sou · GNB3132d4 · 2000-01-01 00:00:00 — De intervjuades låga tilltro till mediabudskapen sätter fingret på frågan om den politiska diskursens arenor. Om ungdomar (och andra) skall känna sig berörda och bli intresserade bör man nog satsa sin kraft på att skapa lokala arenor för dialog i stället för på trendiga reklamknep. Det krävs att politiker försöker närma sig ungdomarna på deras egen hemmaplan och utifrån deras egna problem, att man söker öppna nya vägar och fora för aktivitet och påverkan. Frågor om globaliseringen och EU-medlemskapet behandlades också i intervjuerna. Påverkas viljan och den upplevda nödvändig- heten av att gå och rösta i de nationella valen av denna utveckling? Här kan man tänka sig två alternativa svarslinjer. För det första kan de nationella valen upplevas mindre viktiga eftersom de nationella politiska institutionernas makt minskar, fler och fler beslut tas ju i ... För det andra kan den motsatta uppfattningen vara för handen. De nationella valen blir viktigare eftersom de svenska poli- tikerna måste ha en än klarare uppfattning av folkviljan när de skall företräda svenska intressen och åsikter i det större EU-kollektivet. De som har åsikter om detta fördelar sig ganska jämt mellan alter- nativen. F. Tror du att det här med att vi kommit med i EU påverkar människors syn på den nationella politiken? F. Negativt eller positivt? Negativt, makten har förflyttats till , varför ska jag demon- strera på i när besluten fattas så långt bort? (Man 23, arbetslös, röstade.) Ja, självklart, jag tycker det är lika viktigt oavsett om man är med i EU eller inte. Fast det kanske i och för sig är ändå viktigare , för då visar UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN man att folket vill fortfarande vara med och bestämma. Så att det är inte bara några pampar nere i som kan sitta och säga ditt och datt. (Kvinna 22, barnskötare, röstade.) Det starkaste intrycket är ändå att ytterst få gör en koppling mellan nationella val, EU och globaliteten. Personerna anser inte att detta med EU påverkar deras syn på de nationella valen i någon särskild utsträckning. Näe inte än i alla fall, det är nog så att man är fortfarande, bryr sig mest om i alla fall. Man märker ju ingenting av EU liksom egentligen, det är bara när det handlar om pengarna, liksom att det kostar så mycket, EU-avgiften det är sådant där mest det rör sig om.....vi har ju några bönder i släkten och så och det är klart att de kommer väl få sluta med sina kor och så för det är liksom ingen mening att hålla på, det kostar för mycket, dom klarar det inte längre för man måste vara storbonde för att klara sig liksom. (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) Man känner väl att ...det är ju otäckt, det att man vet ju inte, man har ingen aning om vad dom säger därnere, man får läsa en liten notis i att säger att snuset skall stoppas, ha, när fick vi säga nått om det då? Då sitter det nån fet toppolitiker som man inte ens kan namnet på och röstar för. (Man 22, arbetslös, röstade ej.) Det sista citatet återger, om än tillspetsat, en mycket vanlig åsikt bland de intervjuade. Väldigt många av de som anser att det är själv- klart att delta i de nationella valen, tvekar om deltagande i det kom- mande EU-valet (1999). Här är förvirringen mycket tydlig. De tycker inte att de vet tillräckligt om vad som händer därnere och de känner inte något förtroende för EU-politikerna. Med utgångs- punkt från de intervjuade här är det föga förvånande att valdelta- gandet i detta val blev så lågt som det faktiskt blev. Någon tydlig upplevelse av att den nationella politiken blir mindre viktig i och med globaliseringen och EU-medlemskapet finns inte hos de intervjuade ungdomarna. Man kan dock räkna med vissa indirekta effekter av EU-medlemskapet. Den omfattande massmediala debatten om politikens trovärdighet som förts i rela- tion till EU-medlemskapet, leder rimligen till negativa spillover- effekter. Det hela bidrar till att förstärka redan existerande av- ståndskänslor och negativa uppfattningar om