sou · GNB339d1 · 2000-01-01 00:00:00 — har kunnat konstatera att det råder stor inkon- sekvens mellan CSN:s lokalkontor i landet när det gäller behandlingen av studiefinansieringsfrågor. Kommittén finner det otillfredsställande att hanteringen skiljer sig så mycket mellan olika lokalkontor. Kommittén avser att i sitt slutbetänkande återkomma till frå- gorna kring studiefinansiering för studerande med funktions- hinder. Kommittén hänvisar till den diskussion om studiestödet som förs i avsnitt 7.2. Antalet deltagare i särvux ökar kraftigt. Trots detta är det en liten del av målgruppen som studerar. Någon rätt – motsvarande den som gäller för grundläggande vuxenutbildning – att delta i särvux finns inte. Frågan är vilka fördelar som finns med att särvux utgör en egen ut- bildningsform. Den i sig ger inte några garantier för ett bättre omhän- dertagande i undervisningssituationen. Den ger däremot upphov till gränsdragningsproblem och utanförskap från övrig vuxenutbildning. återkommer i sitt slutbetänkande till frågan om särvux även fortsättningsvis bör utgöra en egen ut- bildningsform samt till frågan om alla vuxnas rätt till grund- läggande och gymnasial utbildning. Deltagarna i särvux erhåller i genomsnitt . Det kan knappast ses som meningsfyllda studier i syfte att nå ett studiemål, t.ex. fullgjorda studier på grundsärskolenivå. Kurser i särvux ges ofta i form av enskild undervisning. I Särvuxförordningen slås fast att undervisningen ska bedrivas som gruppundervisning och att enskild undervisning endast får anordnas om det finns särskilda skäl. Av pedagogiska och sociala skäl är det önskvärt att undvika enskild undervisning och istället ge deltagarna möjlighet att berika varandra utifrån sina olika erfarenheter. ser med intresse fram emot den granskning av särvux som ska genomföra under in- nevarande år och återkommer – vid behov – i sitt slutbetän- kande med förslag. Folkhögskolan har, enligt kommitténs bedömning, lyckats väl med att rekrytera deltagare med funktionshinder. Antalet deltagare med funk- tionshinder ökar vilket bl.a. fått till följd att de särskilda medel som finns avsatta för att täcka folkhögskolornas extrakostnader för olika anpassningar inte räcker. anser att det är bra att man tar tillvara på den kompetens som finns inom olika delar av vuxenutbildningen. bör det understrykas att anledningen till att människor söker sig till en folkhögskolekurs i första hand bör vara att man vill delta i en utbildning som bygger på de värden som folkhög- skolan traditionellt står för, och inte för att det saknas andra alternativ. Många folkhögskolor har kurser som riktar sig särskilt till deltagare med funktionshinder. Några folkhögskolor med särskild handikapprofil har startats . Det övergripande handikappolitiska målet är att studerande med funktionshinder ska delta inom ramen för samma utbildningar som övriga befolkningen. anser att man i enlighet med bör sträva efter att ha gemensamma kurser. Det förekommer att folkhögskolor tvingas neka sökande plats med hänvisning till resursbrist. Ett utbildningssystem där alla som söker till en utbildning också kan antas är inte genomförbart och heller inte spe- ciellt kontroversiellt. Att sökande, som annars skulle ha antagits, nekas tillträde till en utbildning på grund av ett funktionshinder, är däremot, kommitténs mening, diskriminerande, och målsättningen bör alltid vara att det inte ska få förekomma. Många av de folkhögskolespecifika hinder som finns vad gäller möjligheten för deltagare med funktionsnedsättning att delta i vuxenut- bildningen hänger samman med att de särskilda bidrag som Sisus och förfogar över inte kan täcka de behov som finns. Detta skulle tala för en ökning av dessa medel. Enligt Kunskapslyfts- kommitténs bedömning finns det dock faktorer som talar mot en ensidig förstärkning av de medel som riktar sig till särskilda insatser för deltagare med funktionshinder inom folkhögskolan. En sådan satsning ska, i enlighet med de regler som gäller för den statliga