sou · GNB344 · 2000-01-01 00:00:00 — En villavärmekund med en årlig elförbrukning motsvarande 30-40 000 kWh har således sparat . För en kund som vid schablonavräkningens införande kommer att ha haft mätaren har således investeringen i stort sett betalat sig. Härmed kan kunden knappast vara berättigad till någon kompensation. Till detta skall också läggas att de kunder som har timvis mät- ning även framgent kommer att kunna ha viss nytta av utrustningen. Som framgått finns ingen lagstiftning som reglerar möjligheten att få kompensation vid lagändringar som medför att gjorda investeringar sjunker i värde, utan rimlighetsbedömningar får göras från fall till fall. I allmänhet har dock statsmakterna inte hörsammat krav på kompensation. De elkunder som installerat timvis mätutrustning har haft nytta av denna. De kommer även i fortsättningen att kunna ha viss nytta av timmätaren, trots att den för kunder under schablongränsen inte längre kommer att vara nyckeln till byte av elleverantör. Värdet av den nytta man haft, och i viss mån fortsatt kommer att ha, kan för flertalet kunder antas uppväga de utlägg man gjort. Detta gäller även för de kunder som betalat fullt pris för utrustningen. I den proposition där takpriset föreslogs angavs tydligt att schablon- avräkning kunde komma att införas. De elkunder som efter valt att skaffa en timmätare till takpriset får härmed sägas ha tagit en medveten risk för att denna lösning kunde bli tidsbegränsad. Mot denna bakgrund anser att kunder som in- stallerat timmätare inte bör kompenseras för de utlägg man haft. 40 Vissa frågor kring timmätning efter 4.2Nyttjande av timmätarutrustning under schablongräns När schablonavräkning införs kommer intervallet för mätaravläsning för alla kunder som ligger under schablongränsen att vara densamma som gäller för leveranskoncessionskunder, dvs. att mätning i ut- tagspunkten skall avse överförd el under högst ett år.7 Vid införandet av schablonavräkning behövs därför regler för hur timmätning för kunder som ligger under schablongränsen skall hanteras efter . Enligt bör utgångspunkten vara att timmätning så långt möjligt bör begränsas under schablongränsen sedan schablon- avräkning införts. Som utredningen konstaterade i sin skrivelse av innebär nämligen timmätning och hantering av tim- värden betydande kostnader för nätägarna, nätkollektivet och överlig- gande delar av systemet. Med hänsyn till att timmätning redan förekommer finns det dock knappast skäl att förbjuda timmätning under schablongränsen. Eftersom mätning med tätare intervall och/eller större mätnoggrannhet än de fö- reskrivna minimikraven kan förorsaka nätföretaget merkostnader, som i vissa fall kan uppgå till betydande belopp, bör dock diskuteras hur kostnaderna skall fördelas. Dessa utgångspunkter överensstämmer med vad och anger i sin rapport till modell för scha- blonavräkning. Mot bakgrund av myndigheternas förslag till lagänd- ringar redovisar utredningen i det följande sin syn på vad som bör gälla i de situationer som kan tänkas uppstå. 4.2.1Kunder under schablongränsen som har timmätare I vissa fall kan antas att såväl kunden som hans elleverantör saknar in- tresse av att fortsatt utnyttja timmätaren. Enligt utredningens mening bör i en sådan situation nätkoncessionären, som enligt praxis förfogar över mätaren, avgöra om timmätaren skall sitta kvar och om den skall användas för att t.ex. ge kunden fakturor baserade på faktisk förbruk- ning. 7 Om eventuellt mätningen bör ske med tätare intervall, så att därmed elräkningen alltid kan baseras på faktisk förbrukning återkommer LEKO- utredningen till i sitt slutbetänkande. Vissa frågor kring timmätning efter 41 Beträffande de kunder som önskar fortsätta utnyttja timmätaren före- slår och en övergångsbestämmelse med innebörden att om en elanvändare har avtal med sin elleve- rantör som grundar sig på timregistrerande mätning, så bör elanvändaren inte belastas med merkostnaden för mätningen under det pågående avtalets löptid. I detta fall bör nätägaren stå för kostnaden. LEKO-ut- redningen instämmer i detta. Med anledning av den föreslagna övergångsbestämmelsen har i utred- ningen väckts frågan hur man bör förfara i det fall det pågående avtalet inte är tidsbegränsat. Såvitt utredningen kunnat utröna har ett inte obetydligt antal kunder som torde hamna under schablongränsen den typen av avtal. I Svenska kraftnäts och fortsatta arbete bör därför enligt utredningens mening härmed sammanhängande frågor analyseras närmare. 