politiker och politisk verksamhet. Vi kanske också kan räkna med en negativ spiral i fråga om själva valhandlingen, att det låga valdeltagandet i EU-valen ytterligare undergräver om röstandet som en självklar med- borgerlig plikt? Nedan följer några viktiga slutsatser och politiska konsekvenser som kan dras utifrån den här rapporterade undersökningen. Slutsatserna kan naturligtvis inte utan vidare generaliseras till ungdomar i allmänhet. De kan emellertid bidra till en djupare förståelse för vad som ligger bakom alla de generella siffror som presenterats, såväl tidigare i denna volym som i andra undersökningar. De leder till viktiga antaganden vilka kan prövas och tillämpas i andra undersök- ningssammanhang. 1.Ungdomarna hyser ett allmänt intresse för omvärldshändelser och samhällsfrågor. Tydligt är dock att detta intresse inte kanali- seras särskilt väl till det politiska systemet. Ungdomarna känner avstånd och misstro mot politiken. De ser inte att den politiska diskussionen berör den egna verkligheten och det som upplevs som specifika ungdomsfrågor. Många ungdomar besitter rentav ett starkt engagemang för samhällsfrågor. Steget till att delta i organiserad politisk verksamhet är dock stort. Partipolitik och politiska ungdomsförbund attraherar inte. Man kan inte identifi- era sig med de politiskt aktiva och man känner sig inte beredd att stå för allt. Det senare kan bero på att partiernas linje i sakfrå- gor upplevs alltför fragmenterad och otydligt länkad till en ideo- logisk och värdemässig grundsyn. 2.Så gott som alla ungdomar i undersökningen visar prov på själv- ständigt tänkande och kritisk distans. Flertalet verkar dessutom besitta en relativt god individuell förmåga att orientera sig och självständigt ta ställning i politiska frågor etc. Slående är att de allra mest politiskt medvetna ungdomarna så ofta har en person- ligt präglad ideologisk hållning, en hållning som inte är alldeles enkel att länka till olika etablerade partiideologier. Ett rimligt antagande är att dagens ungdomar allmänt har en så att säga högre lägstanivå än tidigare generationer. De besitter en högre individuell kompetens och de är mer orienterade i omvärldshän- delser. 3.Undersökningen bekräftar förekomsten av en stark individua- lism. Sekularisering, svagare grupptillhörighetskänslor och låg auktoritetstro är viktiga inslag i denna. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN till ökad självständighet i valhandlingen. Man vill inte bara göra som andra. Man känner att man måste fatta ett eget beslut. Sam- tidigt är den sociala kontrollen av hur den enskilde förhåller sig till valet svag. Detta med att rösta blir därför ingen självklarhet. Det blir ett val i sig. Orkar man inte orientera sig, känner man sig inte tillräckligt insatt, kan man inte besluta, så avstår man valet hellre än att ansluta sig till skocken. Det paradoxala här kan alltså vara att ointresset och den politiska okunskapen faktiskt var större förr, trots ett högre valdeltagande. Det sociala trycket, att rösta var starkare. Var man osäker och ointresserad så gjorde man ändå som den egna gruppen, skiktet, föräldrarna. Det fanns tillhörighetskänsla och det fanns tydligare politiska alternativ. 4.Samtliga ungdomar i denna undersökning tycker att det demo- kratiska systemet och principen om allmän rösträtt är helt ige- nom riktig. De som ändå väljer att avstå från att rösta gör det alltså inte för att de avvisar demokratin. De gör det för att de upplever ett avstånd till det aktuella politiska skeendet. De anser sig inte kunna ta ställning och de saknar incitament för att nog- grannare orientera sig. Frågorna berör inte tillräckligt och skilje- linjerna är för otydliga. Att de då avstår från att rösta kan faktiskt tolkas som att själva handlingen upplevs för viktig för att genomföras slentrianmässigt. Detta är i så fall inte helt negativt. Kanske säger det mer om det nuvarande politiska klimatet, om politiker och massmedia, än om graden av intresse och kompe- tens hos ungdomarna? Analysen här och en stor del av