sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — sou 1999 88 d2 I detta kapitel redovisas vår granskning beträffande polisspåret. Inled- ningsvis diskuterar vi något kring begreppet, varvid vi gör en åtskillnad mellan polisspåret och de enskilda polisärenden, som förekommer i utredningsmaterialet. Vi har bedömt det som nödvändigt att uppehålla oss en hel del vid bakgrunden till den misstro som funnits mot delar av Stockholms- polisen, en misstro som enligt vår analys utgör en viktig del av diskussionen kring polisspåret. Kapitlet innefattar därför redogörelser för bl.a. den s.k. och polisstyrelses utredning angående högerextremism inom . I kapitlet finns vidare en beskrivning av hur polisspåret på ett mer övergripande plan hanterats inom samt av den ut- redning som bedrivits och dess resultat. Vi har delat in framställningen i uppslag som är inriktade på enskilda polismän, teorier som berör polisen i allmänhet och sådant som inte nödvändigtvis behöver gälla polisen men som ändå kopplats till polisspåret. Polisspåret som term förekommer inte inom . En redogörelse för den utredning som kan sägas ha förekommit i denna del har därför inte någon självklar avgränsning. Vi tar upp sådant som vi uppfattat som någorlunda levande föreställningar i diskussionen kring polisspåret i den mån det återspeglas i material. Någon egen utredning av sådant som inte gjort men kanske kunde ha gjort har vi inte, här lika lite som i andra delar, engagerat oss i. Av det sagda följer att allt som sagts och skrivits om polisspåret inte tas upp i betänkandet. Det kan bero på att vi själva inte uppmärksammat det eller på att vi inte bedömt det som tillräckligt substantiellt för att beröra i ett sammanhang som detta och att det inte finns någon dokumenterad utredning att redovisa. De reflektioner och bedömningar som vi ansett oss böra anlägga i dessa delar återfinns delvis i anslutning till redovisade utredningsupp- slag, delvis i ett avslutande avsnitt, genomgående under rubriken En kort sammanfattning av våra slutsatser beträffande polisspåret finns i kapitel 8. Förekommande polismän är anonymiserade enligt vad som angetts i kapitel 1. De polismän som mer eller mindre uttryckligt har förknippats med polisspåret benämns polisman , polisman osv., fram till polisman . Polisspåret har uppkommit utanför den polisiära mordutredningen. Journalister och andra från polisen fristående granskare har pekat på polisiära åtgärder eller enskilda polismäns handlingar som eventuellt skulle kunna sättas i samband med mordet. Det har bl.a. rört sig om polismän som var i tjänst under mordnatten och därvid påstås ha agerat konstigt, polismän som uppges ha extrema politiska uppfattningar vilka skulle kunna ha legat till grund för ett motiv att mörda statsministern eller polisiära funktioner som fungerat så illa under utredningen att misstanken väckts att det rört sig om avsiktligt nedsatt effektivitet. Det finns naturligtvis åtskilliga uppslag – de flesta – som ursprung- ligen härrör från källor utanför utredningen, men som sedan uppmärk- sammats av utredarna och införlivats med utredningsmaterialet. Det som skiljer polisspåret från många andra av de spår som förekommit i diskussionen efter mordet är att det aldrig inom PU betraktats som något egentligt uppslag. Det är därvid signifikativt att polisspåret inte motsvaras av något särskilt avsnitt i polisens ut- redningsmaterial, i vart fall inte något avsnitt som bär en till polisspåret associerbar beteckning. Rent faktiskt förekommer i utredningen i och för sig uppslag med anknytning till personer som är poliser i sådan mängd att dessa samlats särskilt (de ligger under avsnitt D, Allmänna tips). PU:s inställning, från spaningsledning till den nuvarande förundersökningsledningen, har emellertid varit att det inte funnits något utredningsbart polisspår och att tanken på ett sådant i stort sett faller på sin egen orimlighet, men att det inte kan uteslutas att mördaren eller någon av hans medhjälpare är polis, på samma sätt