4.2.2Kunder under schablongränsen som vill installera timmätare Även efter det att schablonavräkning införts kan det finnas kunder under schablongränsen som önskar installera timmätare. Detta kan t.ex. vara fallet om kunden anser att han kan få fördelar med att timmätas istället för att avräknas mot schablon. Enligt utredningens mening bör detta vara tillåtet. Vad kostnaden anbelangar bör dock gälla, i likhet med vad och Ener- gimyndigheten föreslår i sin rapport, att den som begär timregistrerad mätning och avräkning när schablonavräkning får tillämpas också skall svara för de merkostnader som uppkommer. Detta är också vad som gäller i , där kunder med en årlig el- förbrukning understigande 400 000 kWh, som är gränsen för scha- blonavräkning, har rätt att få timmätare installerad, förutsatt att man själv står för merkostnaden. och säger i sin rapport att det sak- nas skäl att behålla det takpris på timregistrerande mätutrustning och dess installation som gäller för direktmätta elanvändare när sådan utrustning inte längre utgör en förutsättning för tillträde till den fria el- marknaden. Mot denna bakgrund föreslår myndigheterna att takpriset skall avskaffas. 42 Vissa frågor kring timmätning efter delar denna åsikt. Detta följer också som en konsekvens av resonemanget i avsnitt 4.2.2. 4.4Installation av timmätare över schablongräns I skrivelse till regeringen av , och även i Svenska kraftnäts och , har föreslagits att en områdesmodell bör väljas för schablonavräkningen. Med en sådan modell kommer två sorters kunder att finnas på elmarknaden: kunder över schablongränsen vars elförbrukning timmäts respektive kunder under schablongränsen vars elförbrukning avräknas mot en schablonkurva. Med hänsyn till att relativt få kunder har timmätare bör emel- lertid nätägarna ges på sig att genomföra installationerna av mätare över schablongränsen. Vidare måste regleras vem som skall bekosta installationerna. Mot bakgrund av vad och föreslagit redovisas i avsnittet utredningens syn på detta. 4.4.1Övergångsperiod för installationer av timmätare över schablongränsen har relativt få kunder timmätare, även bland dem som förbrukar förhållandevis mycket el. Detta innebär att även om gränsen för krav på timmätning läggs relativt högt, så måste ett stort antal timmätarinstalla- tioner göras i samband med att schablonavräkning införs. LEKO-utred- ningen förordar en schablongräns på 200 A. Över denna gräns finns ca 30 000 kunder, vilket utgör av det totala antalet elkunder. Det kan antas att ungefär hälften av dessa 30 000 kunder saknar tim- mätning. För att ge nätägarna rimliga förutsättningar torde krävas en viss övergångstid tills dess alla mätarinstallationer över schablongränsen skall vara genomförda. och menar i sin rapport att den slutgiltiga bedömningen av övergångstidens längd inte kan göras förrän gränsen för schablonavräkning bestämts. Myn- digheterna föreslår därför att regeringen i samband med att den be- stämmer schablongränsen också bör ange övergångstiden i en över- gångsbestämmelse. delar denna uppfattning. Vissa frågor kring timmätning efter 43 Som vägledning för bedömningen av övergångsperiodens längd vill dock utredningen anföra följande. När schablonavräkning infördes i – för kunder med en årlig elförbrukning understigande 500 000 kWh8 – fick nätföretagen på sig att installera ny mätutrustning hos kunder som låg ovanför schablongränsen. Med hänsyn till att en lägre schablongräns sannolikt väljs i , och att därför fler installationer torde