de författare som har refererats i relation till den, påvisar att dagens ungdomar ställer starka krav på gemenskap, delaktighet och inflytande om de skall engagera sig kollektiva sammanhang. De frågor man engagerar sig i måste ha en koppling till den egna upplevda verkligheten. De skall kännas me- ningsfulla inte bara ur kollektivets perspektiv. Engagemanget måste ge något också för den egna personen. Om ungdomar skall engagera sig i politik och partier krävs därför reella inflytandemöjligheter. Det krävs arenor där politiker kan möta ungdomar i dialog om politikens utformning och det krävs en koppling till det som ungdomar upplever väsentligt i tillvaron. Om partiernas ideologiska linje och sakpolitik uppfattas som otydlig och föga attraktiv, så kan detta naturligtvis bero på att sådana skillnader de facto saknas i politiken. Upplevelsen av otydlighet är dessutom inte något som i första hand kan förändras genom ökade satsningar på medieburen Sådana satsningar kan rentav bli kontraproduktiva. De riskerar att förstärka tendensen till att medborgarnas politiska del- tagande inskränks till en fråga om ett passivt val mellan olika bud- skap. Den verkliga utmaningen ligger i stället i att vända en sådan utveckling och skapa möjligheter för ett ökat medborgerligt deltagande i politikens utformning. Dagens ungdomar är antiaukto- ritära och självständiga (Inglehart 1999). Detta är rimligen något för demokratin mycket positivt. Kunniga, självständiga och kritiska medborgare är den viktigaste garantin för demokratins fortbestånd. Om politikerna inte förmår svara upp mot detta är dock risken överhängande att det positiva slår över i sin motsats, att allt fler ungdomar vänder politiken ryggen och kanaliserar sina behov av aktivitet till andra sociala rörelser eller rentav helt avstår från enga- gemang i kollektiva angelägenheter. I denna undersökning har jag fokuserat på en av de grupper där sta- tistiken visar på en särskilt stark nedgång i valdeltagandet, nämligen första och andragångsväljarna. Syftet var att nå en fördjupad förstå- else och en sammanhängande bild av hur ungdomar tänker kring valet, den offentliga politiska debatten och de politiska institutio- nerna i allmänhet. För att nå syftet valdes en kvalitativ undersökningsmodell base- rad på tematiskt strukturerade intervjuer. På basis av ett riktat, teo- retiskt urval intervjuades 17 ungdomar i åldersgruppen 19–bo- satta i . I gruppen ingår förvärvsarbetande, arbets- lösa, personer i olika s.k. arbetsmarknadsåtgärder samt studerande vid olika universitetsutbildningar. Nära hälften av de intervjuade deltog ej i valet . I undersökningen urskiljs tre olika typer av motiv bland dem som valt att inte rösta. Protesten innebär ett avståndstagande från dagens etablerade partipolitik grundat i en medveten ideologisk håll- ning. Liknöjdheten innebär att man är nöjd med sin tillvaro, fin- ner politiken ointressant och tycker att ett valdeltagande är me- ningslöst. Den tredje motivtypen, ambivalens, framstår som den avgjort mest intressanta. Detta inte bara för att de allra flesta icke- röstande i materialet passar in på den, utan för att dess centrala drag i hög utsträckning också går igen bland de intervjuade som valde att rösta. Detta leder till ett antagande om att steget mellan röstning och icke-röstning är relativt kort inom stora grupper av ungdomar. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Kännetecknande för den ambivalenta motivtypen, och många andra ungdomar i materialet, är olika grader av osäkerhet och för- virring, avståndskänslor och misstro gentemot politiken. Genomgå- ende saknar de intervjuade skillnader och tydliga politiska alternativ och de tycker att det käbblas för mycket i politiken. De har vidare svårt att identifiera sig med politik och politiker. De senare pratar över huvudet på folk, de lever i en annan verklighet och de bryr sig inte om ungdomar och ungdomars frågor. När de försöker vända sig till ungdomar blir det också ofta fel. Olika trendigt förpackade mediebudskap, som t.ex. den