sou · GNB368d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I direktiven anges bland annat två motiv som bakgrund till utred- ningsuppdraget. Det första avser den misstro som riktats mot berörda myndigheter. Det andra de farhågor som finns för att debatten om hän- delserna i samband med branden påverkar förhållandet mellan männis- kor med invandrarbakgrund och det övriga svenska samhället. Branden har gett anledning till omfattande diskussioner. De gäller givetvis i hög grad sådant som hur räddningsarbetet och polisutredningen har skötts och hur säkerheten vid offentliga tillställningar kan förbättras. ... Debatten speglar till en del behovet hos människor i sorg och förtvivlan att rikta anklagelser mot någon som kan betraktas som ytterst ansvarig för att ett barn, ett syskon eller en kamrat har dött en onödig och oförskylld död. Men det är också uttryck för misstro mot myndigheterna. Efter en svår olycka som denna är det nödvändigt att myndigheter, liksom andra som har an- svar, kritiskt granskas för sitt sätt att uppfylla detta ansvar. Händelserna har emellertid också aktualiserat samhällsfrågor i vidare me- ning, t ex hur ungdomars behov tillgodoses och hur förhållandet ser ut mellan stora grupper av människor med invandrarbakgrund och det övriga svenska samhället. Det finns farhågor för att debatten om händelserna i samband med branden öppnar eller fördjupar en klyfta mellan vissa grup- per av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. Direktiven i sin helhet redovisas i bilaga 1. Arbetet i utredningen har med utgångspunkt från direktiven formulerats och organiserats i nio separata men sammanhängande arbetsuppgifter: 1.Att kartlägga hur information om branden och dess följder har för- medlats genom massmedier: lokalt, nationellt och internationellt 2.Att kartlägga hur information om branden och dess följder har för- medlats genom andra informationskanaler: myndigheter, frivillig- organisationer och enskilda 3.Att med utgångspunkt ifrån den misstro som riktats mot berörda myndigheter bedöma om och i vad mån det finns grund för en sådan misstro 4.Att kartlägga och undersöka vilka informationsmedier som används av människor med en icke svenskspråkig bakgrund och belysa möj- ligheterna för olika grupper att få information 5.Att undersöka hur arbetsförhållandena är för de massmedier som särskilt vänder sig till invandrare 6.Att ta del av tidigare studier och utredningar som har gjorts i sam- band med tidigare allvarliga händelser i 7.Att samråda med berörda myndigheter, organisationer, företag och bransch-organ 8.Att fortlöpande samråda med företrädare för de särskilt drabbade som be-rörs av utredarens uppdrag 9.Att ge förslag eller rekommendationer som kartläggningen ger an- ledning till – särskilt mot bakgrund av de farhågor om att händel- serna i samband med branden kan fördjupa en klyfta mellan grupper av människor med invandrarbakgrund och samhället i övrigt. Utredningsuppdraget omfattar både kartläggnings- och undersöknings- uppgifter om hur informationen genom massmedier och andra informationskanaler fungerade i samband med brandkatastrofen och hur informationssituationen är mer generellt för människor med en icke- svenskspråkig bakgrund, liksom arbetsförhållanden inom invandrar- medier. Mot bakgrund av det som anges i direktiven om inriktningen på särskilt drabbade (och den tid som stått utredningen till förfogande) har kartläggningsarbetet i första hand helt naturligt inriktat sig på händelser i samband med branden och informationssituationen i . Den huvudsakliga arbetsmetoden för utredningen (med undantag för kartläggningen av nyhetsrapporteringen) har varit personliga intervjuer med olika företrädare för berörda myndigheter, frivilligorganisationer och de särskilt drabbade. Sammanlagt har mer än 40 omfattande och i skrift dokumenterade intervjuer genomförts. I tre fall har utredningen även utfört större utfrågningar av företrädare för olika berörda myndigheter. Till detta kommer ca 30 