behöva ske, menar utredningen att det är rimligt med än i . Om, som utredningen förordar, gränsen läggs vid 200 A, vilket motsvarar en årsförbrukning på ca 300 000 kWh, kan det vara rimligt att ge nätföretagen t.o.m. på sig att färdigställa installationerna. Detta skulle ge en övergångsperiod . Så länge en kund över gränsen för schablonavräkning saknar tim- mätare kommer han att ingå i den förbrukningsprofil mot vilken kunder under schablongränsen avräknas. I likhet med vad och säger i sin rapport vill utredningen därför betona vikten av att nätägarna vid installerandet av timregistrerande mätutrust- ning inledningsvis prioriterar de kunder vars förbrukning avviker mest från förbrukningsprofilen. 4.4.2Hantering av kostnader för installation över gräns för schablonavräkning Som framgått medför systemet med schablonavräkning att samtliga kunder som ligger över schablongränsen, åtminstone efter en över-gångs- period, skall ha timregistrerande mätutrustning. Enligt och bör inte de kunder som ligger över gränsen och saknar timmätare belastas med kostnaden för mätaren och dess installation, eftersom de påtvingas denna installation som en följd av att ett nytt regelverk införs. Kostnaden bör enligt myndigheterna istället ses som en systemkostnad och därför läggas till grund för nättarifferna. delar myndigheternas uppfattning. 8 Gränsen sänktes till en årsförbrukning på 400 000 kWh. 5Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör Enligt tilläggsdirektiven skall utredningen överväga behovet av skydd för de kunder som eventuellt kan komma att sakna avtal med en elleverantör när leveranskoncessionssystemet i dess nuvarande form upphör. Därvid skall de synpunkter som framförts av i dess särskilda yttrande till utredningen övervägas. I kapitlet redovisas utredningens överväganden kring behovet av sådant skydd. I avsnitt 5.1 redovisas vissa allmänna utgångspunkter för utredningens resonemang. I avsnitt 5.2 redogörs för situationer av avtalslösa tillstånd som kan behöva regleras. I avsnitt 5.3 redovisas överväganden och förslag. I avsnitt 5.4 pekas på vissa behov av myndighetstillsyn. För resonemanget i kapitlet gäller vissa utgångspunkter. I enlighet med tilläggsdirektiven bör t.ex. det skydd som kan kräva lagstiftning omfatta situationer då en kund av någon anledning saknar avtal med en elleverantör. Enligt utredningens mening bör man också så långt möjligt söka begränsa uppkomsten av sådana situationer. Vidare menar utredningen att det skydd som diskuteras i kapitlet bör begränsas till konsumenter. Härigenom kan lämpligen eventuella kompletterande skyddsregler behandlas i anslutning till övriga bestämmelser om konsumentskydd i 11 kap. ellagen. Enligt vad som anges i tilläggsdirektiven bör också eventuella lag- ändringar utformas så att de är förenliga med den svenska ellagstift- ningens grundläggande krav på åtskillnad mellan nätverksamhet och produktion och handel med el. Enligt utredningen bör hänsyn även tas till att elleverantörerna bör kunna konkurrera under likvärdiga villkor. 46 Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör 5.2Situationer som kan behöva regleras I sin skrivelse av menade att behovet av ett skydd för små kunder av det slag leveranskoncessionen erbjuder torde vara avsevärt mindre när schablonavräkning införts. Vissa av de risker som skyddet i nuvarande form avser att motverka får nämligen antas vara undanröjda på en marknad med en fungerande prismekanism. menade utredningen att det även fortsättningsvis kommer att krävas att någon aktör utpekas som ansvarig för sådan el som en kund i vissa situationer kan förbruka utan att ha ett avtal med en elleverantör, så att det alltid finns någon part som kräver kunden på betalning i dessa fall. En situation där en kund saknar avtal med en elleverantör på en fri elmarknad antogs i skrivelsen t.ex. kunna uppstå om kunden glömt att förnya ett kontrakt eller om hans leverantör gått i konkurs. I anslutning till detta pekade i sitt särskilda yttrande på