s.k. Sahlinvideon till förstagångsväl- jare, riskerar att bli rent kontraproduktiva. De upplevs av många ungdomar som direkt förolämpande; tror dom att vi är idioter?. I undersökningen bekräftas teorier om en fortgående individuali- sering och sekularisering i samhället. Flertalet ungdomar här visar prov på kritiskt ifrågasättande, låg auktoritetstro och självständig hållning. De känner inga särskilda grupptillhörigheter, de tar ställ- ning själva och vill inte luta sig mot vad andra tänker och tycker. Att de skulle sakna intresse för omvärldsfrågor och samhällsskeenden, och att detta skulle vara en orsak till ett minskat valdeltagande, framstår som en myt. Intresset för samhällsfrågor kopplar dock sällan upp sig på partipolitik och val av skäl som ovan berörts. En grupp ungdomar i materialet hyser ett stort samhällsintresse och har en tydlig politisk-ideologisk hållning. Denna är dock ofta mycket personligt utmejslad. De känner sig inte särskilt hemma bland de etablerade partipolitiska alternativen. Den stora gruppen i materialet har emellertid inte samma känsla för helheter. De urskiljer inte några grundläggande ideologiska skiljelinjer i politiken. Därför tvingas de förankra sina ställningstaganden enbart i sakpolitiken, främst sådana sakfrågor som de kan relatera till sin egen verklighet. Detta gör dem politiskt lättrörliga. Bland de som väljer att rösta av- gör tillfälligheter och små nyanser vilket parti man satsar på. Hos de ambivalenta icke-röstande är upplevelsen av avstånd och förvirring än starkare. verkar förmågan att orientera sig sämre. Intressant här är dock självständigheten. Klarar man inte att egen- händigt ta ställning i valet så avstår man från att rösta hellre än att göra som t.ex. föräldrar eller kamrater. Att rösta har alltså blivit ett val i sig. Det framstår tydligt i undersökningen att normer och social kontroll visavi valdeltagandet har försvagats. Det paradoxala i sammanhanget är att ungdomar generellt kan antas vara mer politiskt kompetenta än tidigare generationer trots att valdeltagan- det minskar inom gruppen. När grupptillhörigheter och social kon- troll var starkare inrättade man sig och gjorde som andra. står man i stället från att rösta om man inte kan komma fram till en egen ståndpunkt. Analysen påvisar att ungdomarna ställer starka krav på gemen- skap, delaktighet och inflytande om de skall engagera sig i kollektiva sammanhang. Ett engagemang skall kännas meningsfullt inte bara ur kollektivets perspektiv utan också för den egna personen. Om ung- domar skall engagera sig i politik och partier krävs därför reella in- flytandemöjligheter. Det krävs arenor där politiker kan möta ung- domar i dialog om politikens utformning och det krävs en koppling till det som ungdomar upplever väsentligt i tillvaron. Den verkliga utmaningen ligger nog i att skapa nya möjligheter för ett ökat medborgerligt deltagande i politikens utformning. Dagens ungdo- mar är kompetenta, antiauktoritära och självständiga, det bekräftas i många undersökningar. Detta är rimligen något för demokratin mycket positivt. Kunniga, självständiga och kritiska medborgare är den viktigaste garantin för demokratins fortbestånd. Om det poli- tiska systemet inte förmår svara upp mot de krav sådana medborgare ställer är dock risken överhängande att de vänder politiken ryggen. 1Jag arbetar här med s.k. idealtyper (1995, 1995). Att typologisera på detta vis innebär en renodling där vissa särskilt intressanta drag i de angivna motiven framhålles. En sådan renodling innebär en nädvändig förenkling, det handlar om att skilja huvudsak från bisak. Den konkreta verkligheten är naturligtvis sällan så tydlig och okomplicerad som våra abstraktioner av den. Idealtyperna ger dock ett slags mallar med vars hjälp vi kan undersöka det konkreta fallet, urskilja de väsentligaste dragen samt spåra orsaker till eventuella avvikelser och motsägelser. 2Upprepade punkter i citaten betyder pauser, ej att något har utelämnats. 3Samtliga intervjuade i undersökningen sluter dock upp bakom det demokratiska systemets grundprinciper. 