personliga intervjuer med företrädare för de medier som särskilt vänder sig till invandrare. När det gäller kommunens och myndigheternas agerande under bran- den finns ett omfattande skriftligt material i form av dokument som sam- manställts av myndigheterna själva. Detta material har utredningen i för- sta används för införskaffande av faktauppgifter, men också som under- lag för bedömningar och slutsatser av myndigheternas agerande. För analysen av nyhetsförmedlingen ligger i första hand nyhetsmaterial till grund för undersökningen, i form av pressmaterial samt ljud- och video- band. Samråd med de särskilt drabbade – anhöriga och ungdomar – samt företrädare för frivilligorganisationer, myndigheter och de etniska grup- pernas egna medier har ägt rum genom möten. Åtta formella samråds- möten har genomförts. Samtliga anhöriga till omkomna har även per brev givits möjlighet att ge synpunkter till utredningen. Även invandrarnas föreningar och trossamfund har per brev tillfrågats om sin eventuella roll i informationen kring brandkatastrofen. I bilaga 2 redovisas utförligare de intervjuer, samråd och möten ut- redningen genomfört samt det material och den dokumentation som utgjort underlag för utredningen. inträffade en våldsam brand under en ungdomsfest i en föreningslokal på i . Det är den svåraste brandkatastrofen i i modern tid. De flesta dödade och skadade hade invandrarbakgrund. Festen anordnades av en grupp ungdomar under arrangörsnamnet The Playaz Club. Flygblad om diskoteket, med hiphop-musik, soul och R&B, spreds på stan och i skolorna. Diskoteket öppnade och enligt polisens uppgifter befann sig under kvällens lopp ca 380 ungdomar inne i festlokalen – av entré- kassan att döma hade ca 320 biljetter sålts . De flesta ungdomarna var i och kom från alla stadsdelar. Men flertalet kom de från de invandrarrika förortsområd- ena i nordöstra i – , och . Även om det tillfälligt anordnade diskoteket ägde rum under allhelgona- helgen var det knappast en s k halloween-fest. Det var snarare en fest som markerade slutet för skolungdomarnas höstlov. skulle skolan börja på nytt och det var intresset för dans och hip-hopmusik som var det centrala – inte att fira . Festen ägde rum på andra våningen i en tegelbyggd före detta industri- fastighet på vid på i . Arrangörerna hade hyrt festlokalen av Makedoniska fören- ingen. Föreningens lokaler hade inspekterats och följde gäl- lande brandföreskrifter. Den var bland annat försedd med två nödgångar och lokalen var tillåten för högst 150 personer. 3.2Brandens uppkomst och förlopp Branden startade i trapphuset på festlokalens kortsida där den ena av de båda nödutgångarna fanns. Scenen med musikanläggningen låg nära den utgången. När dörren till trapphuset öppnades tillfördes syre till branden. Branden blev explosionsartad och fick ett mycket snabbt för- lopp. Rökgaser spreds från trapphuset och lokalens kortsida längs inner- taket mot andra sidan i lokalen. Den enorma hettan på som utvecklades ledde till en s k övertändning. Övertändningen innebar att rökgaserna började brinna och hela lokalen fylldes genom de brin- nande gaserna explosionsartad och snabbt av eld. En diskjockey grep mikrofonen och varnade över högtalar- anläggningen att det brann och manade ungdomarna att springa ut ur lokalen. Kaos och förvirring uppstod och panik bröt ut när ungdomarna i den stora trängseln försökte nå den enda utgång där det var möjligt att komma ut. En del av ungdomarna lyckades krossa de högt belägna fönstren längs festlokalens långsida (ca 2.40 från golvytan) och kunde den vägen ta sig ur lokalen. Det stora flertalet av ungdomarna försökte nå utgången och trapp- huset vid festlokalens entré. Många lyckades inte komma ut i trängseln och blev kvar i lokalen. Andra tog sig till ett rum som var beläget alldeles nära utgången och sökte där förgäves räddning. Åter andra nådde ända fram till dörren ned till trapphuset, men blev fastklämda i dörruppningen. Ungdomarna låg i travar på varandra och kilades fast