vissa yt- terligare situationer som verket ansåg skulle kunna innebära att kunden riskerar att stå utan eltillförsel. Det fortsatta utredningsarbetet har emellertid visat att vissa av de fall som i skrivelsen utpekades som risksituationer för en konsument i själva verket inte är av den arten. Om konsumentens elleverantör går i konkurs vilar det ekonomiska ansvaret för leveransen, åtminstone inledningsvis, på den balansan- svarige, varför denna situation inte behöver regleras särskilt i det här sammanhanget. I de fall elleverantören tillika har varit balansansvarig, eller i de fall konkursen avser den balansansvarige gäller sedvanliga konkursrättsliga regler. Den som ytterst riskerar att drabbas av förlust är här . Verket har därför möjlighet att, inför en obe- ståndssituation, låta någon annan överta balansansvaret, utan att de fö- reskrivna tidsfristerna för byte av balansansvarig har iakttagits. Vidare är den balansansvarige föremål för kreditprövning. Konsumenten riskerar inte att stå utan elleverans i något av de nämnda fallen, men möjligen att betala ett annat pris för leveransen. Mot denna bakgrund bedömer att de fall av av- talslösa tillstånd som kan behöva regleras främst gäller situationer då konsumenten av glömska, tidsbrist eller andra skäl inte förmått etablera eller bibehålla en avtalsrelation med en elleverantör. Det kan således finnas skäl att överväga vissa kompletteringar av regelverket i syfte att åstadkomma ett skydd mot avtalslösa tillstånd, motsvarande vad leve- ranskoncessionen ger . Därigenom torde även de situationer Konsu- mentverket pekat på kunna hanteras. Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör 47 Utredningen skall enligt tilläggsdirektiven överväga behovet av skydd för de kunder som eventuellt kan komma att sakna avtal med en elleverantör när leveranskoncessionssystemet i dess nuvarande form upphör. Som framgått menar utredningen att ett sådant skydd också kan behövas för att skydda elmarknadssystemet från att el förbrukas utan att någon part kan kräva kunden på betalning. Mot denna bakgrund föreslås i avsnitt 5.3.1 regler som syftar till att begränsa antalet fall då konsumenter kan hamna i avtalslöst tillstånd, samt i avsnitt 5.3.2 regler om hur man bör förfara ifall denna situation trots allt uppkommer. 5.3.1Rätt till förlängning av elleverans I systemet med leveranskoncession svarar leveranskoncessionären för alla leveranser till de kunder som saknar timregistrerande mätutrustning och leveranskoncessionären avräknas också för sådan förbrukning. Den nu föreslagna modellen för schablonavräkning innebär att den förbruk- ning som inte har registrerats skall fördelas mellan fler elle- verantörer. Detta sker genom att nätägaren beräknar den andel av för- brukningen som belöper på varje elleverantör respektive på varje ba- lansansvarig. Systemet bygger därför på att nätägaren har information om vilken elleverantör som levererar till respektive kund. I Svenska kraftnäts och till mo- dell för schablonavräkning föreslås vissa regler för leverantörsbyte (se myndigheternas förslag till 8 kap. 6 och 8-9 §§ ellagen). Reglerna har utformats för att säkerställa att det alltid finns en balansansvarig för uttagspunkten och att det finns avtal om detta mellan elleverantören och den balansansvarige. Myndigheterna föreslår att en ny elleverantör får överta ansvaret för all information till nätägaren i samband med leverantörsbyte. Om det brister i informationen sker inte något byte av balansansvarig och inte heller registreras något byte av elleverantör. Härigenom uppstår inte några tveksamheter beträffande vem som bär det ekonomiska ansvaret gentemot för leveransen. Bestämmelserna tar inte sikte på förhållandet mellan elleverantör och elanvändare och de har inte heller utformats specifikt för konsumentförhållanden. I ellagen har saknats bestämmelser som reglerar förhållandet mellan elleverantör och elanvändare på den fria elmarknaden, med un- dantag av reglerna i 11 kap. om när och hur frånkoppling