som vederbörande kan vara läkare, lärare, journalist etc. I den meningen, menar man, är det lika oegentligt att tala om ett polisspår, som om ett läkar-, lärar- eller journalistspår. Mot den bakgrunden måste vissa distinktioner göras. Med polis- spåret menas misstanken att polisen som sådan eller en grupp inom polisen varit inblandad i mordet. PU har inte funnit några indikationer på ett sådant spår och har därför inte utfört några utredningsåtgärder med den inriktningen. Däremot har PU utrett ett mycket stort antal uppslag angående enskilda polisers eventuella inblandning i mordet, liksom ett antal andra uppslag som skulle kunna peka på en polisiär inblandning, t.ex. iakttagelser av walkie-talkies i under Med ett mindre noggrant språkbruk är det därmed möjligt att hävda såväl att polisspåret aldrig utretts som att det utretts utförligt. Det finns därför anledning att skilja mellan polisspåret , definierat på det angivna sättet, och polisärenden . ·Polisspåret : Misstanken att polisen som sådan eller en grupp inom polisen är inblandad i mordet. ·Polisärenden : Utredningsuppslag som gäller personer som är poliser eller uppslag som annars kan ha ett samband med personer som är poliser. Ett stort antal polisärenden har således utretts, medan något polisspår i princip inte existerar i utredningsmaterialet. Begreppen överlappar uppenbart varandra. Distinktionens betydelse ligger i hur uppslagen uppfattas från utredningssynpunkt. Polisspår är brottsmisstankar där det från utredningssynpunkt är sakligt relevant att poliser förekommer. Polisärenden är uppslag som i största allmänhet motiverar utredning och där den utredde råkar vara polisman, vilket i och för sig leder till vissa från polisens synpunkt formella krav på hur utredningen skall genomföras. Något sakligt skäl att göra distinktionen skulle knappast föreligga om det inte vore för diskussionen kring polisspåret och utredningsmaterialets uppläggning. Någon etablerad definition av polisspåret finns inte. Begreppet har sitt ursprung i den allmänna debatten, där det använts av journalister och andra från polisen fristående granskare för att peka på polisiära åtgärder eller enskilda polismäns handlingar som eventuellt skulle kunna sättas i samband med mordet. Själva termen – bestämd form singularis – styr tanken till en, mer eller mindre sammanhängande, teori om hur och varför mordet begicks. Ett antal omständigheter skulle alltså kunna bindas samman till just ett spår. Det faktiska språkbruket är emellertid ett annat: polisspåret är en samlande beteckning för ett antal tips, uppslag och teorier om mordet och dess bakgrund. Det betyder att skilda element i polisspåret inte behöver vara förenliga med varandra, än mindre kunna sättas samman till ett mönster där varje bit har sin plats. Detta utesluter inte att det kan finnas ett mönster; tanken synes vara att spåret är så pass outrett att vad vi kan se är fragment av ett mönster, som skulle kunna framträda och tydliggöras om vi bara visste mer. De företeelser, som brukar förknippas med polisspåret är sins- emellan av olika art. En grupp är tips och uppslag beträffande enskilda polismän. De misstankar det därvid kan vara fråga om kan gälla dels något som kan sättas i samband med brottet, dels politiska uppfatt- ningar av så extrem art att de skulle kunna ha utgjort ett brottsmotiv. Denna grupp sammanfaller med det som definierats som polisärenden (begreppen är, som sagt, överlappande). En andra grupp utgörs av andra iakttagelser, tips eller uppslag som berör polisen som myndighet och kan sättas i samband med mordet. Det föreligger då alltså dels en koppling till polisen, t.ex. en iakttagelse av en polisbil, dels någon form av samband mellan iakttagelsen och mordet, iakttagelsen har t.ex. gjorts i mordkvarteren då mordet begicks. En tredje grupp av företeelser i polisspåret är iakttagelser av samma slag som de nämnda, som inte innehåller någon given koppling till polisen men som skulle kunna ha en sådan koppling. Det rör sig med andra ord