på ett sätt som gjorde det omöjligt att utan hjälp av andra ta sig ut ur lokalen. larmades av en av de båda diskjockeyarna med mobil- telefon inifrån den brinnande lokalen. Han ringde 112 till SOS Alarm. Samtalet kom till SOS Alarm klockan 23.42.02. I samtalet uppgavs att det brann för fullt i vid Backateatern och att skulle komma snabbt. SOS Alarms operatör vidarebefordrade (enligt gällande instruktion) efter anmälan till alarmcentral (AC). Operatören uppfattar till en början inte någon adress, eftersom samtalet störs av högt bakgrundsljud och skrik. Efter en tids övervägande bland operatörerna bestäms platsen för branden. Larm slås med adress Backa- plan. , vilken ligger närmast brandplatsen, utlarmas klockan 23.45.40. Brandmästare, brandförman och sex brandmän med släckbil och stegbil är framme vid brandplatsen klockan 23.49.50. Brandmästaren rapporterar att folk hoppar ut ur fönster och begär ytterligare förstärk- ning. Under de det tar Lundbystationen att komma fram till brandplatsen larmas ambulanser (23.47), polisens ledningscentral (23.47) och (23.49). Den första ambulansen och brand- station med släckbil och stegbil är framme på brandplatsen . , efter utlarmningen, finns två brandstationer med 16 brandmän, två släckbilar, två stegbilar, en hävare och fyra ambulanser på skadeplatsen. Den räddningspersonal som först anländer till brandplatsen vittnar om kaos, skrik och förtvivlan. På den stora asfaltplanen sprang en stor mängd chockade ungdomar omkring som handgripligt försökte få räddnings- personalen att ta hand om omkomna och skadade. Nedanför fönstren på den brinnande byggnaden låg brända, rökskadade och utmattade ung- domar. Och de som var inne i byggnaden tryckte i trängseln på så att de som var i fönstren antingen hoppade eller föll ut från byggnaden ned på asfalten, under. Det först anlända brandbefälet beslöt att brandmännens uppgift enbart skulle inriktas på att rädda liv. I inledningsskedet utfördes inte något egentligt släckningsarbete, utan vatten användes enbart som stöd för rökdykarnas livräddningsarbete. Polisens uppgift blev att bistå brandpersonalen bland annat genom att spärra av området och hindra de ungdomar som ville ta sig in i byggnaden för att rädda sina kamrater. rökdykare räddade enligt egna uppgifter ca 60 ungdomar, varav ca 40 via trapphuset och ca 20 ungdomar fönstervägen med hjälp av stegbilar. Många av ungdomarna hjälpte själva till med att i dörröppningen och trapphuset dra ut fastkilade och skadade ungdomar ut i det fria. De hjälpte även till med att ta hand om och bära skadade till tillfälligt iordningsställda vårdlokaler på platsen. På asfaltplanen utanför den brinnande byggnaden finns skadade ungdo- mar, ungdomar som klarat sig och ett stort antal människor som tagits sig till platsen när de fått höra talas om branden. Bland dessa finns många anhöriga, föräldrar och syskon, till omkomna och skadade. rapporteras att det finns ett femtiotal skadade på plat- sen. rapporteras att antalet skadade ökat be- tydligt, eftersom rökdykarna lyckades få ut många skadade från lokalen. bedömdes de flesta av de skadade ungdomarna vara ute ur byggnaden. En uppsamlingsplats för de omkomna upprättas i anslutning till skadeplatsen. meddelas att branden är under kontroll och är branden släckt. Då inleds arbetet med att ta ut de kvarvarande omkomna ungdomarna som finns i byggnaden. Räddningsinsatsen genomfördes av ca 90 personer, varav ca 50 från räddningstjänsten och ca 40 ambulanssjukvårdare och annan medicinsk personal. De skadade som först anlände till sjukhus kom med privatbilar. De första kom till och den första ambulanstransporten anlände till . Lindrigt skadade transporterades med inbegärda bussar från lokaltrafik samt taxis och privatbilar. (01.45) efter utlarmningen avtransporteras med ambulans den sista skadade från brandplatsen. De omkomna förs , med s k värdig transport dvs i ambulans en och en, till Sahlgrenska sjukhusets bårhus. har samtliga omkomna transporterats till bårhuset. Sextiotre ungdomar omkom i branden – 60 ungdomar avled på brand- platsen, en avled efter ankomst till sjukhus och två dog senare på sjuk- hus. Enligt den rättsmedicinska undersökningen avled samtliga 63 döds- offer av rökgasförgiftning. Rökgasen innehåller giftiga ämnen som kol- monoxid och cyanid och döden inträffar mycket snart på grund av total syrebrist. Andas man in rökgas tar det endast fyra till åtta andetag eller innan man förlorar medvetandet. 