får ske. Att förhållandet mellan elleverantör och elanvändare inte ansetts behöva 48 Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör regleras, torde delvis bero på att leveranskoncessionären varit skyldig att överta en elleverans ifall ett leveransåtagande på den fria elmarknaden har upphört att gälla, oavsett bakomliggande orsak. När schablonavräkningen införs upphör emellertid leveranskonces- sionssystemet och den därtill kopplade leveransplikten. Mot denna bak- grund anser utredningen att 11 kap. ellagen bör kompletteras med be- stämmelser som uttryckligen anger att den som levererar el till konsu- ment skall vara skyldig att förlänga leveransen om ett avtal har löpt ut. På detta sätt ersätts leveranskoncessionärens leveransplikt med be- stämmelser som riktar sig till samtliga leverantörer av el till konsument och som innebär en skyldighet att fortsätta leveransen. Skyldigheten bör gälla fram till dess att konsumenten byter leverantör, och reglerna för leverantörsbyte i de av och föreslagna 8 kap. 6 § har iakttagits, eller fram till dess att överföringen av el har avbrutits enligt bestämmelserna i ellagens nuvarande 11 kap. 3 och 4 §§. Säger konsumenten själv upp avtalet, t.ex. på grund av flyttning, bör däremot någon leveransskyldighet inte gälla. De bestämmelser utredningen föreslår innebär ett visst mått av av- talstvång. Detta gäller dock lika för alla elleverantörer. kan leveransplikten knappast heller sägas innebära någon belastning för el- leverantören, eftersom den avser betalande konsumenter och dessutom endast innefattar rätten till förlängning av elleveransen som sådan och inte det pris och övriga villkor som skall tillämpas efter förlängning. För att instifta en uttrycklig regel om rätt till förlängning av elleve- ransen talar bl.a. att spelreglerna på elmarknaden härmed blir entydiga och lätta att förstå för både elleverantörer och konsumenter. Vidare skulle en sådan regel innebära minskad administration för nätägare, balansansvariga, och elleverantörer eftersom det vid avtalsförlängningen finns en leverantör som skall avräknas för leveransen och gentemot vilken konsumenten är betalningsansvarig. är konsumenten tillförsäkrad leverans fram till dess att han själv begär frånkoppling eller själv framkallar en situation när frånkoppling kan ske. Härigenom kan antalet fall där en elanvändare måste anvisas en elleverantör, enligt förslaget i följande avsnitt, reduceras. I vissa fall kan konsumenten ha ett avtal med nätägaren, utan att ha hunnit skaffa sig ett avtal med en elleverantör. Detta kan t.ex. inträffa vid ny- och återanslutning eller återinkoppling av en anläggning, samt vid nyinflyttning. I motsats till situationen i avsnitt 5.3.1 saknas i dessa fall en elleverantör som kan utpekas som leveranspliktig. Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör 49 I skrivelse av föreslogs att nätägaren i dessa situationer temporärt skulle vara leveranspliktig till dess elanvändaren hittat en elleverantör. Ett skäl till detta var att nätägaren är den ende aktör, förutom konsumenten, som kan känna till att det saknas en elleverantör för den aktuella uttagspunkten. En viktig utgångspunkt var också att den tillfälliga elleverans det här blir fråga om inte borde behöva betraktas som elhandel i egentlig mening, eftersom nätägarens uppgift i första hand skulle vara att förhindra att elanvända- ren förbrukar el utan att betala han saknar avtal med en elleverantör. Tekniskt sett torde den lösning som förordades i skrivelsen vara fullt möjlig. I tilläggsdirektiven har dock regeringen särskilt poängterat att skyddet för kunder som saknar avtal om elleverans när leverans- koncessionssystemet upphör skall kunna hanteras utan att nu gällande krav på åtskillnad mellan nätverksamhet respektive produktion och handel med el, påverkas. Mot bakgrund av detta har utredningen funnit skäl att söka en annan lösning. Även om nätägaren är förhindrad att bedriva handel med el kan han inom ramen för nätverksamheten