om uppslag som kan misstänkas gälla polisen eller poliser och kan sättas i samband med mordet. En iakttagelse av civila personer som kommunicerar med walkie-talkie kan t.ex. avse poliser, med tanke på att polisen var en av relativt få yrkesgrupper som använde sig av sådan apparatur (mobiltelefoner av dagens typ var inte i bruk 1986). En fjärde grupp är iakttagelser av samma typ som har koppling till polisen utan att ha något direkt samband med mordet. Det kan gälla ett allmänt mystiskt polisiärt beteende, men i allt väsentligt innehåller denna grupp sådant som har med extremism eller palmehat att göra. Det har sitt intresse att notera till vilken av dessa grupper skilda element i polisspåret hör. De faktiska och rättsliga möjligheterna till utredning skiljer sig åt. Från resurssynpunkt är det rimligt att prioritera utredningsinsatserna utifrån vilken grupp av uppslag det är fråga om. Den prioriteringen är i sin tur avhängig av den allmänna kunskap som finns om hur mordet gick till och de antaganden som kan göras utifrån den kunskapen. De resurser som läggs ned på att utreda en polisiär konspiration bör t.ex. sättas i relation till sannolikheten av att mordet är ett resultat av en konspiration. Från den synpunkten finns det alltså två prioriteringsgrunder, dels själva uppslagets art och substans, dels hur uppslaget kan fogas in det redan framtagna utredningsmaterialet. Översikt över polisspårets innehåll En stor mängd polisärenden bör inte räknas till polisspåret. Det gäller framför allt tips som inkommit till polisen och utretts utan att de uppmärksammats utanför utredningen och som inte innehåller något konspiratoriskt inslag. Till polisspåret hör däremot uppslagen gällande enskilda poliser, som tillhör den krets poliser som förknippats med den s.k. baseballigan. Den utbredda misstro som funnits mot dessa poliser har medfört att tips angående någon av dem inte minst i massmedierna rönt särskild uppmärksamhet och rest förväntningar på noggranna utredningsåtgärder. Till polisspåret hör vidare uppslag gällande enskilda poliser, som uppvisat eller påstås ha uppvisat nazistiska eller högerextrema åsikter. Förväntningar på utredningsåtgärder har här funnits även då det saknats ett direkt samband mellan det som läggs polismannen i fråga till last och mordet. Kärnan i denna del av polisspåret gäller en grupp enskilda poliser eller f.d. poliser. För personerna i denna grupp gäller att ett eller flera av följande kriterier är uppfyllda: àhar uppvisat eller påstås ha uppvisat nazistiska eller högerextrema åsikter àhar uttalat eller påstås ha uttalat kraftig aversion mot àhar varit föremål för iakttagelser eller påstådda iakttagelser som kan sättas i samband med mordet àinnehar privat revolver av den typ mordet sannolikt begåtts med Med en grövre indelning rör det sig alltså om två slags kriterier, dels de som förknippats med polisiärt övervåld, dels de som har att göra med extrema åsikter. I praktiken uppfyller flera av de aktuella polismännen bägge kriterierna. När en polis ur denna krets nämns i samband med polisspåret är det med misstanken att vederbörande ingått i någon form av samman- svärjning som legat bakom mordet. Det betyder att det från utred- ningssynpunkt inte är tillräckligt att konstatera att den utpekade polismannen inte kan vara gärningsman (t.ex. på grund av att han har alibi), eftersom vederbörande fortfarande kan ha en roll i den miss- tänkta sammansvärjningen. De som intresserar sig för polisspåret söker därför efter personliga eller andra samband mellan de förekommande poliserna, samband som man i sin tur söker länka vidare till mordet. Från denna synpunkt är det t.ex. relevant om några poliser ur denna krets tillsammans i organiserade former gett uttryck för en kraftig aversion mot . Det finns vidare några polisärenden som förekommit i diskussionen kring polisspåret utan att de utpekade för den skull hör till de ovan nämnda kategorierna. Det gäller t.ex. en officer med vapenintresse och kopplingar till polisen. Det