budgetprocessen, i första hand finansieras genom en motsvarande minskning av andra i ett bredare perspektiv när det gäller vuxen- utbildning för människor med funktionshinder bör man därför överväga var eventuella ökade statliga medel gör mest nytta när det gäller att förbättra deras förutsättningar att delta i det livslånga lärandet. De svårigheter som vissa studiedeltagare med funktionshinder har när det gäller finansiering av extrakostnader för bostadsanpassning, omvårdnad m.m. hänger främst samman med hemkommunens sätt att tillämpa Socialtjänstlagens regler om bistånd. bi- ståndsbeslut kan i regel inte överprövas i sak vilket innebär att den kommunala beslutanderätten över ställs mot principen om att alla ska ha lika möjligheter och samma rätt till utbildning. De skillnader som finns när det gäller kommunernas sätt att bedöma och tillämpa Socialtjänstlagen är i grunden ingen utbildningspolitisk fråga utan en fråga som berör alla områden. Socialtjänstlagen är föremål för en översyn. Social- tjänstutredningen ska lämna sitt slutbetänkande till regeringen . Utredningens arbete med att analysera för- och nackdelar för den enskilde respektive kommunen av en större tydlighet när det gäller avgränsningen mellan rättighets- och skyldighetslagstiftningen bör kunna ha betydelse för möjligheten att finansiera dessa extrakostnader. avser att återkomma till frågan om hur finansieringen av särskilda insatser för studerande med funktionshinder bör ske i sitt slutbetänkande. Sisus förfogar över två statsbidrag från vilka folkhögskolorna kan an- söka om bidrag för assistanskostnader. Vårdartjänstanslaget riktar sig enbart till deltagare med rörelsehinder. För övriga deltagare ansöker folkhögskolorna – i konkurrens med ansökningar om bidrag för hjälp- medelskostnader, läromedelskostnader m.m. – om bidrag för assistans- kostnader från tilläggsbidraget. Uppdelningen av Sisus två statsbidrag utgår i det här avseendet från deltagarnas diagnos och inte från deras behov. Beslut om att bevilja assistans bör, enligt Kunskapslyftskom- mitténs mening, utgå utifrån behovet av assistans och inte utifrån orsa- ken till behovet. anser att behovet av stöd i första hand bör vara styrande för de statsbidrag som fördelas av Sisus. Kommittén följer den försöksverksamhet som myndigheten be- driver med samordnad assistans och avser att återkomma till frågan i sitt slutbetänkande. 1.5Vad kostar förslag? Alla kommitténs förslag innebär på kort sikt små insatser, främst för utredningar, och snarare att befintliga resurser behöver omdisponeras än utökas. På är det meningen att dessa åtgärder netto ska ge stora positiva samhällsekonomiska effekter. Till de föreslagna utredningarna på Utbildnings- och Socialdepar- tementens områden hör: en översyn av instruktion, en översyn av Förordningen om vuxenutbildning, en översyn av utbildningen för vägledare och kuratorer och en utredning om hjälpmedelsansvar samt eventuellt en utredning om studiestöd. Dessa utredningar bör kunna hanteras i respektive departe- ment och/eller av sittande utredningar inom ramen för existerande ut- redningsanslag. För del handlar det om en analys av målgrupper, en översyn av tilldelningssystem, en uppföljning av kommunernas insatser för vuxenutbildningspersonalens kompetensut- veckling, en utredning om behov av och förslag till nationella kurser i anslutning till utvärderingen av de lokala kurserna, en utveckling av betygskriterierna samt en kvalitetsgranskning när det gäller studerande med funktionsnedsättningar i vuxenutbildningen. Dessa utredningar och uppdrag ligger i linje med egna utredningsförslag. har också avsatt resurser för att leda, följa och utvärdera vilka bör kunna disponeras för att även klara av dessa arbetsuppgifter. På ankommer att utveckla ledningsorganisationen av och som ett led i detta arbete bör Kunskapslyftskom- mitténs förslag kunna beaktas utan särskilda resursförstärkningar. Kvalitetssatsningarna inom föreslår kommittén att de finansieras genom en omfördelning av