inhandla och producera el för att bl.a. täcka nätförluster. Som ett alternativ till den lösning utredningen föror- dade i skrivelsen skulle nätägaren därför kunna åläggas en skyldighet att kontraktera en elleverantör som åtar sig leverans i de aktuella fallen. En sådan bestämmelse skulle inte strida mot gällande regelverk. Utredningen föreslår mot denna bakgrund en bestämmelse som riktar sig till nätägaren, och som innebär att denne skall vara skyldig att kontraktera en elleverantör som i avtalet med nätägaren förbinder sig att svara för elleverans i det fall konsumenten saknar avtal med en elleverantör. Med en sådan ordning finns alltid en elleverantör som skall avräknas för leveransen och gentemot vilken konsumenten är betalningsansvarig. De närmare detaljer som kan behöva regleras i detta sammanhang bör hanteras i avtal mellan nätägaren, anvisad elleverantör och i avtal med konsumenten. I samband med anvisning bör nätägaren också upplysa om att konsumenten om han så önskar kan byta elleverantör i enlighet med de regler för leverantörsbyte som gäller på marknaden. Vad gäller nätägarens möjligheter att teckna avtal med en leverantör till vilka avtalslösa konsumenter kan anvisas, gör utredningen följande bedömning. Nätägaren köper stora volymer för att täcka behovet av förlustkraft och tillhör härigenom en av de största kunderna på ett lo- kalnät. I samband med att schablonavräkningen införs kommer förlust- kraften att kunna upphandlas från flera konkurrerande elleverantörer. 50 Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör medför införandet av schablonavräkning att konkurrenstrycket på marknaden för hushållskunder kommer att öka. Den eller de elleverantörer som åtar sig leveransplikten gentemot avtalslösa konsumenter, kommer inte att underkastas prisreglering. El- leverantören kan således täcka eventuella, befarade kreditförluster ge- nom fri prissättning och får , utan några särskilda marknadsfö- ringsinsatser, förtur till ett kundkollektiv av hushållskunder. Det kommer således att finnas ett ekonomiskt värde i att svara för denna typ av leverans till konsument, varför det kan förutsättas att fler elleverantörer med sådan kundinriktning kommer att konkurrera om marknadsandelar. Utredningen håller det mot denna bakgrund för osannolikt att nät- ägaren skulle stöta på svårigheter att kontraktera en eller flera elleve- rantörer för det angivna ändamålet, låt vara att man inte i förväg kan vara helt säker på detta. En liknande osäkerhetsfaktor fanns för övrigt även inför avregleringen av elmarknaden då stats- makterna i förväg inte säkert visste om ansökningar om leveranskon- cessioner skulle inkomma i tillräcklig omfattning. Detta ansågs dock inte utgöra något hinder mot att genomföra reformen. I sammanhanget bör även sägas att antalet konsumenter som kommer att behöva anvisas en elleverantör kan antas bli relativt begränsat, att döma av norska erfarenheter som utredningen tagit del av. Ett system där nätägaren kontrakterar en eller flera elleverantörer som konsumenten anvisas i de fall han saknar avtal med en elleverantör, kan i viss mån anses vara konkurrenshämmande. En mer konkur- rensneutral lösning skulle vara att ett särskilt bolag bildades för ända- målet, till vilka samtliga nätägare kunde hänvisa de kunder som saknar avtal med en elleverantör. Av tidsskäl har dock utredningen inte haft möjlighet att närmare analysera förutsättningarna för en sådan lösning. tillsyn omfattar i praktiken frågor om koncessions- havares skyldigheter. Däremot prövas tvister om skadestånd i anledning av att reglerna i t.ex. ellagens 11 kapitel inte efterlevts, av allmän domstol. Sålunda bör frågor om skyldigheten att kontraktera en elleverantör, enligt vad som föreslås i avsnitt 5.3.2, övervakas av nätmyndigheten. bör även följa hur det föreslagna systemet i övrigt fun- gerar och återkomma med förslag till komplettering av regelverket, om sådana skulle visa sig påkallade. Konsumentskydd när leveranskoncessionssystemet upphör 51