gäller även en del enskilda polismän, som inte synes ha något samband med baseballigan etc. Ett sådant polis- ärende som synes vara fristående från de nämnda uppslagen gäller den polisman, som bl.a. företog en märklig resa kort efter mordet. Uppslag som berör polisen i allmänhet Polisspåret innehåller ett antal uppslag som mer eller mindre uttryckligt pekar ut poliser och som också innefattar ett påstående om att uppslaget kan sättas i samband med mordet, dvs. mer konkreta sammansvärj- ningsanklagelser. Det gäller uppgiften om ett privat polismöte i dagen före mordet (Södermötet) , där mordet skulle ha planerats eller diskuterats på något sätt. En tid före mordet skall det vidare ha förekommit ett möte med deltagande av bl.a. poliser i Norr- , där deltagarna skall ha konspirerat mot regeringen och (Norrköpingsmötet) . En annan uppgift av detta slag gäller den s.k. Polisfesten. Dagen efter mordet hölls en polisfest i med deltagande av ett stort antal polismän. Det förekommer uppgifter om att det vid denna fest skulle ha utbringats en skål för mordet, en uppgift som skulle kunna uppfattas som ett tecken på polisiär inblandning. Buss 43 kallas ett tips som härrör från en journalist. Denne iakttog kring tidpunkten för mordet två mystiska män i anslutning till 43:ans buss. Han utpekade männen som två av dem som ingår i kretsen kring baseballigan. Även bussföraren redovisade iakttagelser. Uppgifterna om dåvarande länspolismästaren uppe- hållsort under mordnatten hör också hit. Det har ifrågasatts om denne, som han själv uppgett, befann sig i på mordnatten. Miss- tanken är att i själva verket var i och att han således ljugit om sina förehavanden för mordets begående. Eftersom det är en misstanke som rör den dåvarande chefen för och omständigheter som kan sättas i ett tidsmässigt samband med mordet kan det räknas till polisspåret i denna del. Det är väl känt och dokumenterat att polisens insatser under mord- natten var anmärkningsvärt otillräckliga. Även i den följande mord- utredningen har en många fel och misstag begåtts. därvid de hypoteser och teorier angående polisiär inblandning i brottet som framförts som förklaring till de otillräckliga polisinsatserna. En hypotes gäller fördröjning i sambandscentralen , vilken också kan ut- vidgas till en mer vittgående teori om polisiär medverkan i direkt an- slutning till mordet. I den mer vittgående teorin om polisiär medverkan eller cover up ingår också iakttagelser rörande poliser och polisbilar i anslutning till brottsplatsen. Iakttagelserna gäller bl.a. en radiobil med ett polisbefäl som enligt vissa bedömningar skall ha befunnit sig för tidigt i mordplatsens närhet och dessutom tagit en anmärkningsvärd färdväg dit. Uppslag som eventuellt kan förknippas med polisen Det finns en grupp uppslag som brukar nämnas i samband med polisspåret trots att de inte nödvändigtvis behöver avse polisen eller enskilda polismän. Tipset, iakttagelsen etc. kan alltså tänkas vara korrekt och relevant för utredningen men ändå inte ha med polisspåret att göra. Det mest omtalade gäller ett vittne, som redovisat iakttagelser av män med misstänkt walkie-talkie utrustning. Iakttagelserna gjordes kring tidpunkten för makarna tunnelbaneresa och gjordes dels på , dels i i (i ). Två finländska kvinnor har redogjort för ett möte med en man som stod utanför Dekorima, dvs. intill mordplatsen, och talade i en walkie-talkie. Mannen pratade finska och en av kvinnorna kände igen honom från ett gym i . Mötet ägde rum kort före mordet ( Dekorimamannen). Ett vittne som bodde i innerstaden har redovisat iakttagelser av en bil, vars förare först talat i en radiosändare och därefter med en rivstart avlägsnat sig från platsen. Iakttagelserna, som gjordes på kort före mordet, indike- rade att det kunde ha rört sig om en polisbil ( Bilen på ). Extremistiska uppfattningar eller rörelser inom polisen Ett centralt inslag i polisspåret utgörs av uppgifter om olika former av extremism inom poliskåren. Dessa uppgifter har inget direkt samband med mordet, men kan – på samma sätt som extremrörelser på andra håll i samhället – vara av intresse vid eftersökandet av ett eventuellt motiv för brottet. De uppgifter som förekommer rör högerextremism i vid mening. Tecknen på sådan extremism föranledde polisstyrelsen i att initiera en utredning där diverse företeelser undersöktes. Det är delvis dessa företeelser som återkommer i polis- spåret. 