resurser. Om statsbidraget per gymnasiepoäng (motsvarande) sänks något kan utrymmet för kva- litetspremien öka. Satsningar från CSN på information och samarbete bör i stor ut- sträckning kunna finansieras via CSN:s ordinarie budget. I den mån regeringen bedömer det nödvändigt att ge CSN en extra stimulans i detta avseende borde medel till det kunna tas från budget. En tydligare information om reglerna för studiestödet ger minskade kostnader för i kommuner och på folkhögskolor. Den försöksverksamhet med validering som kommittén föreslår bör inte bli dyrare utan snarare billigare än det förslag som utredningen för värdering av utländsk yrkesutbildning presenterat. På ankommer att utveckla de individuella handlingsplanerna inom givna budgetramar. Det föreslagna forskningsprogrammet kring vuxenutbildning och livslångt lärande bör kunna finansieras genom omdisponering av exis- terande forskningsanslag. Detsamma gäller de föreslagna resurscentra. bör kunna finansiera en utvecklingsverksamhet när det gäller individuella studieplaner på folkhögskolorna. Förslagen beträffande estetiska ämnen, estetisk verksamhet, idrott och hälsa, specialidrott och slutbetyg bör, med den utformning de fått, inte innebära några extra kostnader för kommunerna eller de studerande. Rekommendationerna till kommunerna, landstingen, Kommunför- bundet, och bör inte heller medföra någon nettokostnad för dessa aktörer eftersom de endast kan förväntas leda till efterföljd om aktörerna har intresse av att följa dem. 1.6Fortsatt arbete inför kommitténs slutbetänkandet ser det som mycket viktigt att vuxenutbildning och livslångt lärande liksom de förändrade behov av lärande och kompetensutveckling som växer fram i samhället diskuteras i vida kret- sar. En dylik bred förankring av dessa frågor är nödvändig dels för att individerna själva ska kunna orientera sig och sina liv i en föränderlig omvärld dels för att de ska kunna delta i det politiska beslutsfattandet. kommer viktiga avgöranden att behöva tas i olika utbildningsfrågor. Politiken kan inte utvecklas på ett kraftfullt sätt utan en allmän uppslutning kring tankarna om det livslånga lärandet. söker föra ut sina analyser och övervägan- den till en bred krets aktörer inom utbildningsområdet. Förhoppningen är sedan att de i sin tur ska gå vidare i sina organisationer, ut till med- lemmarna och andra kontaktpersoner. Intressanta exempel på dylika initiativ är LO:s rådslag Hur ska vår vuxenut- bildning se ut? och den Kabaret K som gemensamt tagits fram av TCO, TBV och . kommer vidare under det närmaste året att ta ett antal kontakter för fördjupade överläggningar på olika områden. En diskussion och hearing med handikapporganisationerna och utbild- ningsanordnare med erfarenhet av ta emot individer med funktionshinder på sina utbildningar, på basis av föreliggande betänkande är under planering. Ett intensivt erfarenhetsutbyte mellan kommittén och de fristående nationella utvärderarna av förutses också . Likaså måste kommittén nära samarbeta med såväl kommuner som centrala myndigheter för att få bästa möjliga underlag för sitt slutbetänkande. Kommitténs analysarbete kommer att inriktas på finansie- ring och ansvarsfördelning mellan stat, kommun, individ och arbetsliv. Kommitténs förslag till reformering av utbildningen av vuxna måste både bygga på en vision för helheten och delarna som de första stegen på väg mot målen skisseras. 