213 ungdomar skadades i branden, varav 150 blev inlagda på sjuk- hus. 74 av ungdomarna behövde vård på intensivvårdsavdelning. Sahl- grenska sjukhuset hade som mest 57 inlagda patienter, 49 patienter, 33 patienter och 11 inlagda patienter. Tretton patienter behövde specialistvård på brännskadeavdelningar. fördes dessa patienter med flyg och helikopter till sjukhus i , , och samt sjukhuset i i . 4 Medier och myndigheter Utredningens huvuduppgift är att kartlägga hur informationen om bran- den och dess följder har förmedlats genom massmedier och andra informationskanaler. I detta kapitel skall utgångspunkterna för den kommande kartlägg- ningen av mediernas och myndigheternas information presenteras. I de intervjuer och möten som utredningen genomfört med anhöriga och personer med invandrarbakgrund samt myndighetsföreträdare har frågan om hur man fick reda på branden ställts till sammanlagt 55 inter- vjuade. Det bör påpekas att huvudsyftet med intervjuerna, exempelvis anhöriga, inte varit att få svar på denna typ av frågor. Frågan och svaren har så att säga naturligt kommit fram av de samtal som förts. Av de tio anhöriga till omkomna och skadade i branden som angett hur de först fått reda om branden uppgav samtliga att de blev uppringda per telefon. Flertalet av dessa samtal kom från barnens vänner och be- kanta vilka ringde upp med mobiltelefon. Samtalen kom från brand- platsen och ägde i en flesta fall rum en kvart efter branden. Nästan samtliga anhöriga som intervjuats begav sig till omedel- bart till brandplatsen och fortsatte sedan därifrån till sjukhusen. Inte nå- gon uppger att de först fick reda på branden genom nyhetsmedier. Huruvida detta är ett generellt mönster och gäller samtliga anhöriga är naturligtvis omöligt att svara på. Det finns även exempel på anhöriga som i andra sammanhang sagt att de först fick reda på branden i den lokala morgontidningen . Men mycket talar för att tele- fonen, och särskilt ungdomarnas mobiltelefoner, var det vanligaste sättet som barnens föräldrar och andra anhöriga först fick vetskap om bran- den. Telefonen var också den helt dominerade informationskanalen för den personal som var engagerade i räddningsarbetet. Det är inte särskilt överraskande, eftersom det i detta fall handlar om personal som i tjäns- ten larmas över telefon. Inom sjukvården informerades samtliga av de intervjuade om branden genom telefon och det absoluta flertalet inom den kommunala förvaltningen och ansvariga inom polis och räddnings- tjänst meddelades om branden per telefon. Det femtontal personer (varav tio med invandrarbakgrund) som intervjuats som varken tillhör de närmast drabbade eller var engagerade i det omedelbara räddningsarbetet fick sin första information om bran- den direkt eller indirekt genom nyhetsmedier. Fem av de tillfrågade med invandrarbakgrund uppgav att de först fick reda på branden direkt ge- nom televisionens morgonsändningar. Fyra blev uppringda och satte på TV-apparaten och en läste först om branden i tidningen. Resultaten överensstämmer väl med vad forskningen om informations- spridningen vid olyckor och katastrofer visar. Telefonen spelar även en central roll för allmänheten som första informationskälla. Många blir uppringda av vänner och bekanta som tagit del av nyhetsrapporteringen. I dessa fall fungerar med andra ord nyhetsmedierna som en indirekt informationskälla. Branden inträffade efter att de flesta gått och lagt sig. Det är därför troligt att radions och TV:s morgonsändningar utgjorde de informations- källor där en större del av allmänheten först fick reda på om den brand- katastrof som inträffade på i natten till den 30 okto- ber. var nämligen den enda bland landets morgon- tidningar som rapporterade om branden . 