4.1.2Vissa utredningar avseende förhållanden vid Vaktdistrikt 1 (VD 1) inom innefattar grovt uttryckt , och . Som synonym till VD 1 an- vänds ofta Norrmalmspolisen. kom Norr- malmspolisen att ifrågasättas för sina arbetsmetoder i vissa fall. Kulmen nåddes , då en grupp polismän från VD 1 anhölls för misstänkt övervåld i tjänsten. Incidenten resulterade sedermera i rättslig prövning och fällande domar mot polismän (se nedan). För att komma tillrätta med ett ökande gatuvåld i innerstaden hade länspolismästaren 1982 låtit inrätta fyra särskilda s.k. gatuvåldsgrupper (GVG). Två grupper bildades inom VD 1, de togs från C-turen respektive G-turen. De påbörjade sitt arbete , men synes ha uppfattat sin uppgift på olika sätt. G-turens GVG kom att utmärka sig dels för effektivitet i rensningsarbetet, dels för kontroversiella polisiära metoder. I massmedia fick gruppen namnet baseballigan, vilket lär ha haft att göra med att de ingående poliserna ofta var civila och kunde bära s.k. baseballmössor. Alla gatuvålds- grupperna upplöstes formellt /83. Polismännen i G- turens GVG kom dock i stor utsträckning att fortsätta tjänstgöra till- sammans som s.k. områdespoliser. De fortsatte därvid med huvudsak- ligen GVG-verksamhet, dvs. samma verksamhet som tidigare, men bokfördes som områdespoliser (jfr nedan). De polismän som anhölls i det nämnda fallet hörde till denna grupp och kom alltså ur baseballigan. Mot den angivna bakgrunden beslöt tf polismästaren i att tillsätta en arbetsgrupp för att se över förhållandena i främst VD 1. Arbets- gruppen bestod av tf polisöverintendenten , tf polis- intendenten , poliskommissarien och kriminalinspektören . utsåg efter tf polischefen begäran en observatör, lagmannen . Polisstyrelsen utsåg informationssekreteraren att vara styrelsens observatör. Gruppen redovisade sitt arbete i en Den har allmänt kommit att kallas Norr- malmsutredningen.1 I de delar som är av intresse i förevarande sammanhang redovisades följande. De två GVG-grupper som bildades i VD 1 kom omgående att arbeta på olika sätt. Den ena, C-turen, arbetade enligt instruktioner och de intentioner som fanns bakom inrättandet av GVG-grupperna. Den andra, G-turen, drog snart på sig kritik från såväl kollegor som allmänheten. Kritiken från kollegorna gick ut på att G-turen använde bryska metoder och missbrukade möjligheten att arbeta i civila kläder. Av rapporten framgår att det är en spridd uppfattning inom polisen att ingripanden på allmän plats bör göras av uniformerad personal, efter- som det annars lättare uppstår störningar. När man arbetar samman i grupper av detta slag bör därför civila polismän fungera enbart som spanare, understödda av uniformerad personal, som tillkallas för ingripanden. G-turen arbetade dock i det närmaste helt civilt i en väl sammanhållen grupp. Inom VD 1 framfördes bl.a. uppfattningen att verksamheten borde stoppas för att förhindra ett olyckligt slut. Trots den tendens till stegrad våldsanvändning, som kunde avläsas både i gruppens egna rapporter och i framförda klagomål, vidtog ledningen för 1 inga åtgärder. Gruppen arbetade i hög grad på egen hand, dvs. tillsattes en kommissarie med uppgift att försöka styra gruppen rätt. Denne bedömde emellertid att det inte var möjligt att komma tillrätta med gruppens arbetsmetoder och föreslog i stället att den skulle upplösas. Verksamheten fortsatte likväl året ut, då samtliga GVG-grupper upplöstes efter beslut av chefen för ordningsavdelningen. Av utredningen framgår att G-turens ingripanden i övervägande antalet fall gjordes när polismännen burit civila kläder. Detta stämde inte med