2.1Andra delbetänkandet med Kunskaps- lyftet överlämnade (U 1995:09) sitt delbe- tänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande – Situationen inför och med (SOU 1998:51) till regeringen. Det var det första delbetänkandet med anledning av de nya uppdrag kommittén fick när den femåriga särskilda vuxenutbildningssatsningen sjösattes (dir. 1996:71 som kompletterar tidigare dir.1995:67). Kommittén har numera till uppgift att följa , som satsningen kommit att kallas, och rapportera om dess utveckling. Ett huvudsyfte med kommitténs engagemang i är dock fortfarande att samla erfarenheter som kan ligga till grund för de förslag till reformering av det svenska vuxenutbildningssystemet i stort som kommittén ska presentera i sitt slutbetänkande . I de årliga rapporteringarna till regeringen ska även ingå en redogö- relse för det arbete som bedrivs inom ramen för de fristående nationella utvärderingarna av . Kommittén ansvarar för att dylika utvärderingar initieras (U97/751/V). Vidare ska kommittén i den årliga rapporteringen och i slut- betänkandet också redovisa resultaten av sitt uppdrag att utreda situationen för studerande med funktionshinder inom alla former av vuxenutbildning (dir. 1997:104 och U98/4150/V). Redan inför sitt första delbetänkande med anledning av , beslöt kommittén att den rapporten, innevarande års rapport och slutbetänkandet skulle ses som delar i en helhet. I den första rapporten redogjorde kommittén därför tämligen utförligt för situationen vad gäller vuxenutbildning och livslångt lärande närmast före . Till bakgrunden hörde även de resonemang om mål och strategier för vuxenutbildningens utveckling som kommittén förde i sitt första delbetänkande (SOU 1996:27), dvs. innan det femåriga startade. Jämfört med de regler som kom att gälla för det femåriga var kommitténs perspektiv delvis vidare och mer långsiktigt. kan hela vuxenutbildningen förväntas bli närmare integrerad i det livslånga lärandet. styrs dock och andra delar av vuxenutbildningen av olika regler. Delegationen för , som fanns inom , stod inledningsvis för den operativa ledningen av det femåriga . Det ansvaret har gått över på . Kommittén redogjorde i det tidigare delbetänkande för de regler och särskilda förutsättningar som gäller för . De, liksom regelverket i övrigt, är naturligtvis viktiga att beakta vid tolkningen av utvecklingen och de låg till grund för de reflexioner och förslag som kommittén gav uttryck för i sitt förra betänkande. Nuvarande rapport tar vid där den förra slutade. Den följer upp vad som hänt på vuxenutbildningsområdet inklusive de re- sultat utvärderingarna av levererat. Även i denna rapport resulterar uppföljningen i vissa påpekanden och rekommenda- tioner från kommitténs sida. Slutsatser i termer av förslag och visioner för framtiden återkommer dock kommittén till i sitt slutbetänkande. Ytterligare erfarenheter av kommer då att kunna fogas till kommitténs beslutsunderlag. När det gäller funktionshindrades möjligheter att delta i vuxenut- bildning finns inte något egentligt bakgrundsmaterial i kommitténs tidi- gare betänkanden. De regelkomplex som styr förutsättningarna för människor med funktionshinder att studera som vuxna är också i långa stycken andra än de som i övrigt är aktuella inom vuxenutbildningen. Kommittén måste därför i stora delar börja om från början med dessa frågor och har därför valt att redovisa dem i en del för sig. Del II i be- tänkandet ger således både ett handikappolitiskt och ett utbildningspo- litiskt perspektiv på frågor som rör vuxna funktionshindrade och deras möjligheter att delta i utbildning. Del I, som handlar om vuxenutbildningens utveckling , inleds i kapitel 3 med en uppföljning av de internationella frågor kommittén tidigare berört. Det gäller dels den globala utvecklingen och olika länders utbildningspolitiska anpassningar till de internationella förändringarna, dels forskningsresultat och internationella jämförelser av utgångsläge och de utbildningspolitiska diskussioner dessa perspektiv kan ge upphov till. Kapitlen 4 och 5 beskriver den senaste tidens utveckling i vad avser kunskapslyft och livslångt lärande – det förra med en kvantitativ inriktning och det senare med en mer kvalitativ inriktning. En viktig utgångspunkt är de åtta kommun- och fyra folkhögskolebesök kommittén genomfört . De kommuner som besökts är , , , , , , och . Folk- högskolebesöken har gått till Marieborg, Ädelfors, , och . Till detta kommer naturligtvis all den information kommittén fått ta del av i andra kontakter med kommuner, utbildnings- anordnare och studerande och via myndigheter