsmarknaden då personer som har arbete över årsskiften inte räknas med. På grund av tidsbrist har vi fått nöja oss med detta men uppmärksammar att följden blir en viss underskattning av kostnaderna. Vi gjorde ett urval av var 100:e person som uppfyllde villkoret att ha fått ett arbete (1998) omgärdat av två arbetslöshetsperioder. Urvalet bestod av 1 196 personer vilket således motsvarar omkring 119 600 personer i verkligheten. Uppskattningsvis hade 100 400 av dessa fått ersättning från arbetslöshetskassa. var urvalet 895 personer, motsvarande 89 500 personer i verkligheten. Av dessa hade uppskattningsvis 66 800 personer fått ersättning. Antalet personer med arbetslöshetsperioder avbrutna med tillfälliga jobb har således minskat mellan de två åren. En viktig förklaring till detta är sannolikt att arbetsmarknadsläget förbättrades. hade varje person i genomsnitt 1,92 jobb med en genomsnittlig tid på styck. var antalet jobb 2,06 per person och den genomsnittliga tiden något längre, per jobb. Det utbetalade antalet ersättningsdagar per person var 88 mot 85 . Skillnaderna är inte stora men tendensen är att tiden med arbets- löshetsersättning har sjunkit med att tiden i arbete ökat. Vad som väcker viss förvåning är möjligtvis den relativt stora minskningen av personer med tillfälliga jobb avbrutna med arbetslöshet . Utifrån de diskussioner som ofta förs att ekonomin går mot mer av tillfälliga jobb hade man kanske förväntat sig den motsatta utvecklingen. Resultaten motsäger dock inte varandra. Undersökningar visar att personer med tillfälliga jobb har större chanser att få nya jobb än vad arbetslösa har, även om nästa jobb också är av tillfällig natur. Det är således möjligt att en större del växlar mellan kortare jobb utan mellanliggande arbetslöshet. Den totala kostnaden för arbetslöshet som kringgärdat tillfälliga jobb uppgick till . Med det minskade antalet personer var kostnaden , . I den händelse arbetslösheten i samband med tillfälliga jobb skulle minska med en procent skulle kostnaderna jämfört med minska med sammanlagt . I tabell 8 redovisas antalet personer, de genomsnittliga tiderna i arbete, det genomsnittliga antalet ersättningsdagar och kostnaden . Bakgrundsinformation om personer med tillfälliga jobb och arbetslöshetsersättning . Utbetalt belopp per person Genomsnittligt antal veckor i arbete Totala kostnader () Förslag till lag om ändring i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1997:238) om arbetslös- hetsförsäkring dels att 11, 43 och 47 §§ skall ha följande lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 23 a §, av följande lydelse. Erbjudet arbete skall anses lämpligt, om 1.det inom ramen för tillgången på arbetstillfällen tagits skälig hänsyn till den sökandes förutsättningar för arbetet samt andra person- liga förhållanden,