givna direktiv eller med hur VD 1:s andra GVG-grupp arbeta- de. Gruppen hade ingen egentlig ledning. hade den inget ordinarie befäl. Den leddes då av polismän inom gruppen enligt polisinstruktionens förmansbegrepp. Verksamhetens målinriktning ändrades, de metoder som användes av polismännen har de sannolikt utformat själva, hette det i rapporten. Någon kontinuerlig kontroll av tjänstgöringen förekom inte. Det verkar som om polisledningen inte hade klart för sig när enskilda polismän var i tjänst och när de inte var det. Slutrapport, , Ordningsav- delningen, Utredningen, , . Rapporten omfattar drygt 40 sidor samt bilagor. Citat i det följande är hämtade ur rapporten. 2 Arbetsgruppen har funnit att vakthavande befäl i vissa tjänstgöringsturer inte har full kontroll över personalen. Det förekommer t.ex. att anmälan före arbets var vidare att vissa av verksamhetsgrenarna i VD 1 fått sköta sig själva. GVG-grupperna upplöstes alltså formellt i och med utgången av 1982. Om utvecklingen därefter skrev : Medlemmarna i G-turens GVG kom efter upplösningen att placeras i skilda områden som områdespoliser. De flesta i H-turen. Områdespolisverk- samhet enligt gällande tjänsteföreskrifter synes dock inte ha bedrivits i någon större omfattning av dessa poliser. Man kan i stället hävda att de fortsatte huvudsakligen med GVG-verksamheten men bokfördes som om- rådespoliser. Polisinspektör med uppgift att samordna områdespolisverk- samheten försökte att ändra inriktningen för områdes- poliserna från G-turens GVG utan att lyckas. Förhållandet anmäldes till VD-ledningen. Distriktsledningen företog ingen åtgärd och det har under utredningen framkommit att ledningen varit medveten om polismännens sätt att arbeta. inträffade den händelse som ledde till att flera polismän som tidigare ingått i G-turens GVG anhölls som misstänkta för bl.a. olaga tvång. I ett senare sammanhang gjordes följande bedömning: Det är förvånande att polismännen i gruppen även efter denna upplösning tilläts tjänstgöra tillsammans. Detta synes ha skett i stor omfattning vilket framgår av rapporter och uppgifter som lämnats till utredningen. Även vid många av dessa tillfällen har gruppen arbetat utan befäl, vilket även var fallet vid det tillfälle då de flesta av gruppens medlemmar anhölls för bl.a. olaga tvång . På ett mer allmänt plan konstaterade utredningen, utan att specifikt knyta det till G-turens GVG-grupp: Det förekommer uppgifter i utredningsmaterialet som visar att enskilda polismän intar attityder som inte är förenliga med polisrollen. Detta kan gälla t.ex. attityder till missbrukare och s.k. utslagna personer. Det framkom också att VD 1 hade problem med vissa polisers attityder till kvinnliga kollegor. I ett arbetslag – B-turen – motarbetades kvinn- liga poliser aktivt: befälet tillät i praktiken inte kvinnor i yttre tjänst. Trots att förhållandena var kända hade ledningen inte förmått göra paus inte sker till vakthavande befäl och det har också inträffat att vakthavande befäl inte haft kännedom om att polismän infunnit sig till tjänstgöring eller om de anmält sig vid arbetspassets slut. – Gruppen fann det alarmerande att sådant kunnat inträffa. något åt dem. 3 Utredningen rekommenderade att befälet i fråga skulle omplaceras. Det sägs inte vilket befäl som avses. I annat sammanhang framgår att det rör sig om polisman (se nedan). Beträffande våldsanvändning fann utredningen att VD 1 som helhet inte utmärkte sig i förhållande till andra vaktdistrikt, i vart fall inte om man beaktade en del för VD 1 specifika omständigheter (t.ex. var polismännen i detta distrikt ensamma om att regelbundet behöva transportera gripna och omhändertagna i hiss, vilket erfarenhetsmässigt ofta ledde till stök och bråk). G-turens GVG utmärkte sig däremot, bl.a. genom att i högre grad än andra rapportera våld mot polisman. Utredningen noterade vidare: De polismän som ofta rapporterat våld har också blivit anmälda för övervåld. Även i detta hänseende intar gatuvåldsgruppens medlemmar en särställning.