inte minst , , och . Samordning av olika aktörers utvärderingar av är en uppgift för . Resultaten av kontakterna i det sammanhanget presenteras i kapitel 6 liksom en del information och slutsatser från de fristående nationella utvärderingar som kommittén ansvarar för. I möjligaste mån har dock resultaten från de fristående nationella utvärderingarna integrerats i de kapitel där de närmast hör hemma dvs. främst i kapitlen 4 och 5. Liksom kommitténs tidigare uppföljningsrapport avslutas denna i den del, som har med vuxenutbildningens allmänna utveckling i att göra, med vissa reflexioner och förslag. Det handlar i långa stycken om diskussioner och förslag på områden som kommittén berörde i det närmast föregående delbetänkande och som vidareutvecklas: mål- grupper; studerande och studiestöd; kvalitet och kostnader; utbildnings- anordnare; nationell organisation; strategisk planering; utbildningsutbud, estetiska ämnen, individuella studieplaner, utbildning för olika personalgrupper inom vuxenutbildningen samt forskning. De förslag som framförs på dessa områden är snarare att betrakta som en uppföljning av kommitténs tidigare förslag än helt nya förslag. I stort förefaller utvecklingen gå i rätt riktning när det gäller samarbete, pedagogisk och organisatorisk utveckling, vägledning etc. eller så är det för tidigt att dra några mer långtgående slutsatser av de förändringar som inträffat t. ex. vad gäller deltagarsammansättning. Kommittén fäster stor vikt vid fortsatta agerande som ope- rationellt ansvarig för och som pådrivare och inspiratör för . Det är också viktigt att de aktuella frågorna förs ut till allmän debatt så att de får en bred förankring. Mot en sådan bak- grund blir det också lättare för , kommunerna, folkhögsko- lorna och andra inblandade aktörer att inom givna ramar fortsätta att energiskt vidareutveckla vuxenutbildningen när det gäller frågor som målgrupper, utbildningsanordnare, pedagogik och lokal utvärdering. Del II består av ett antal beskrivande kapitel. I kapitlen 8–10 anges avgränsningarna för kommitténs uppdrag på handikappområdet, målen för den svenska handikappolitiken och den allmänna ansvarsfördelningen mellan stat, kommun, landsting och den enskilde. Hur funktionshinder kan påverka studiesituationen för vuxenstuderande och hur problembilden ser ut rent statistiskt beskrivs i kapitlen 11 och 12. Kapitlen 13–16 ger sedan en mer specifik redogörelse för ansvars- fördelning, problem och möjligheter för vuxna med funktionshinder inom respektive typ av vuxenutbildning och hos olika utbildningsan-ordnare – vuxenutbildning, särvux, folkhögskolor och övri- ga utbildningsanordnare. Även denna del av betänkandet avslutas i kapitel 17 med att kommittén utifrån det aktuella bakgrundmaterialet redovisar sina reflexioner och förslag till åtgärder, som skulle kunna vidtas , och planerna på fortsatt arbete inför slutbetänkandet. Internationella utvecklingstendenser och forskningsresultat 53 3Internationella utvecklingsten- denser och forskningsresultat har senast i delbetänkandet Vuxenutbildning och livslångt lärande – Situationen inför och med (SOU 1998:51) redogjort för internationella utveck- lingstendenser och forskningsresultat beträffande utbildning, livslångt lärande samt förändringar i levnadsstandard och välfärd. Eftersom både nationellt, regionalt och lokalt i minst lika hög grad som andra länder påverkas av den globala omgivning är det av stort värde att följa såväl den generella utvecklingen i omvärlden som hur andra länder anpassar sig till den. Dessutom är det intressant att veta hur vi ligger till i förhållande till andra länder i dessa avseenden. Av den anledningen fortsätter sin rapportering om dessa utvecklingstendenser. Denna bevakning ingår också som en naturlig del i kommitténs förberedelserna inför slutbetänkandet. Detta kapitel kommer således att kretsa kring tre frågor: ·globala utvecklingstendenser och nationell utbildningspolitik ·forskningsresultat av relevans för utformningen av en politik för kunskapslyft och livslång lärande ·Sveriges utgångsläge internationellt sett. Avslutningsvis ställs frågan om vilka slutsatser man kan dra av infor- mationen på dessa punkter. 