4.2Olika informationsbehov – olika informationskanaler Resultatet från de 55 personliga intervjuerna tyder på att allmänhet och de som var personligt drabbade av branden i stor utsträckning fick den första informationen om brandkatastrofen på olika vägar och . Och att de personligt berörda och allmänheten i katastrofens inledningsskede hade helt olika informationsbehov. De anhörigas behov bestod i första hand av att få per- sonlig information om vad som hänt de sina. Allmänhetens behov be- stod i första hand att få korrekt och allsidig information om vad som hänt, vilka följder branden hade fått och vad som orsakade branden. I det allra första skedet av en katastrof är det viktigt att skilja ut två grupper med olikartade informationsbehov. Dels de som kan vara per- sonligt berörda av en olycka eller en katastrof, dels de som redan från början vet med sig att de personligen inte berörs av det som hänt. De som kunde vara personligt berörda av brandkatastrofen i rörde sig om en stor grupp av föräldrar, syskon och far- och morför- äldrar vilkas barn och barnbarn under allhelgonahelgen var på diskotek i . Fram till det ögonblick de vara säkra på att deras barn, barnbarn, bror eller syskon inte hade befunnit sig på hiphop-festen i på var de direkt personligt berörda av händelsen. Hur stor denna grupp var kan vi med säkerhet inte veta, men det finns ca 28 000 ungdomar mellan i . När dessa potentiellt berörda blev förvissade om att de inte tillhörde de som var personligt drabbade av branden övergick deras informations- behov till att bli detsamma som allmänhetens. Troligen dock med ett större engagemang. Hade man barn, barnbarn eller syskon som hade kunnat vara med på festen kunde man lättare identifiera sig med de föräldrar och syskon som förlorat de sina. Allmänhetens informationsbehov består i ett inledande skede av en olycka eller katastrof att få svar på ett antal grundläggande frågor: Vad hände? När inträffade det? Var inträffade det? Vilka var inblandade – vilka offer krävdes? Hur gick det till? Vad var orsaken? Hur gick räddningsar- betet till? Vad var bakgrunden till det som hänt? Vem var ansvarig? Allmänhetens informationsbehov tillgodoses i första hand av mass- mediernas nyhetsförmedling. Eftersom kartläggningen av nyhets- rapporteringen görs ur de närmast berördas perspektiv står de lokala medierna i i fokus och eftersom de flesta av de dödade och skadade hade invandrarbakgrund är det också av intresse att kartlägga informationen om brandkatastrofen i de medier som särskilt vänder sig till invandrare, främst sändningarna i närradion och i det lokala kabel- TV-nätet i . Brandens omfattning och följder innebar också att det både fanns ett stort nationellt och ett stort internationellt intresse för händelsen. I det senare fallet gällde det särskilt de medier som är verksamma i länder från vilka många av de drabbade av katastrofen ursprungligen kommer. Rap- porteringen i internationella nyhetsmedier har därför också kartlagts inom utredningen. 4.2.2Myndigheterna och den personliga informationen För de som inte kunde utesluta att de var personligt berörda av brand- katastrofen spelade nyhetsrapporteringen i inledningsskedet en under- ordnad roll som en direkt informationskälla om branden. Ett stort antal av de anhöriga hade meddelats via mobiltelefon och var på brandplatsen än den första nyhetsrapporten sändes i TV. Och även för anhöriga som fick den första informationen om branden direkt genom nyhetsrapporteringen spelade massmedierna efter detta första besked sannolikt en underordnad roll i inlednings- skedet. Bland annat av det skälet att nyhetsmedierna inte kunde ge svar på de frågor som de anhöriga ställde: Om deras barn var på festen och vad som, om så var fallet, hade hänt med deras barn. Var det oskadat? Nyhetsmedierna