54 Internationella utvecklingstendenser och forskningsresultat Trots turbulensen på världsmarknaderna kan inte några nämnvärda för- ändringar i de långsiktiga bedömningarna av den allmänna, globala ut- vecklingen noteras. En förskjutning mot en kunskapsbaserad ekonomi med tonvikt på högteknologiska branscher och kvalificerade tjänster förväntas alltjämt äga rum. Till drivkrafterna hör den snabba kunskaps- tillväxten, den accelererande tekniska utvecklingen och ökad internatio- nell konkurrens (CEDEFOP, 1998b). Alla länder och alla regioner kan dock knappast förväntas bli delaktiga i den kunskapsrelaterade produktivitetsutvecklingen i samma utsträckning och på samma gång. Till utmaningarna för varje regering hör därför att skapa miljöer som är attraktiva för såväl stora koncerner som små, växande kunskaps- företagen som problemen med skillnader i tillväxt mellan regioner och för olika grupper uppmärksammas (, 1997; , 1998). Till de begrepp som allt flitigare börjat användas för att karaktärisera och bedöma utvecklingspotentialen i de framväxande kunskaps- samhällena hör infrastruktur, innovativa system och nätverk. Infrastruktur är ett samlingsbegrepp för de institutioner som bär upp ett givet samhälle. Det handlar både om immateriell och fysik infra- struktur. Till den förra hör allmänna kunskaper och värderingar, spel- regler, demokratiska traditioner, folkrörelser, rättsväsende och utbild- ningsväsende. Till den senare hör system för kommunikation och transporter, telenät, gator, vägar, broar, järnvägar, hamnar och flyg- plaster. har redan tidigare betonat vikten av att ut- veckla en lämplig infrastruktur inom området vuxenutbildning och livslångt lärande (SOU 1996:27). Faktorer av betydelse i detta sam- manhang är information och vägledning, system för validering av kun- skaper och kompetens oberoende av var de erhållits, ett brett utbud av olika typer av utbildning hos olika utbildningsanordnare, uppföljning, utvärdering och forskning. Det finns en nära koppling mellan infrastruktur i termer av utbild- ningsväsende och det "innovativa systemet" som också är en viktig – och kanske en allt viktigare – komponent i infrastrukturen. Inom har man startat ett projekt för att kartlägga de nationella innovations- Internationella utvecklingstendenser och forskningsresultat 55 systemen () och få fram beslutsunderlag när det gäller utformningen av politiken på detta område. Innovation ges i NIS-sammanhang ofta en vid definition. Det handlar om innovationer både då det gäller produkter och tjänster, produktions- processer och produktionsmetoder, marknader och insatsvaror samt organisation inom företag och av relationerna mellan företag, såväl arbetsorganisation som organisation av kommersiellt och finansiellt slag. kom en beskrivning av svenska (, 1998a). Denna typ av analys pekar på vikten av "kluster", dvs. nätverk av företag, underleverantörer och kunder, och den dynamik som kan uppstå i interaktiva lärprocesser i dylika kluster. Utbildningsväsendet är också en del av dessa kluster. Företagare och anställda får sin kompetens och sina kunskaper från andra företag och kunder, liksom från privata och offentliga organisationer inklusive privata och offentliga utbildningsanordnare. En av det offentliga utbildningsväsendets viktigaste uppgifter är att ge individer de kunskaper och den kompetens de behöver för att kunna delta i innovationspro- cesserna. Utbildning på grundskole- och gymnasienivå ger baskunska- per. Högskolan står för vetenskaplig kompetens som de studerande till- ägnar sig och vidareutvecklar genom att studera, lärarna genom att un- och studerande, lärare och forskare genom att delta i högskole- forskning. Till detta kommer naturligtvis för högskolans del att dess forskningsresultat också är av största vikt för det innovativa systemet.