kunde inte (och borde heller inte, även om de kunnat) ge svar på de frågor som föräldrar och anhö- Besked om vad som hänt deras barn, syskon eller barnbarn kunde de inte få via nyhetsmedierna. Att ge svar på de anhörigas frågor var i första hand en uppgift och ett ansvar för berörda myndigheter. I det första skedet var det framförallt polis och sjukvårdspersonal som hade till uppgift att möta de anhörigas oro och besvara deras frågor. I ett senare skede spelade (och spelar alltjämt) och dess olika förvaltningar en viktig roll som informations- och kontaktkanal för de närmast drabbade. Andra viktiga informationsinsatser gjordes också av frivilligorganisationer som invandrarföreningar, trossamfund och kyr- kor. Utredningens kartläggning omfattar informationen om branden och dess följder i samtliga dessa typer av informationskanaler, med tonvikt vid den roll ansvariga myndigheter har spelat. I del II (kapitel 5-7) kommer resultaten från utredningens kartlägg- ning av nyhetsrapporteringen i lokala, nationella och internationella medier att redovisas. I del III (kapitel 8-10) kommer resultaten från ut- redningens kartläggning av myndigheternas information och bemötande att redovisas. Del II Informationen genom massmedier 5 Nyhetsrapporteringen om branden En av utredningens huvuduppgifter är att kartlägga nyhetsrapporteringen om branden och dess följder. Två huvudfrågeställningar står i fokus. Den ena gäller vilken bild som nyhetsmedierna gav av branden, räddning- sinsatsen och de som berördes av branden – ungdomar, anhöriga, polis, räddningstjänst, sjukvård och andra ansvariga myndigheter. Den andra gäller vilken bild som gavs i nyhetsmedierna av brandens orsak; vilka förklaringar gavs om brandens uppkomst och förlopp och vilka ansågs ansvariga för branden. I detta första av tre kapitel undersöks nyhetsmediernas rapportering om branden och de händelser som följde på branden. I nästa kapitel undersöks nyhetsmediernas bild av brandens orsaker. Och i kapitlet därefter redovisas de slutsatser som dras av undersökningen. () efter att blev larmad till brandplatsen, fick tidningen i och SVT2:s regionala nyhetsprogram reda på branden genom att de blev uppringda av en larmspaningsföretag i – ett företag som lyssnar av SOS Alarm för svenska nyhetsmediers räkning. kontak- tade larmspaningsföretaget och och Rapport och Aktuellt följt av och Verdens i . Journalister fick även reda på branden genom andra informations- kanaler. En fotograf på i lyssnade av polisradion i bostaden och fick på så vis besked om en stor brand på . Hans fru fick i uppdrag att ringa en reporter medan han själv tog sig i bil till brandplatsen. (GT) fick tips från en privatperson och den fotograf som fanns på redaktionen åkte iväg tillsammans med en reporter. fick reda på branden från SOS Alarm via Mini- calltjänst. Två kvällsreportrar som fanns kvar på redaktionen var på väg hem, men dröjde kvar. Även Västnytt-redaktionen, som också larmats av Norrköpingsföretaget skickade ut en frilansfotograf. själv fått minicall-meddelandet i sin bostad. Tjänstgörande chef för blev uppringd av kommunens informationsdirektör kvart över ett. Han ringde in ett tiotal medarbetare. TT sände ut sitt första telegram först kl 01.29.49. Det var ett kort meddelande om att ett 20-tal personer har omkommit i en okontrolle- rad brand i i . Reuter i fick genom TT besked om branden i och sände ut en flash – ett kort nyhetsmeddelande. gick ett mer omfattande telegram ut på Reuters nät och branden i på blev känd över världen. TV-nyhetskanalen har bland annat av räddningspersonal och andra i efterhand angetts som en tidig informationskälla. CNN var ute med nyheten om branden först svensk tid. Det var emeller- tid inte en TV-sändning - utan på CNNin, CNN:s webredaktion i . 5.1.2De första journalisterna på plats efter utlarmningen, runt tolvslaget, var den första journalisten på plats – en fotograf från . GT:s reporter och fotograf var framme på brandplatsen strax efter, ungefär med reporter.