4Rokeach menar att en prioritering av ett socialt värde oftast också leder till upprioritering av andra sociala värden på bekostnad av de privata och vice versa. Människor föredrar således antingen främst privata eller främst sociala (1999: 70) 5Distinktionen socialt–privat är en abstraktion och en renodling. I den konkreta verkligheten blir det sällan antingen eller, här finner vi naturligtvis människor som i högre eller lägre grad kännetecknas av den ena eller andra av dessa värdeinriktningar. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN 6Denna distinktion anknyter i hög grad till den av Inglehart (1977) myntade distinktionen mellan materialistiska och postmaterialistiska värdemönster, se nedan under avsnittet Individualiseringens konsekvenser för politiken?. I en senare artikel framhåller också Inglehart det antiauktoritära draget hos postmaterialister och dess betydelse för demokratin i det västerländska avancerade industrisamhället (Inglehart 1999). 7Många forskare menar att individualiseringen och den tilltagande komplexiteten i samhället leder till en ökad mångfald av livsåskådningar m.m. (se t.ex. 1988:49). En högre grad av interpersonell variation mellan värden och livsstilar kan ses som en följd av en pågående individualiseringsprocess i samhället där människor i allt större utsträckning orienterar sig och väljer sina ståndpunkter självständigt och utifrån abstrakta övertygelser i stället för konkreta likhets- upplevelser och känslor av tillhörighet (1999:271) 8Det är emellertid viktigt att komma ihåg att det konkreta fallet vanligen är mer komplext än typerna ovan ger sken av, gränserna är flytande och vissa personer uppvisar drag från flera typer. 9Detta förhållande ser också (1998:48). Han påpekar att många håller sig med vad han kallar en dubbelstandard härvidlag. 10Möller skisserar också en ny grupp av medborgare vilka föraktar politikerna utifrån ett uppifrånperspektiv. Det handlar om resursstarka och framgångsrika människor vilka ser ned på politikerna för att dessa anses inkompetenta och fattar dåligt genomtänkta beslut (1998:49). Några representanter för denna grupp finner man inte i intervjumaterialet här. Ett rimligt antagande är kanske att sådana utgångspunkter och synsätt är mer förekommande bland lite äldre och i arbetslivet etablerade personer. 11Liknande resultat har framkommit i en rad andra undersökningar. För en genomgång se 1999, se också Inglehart 1999:250 ff. 12Den senare utövas kanske inte alltid inom ramen för traditionella förenings- former. Den uppvisar ändå en hel del drag som gör folkrörelsebenämningen adekvat. Inte minst gäller det frågan om antalet utövare knutna till musikskolor, studieförbund och olika kommunala musikhussatsningar. 13Hur långt detta kan gå och om det verkligen är så att inga grundläggande makt- och intressekonflikter existerar är inte platsen att diskutera här. 14Se i denna volym för en diskussion om orsaker avideo- logiseringen. Alberoni, F. (1993) Värden, Korpen, Berking, H. (1996) Solidary Individualism: The Moral Impact of Cultural Modernization in , i Lash, S., et al., Risk, Environment and Modernity, : (1999) Individualiseringen och det fackliga kollektivet – En studie av industritjänstemäns förhållningssätt till facket, : Burgess, R. (1989) In the Field – an Introduction to , (1994) (1893): , (1996) förlorade popularitet, i Mitt , 16, Fornäs, J. (1994) Ungdom, kultur och modernitet, i Fornäs, J., , U., , M., Ganetz, H. & , B. Ungdomskultur i , nr 6, : Fornäs, J., , U., , M., Ganetz, H. & , B. (1994) Ungdomskultur i , nr 6, : Giddens, A. (1991) Modernity and Self-Identity – and Society in the , : Habermas, J. (1998) Borgerlig offentlighet, : Arkiv (1993) Värdeförändring och kontinuitet i tre genera- tioner, : Acta & , L. (red.) (1996) Mitt , SOM- rapport 16, & , L. (red.) (1996) Opinionssamhället, SOM- rapport 20, Inglehart, R. (1977) The Silent Revolution: Changing values and political styles among western publics, : Inglehart, R. (1990) Cultural Shift in , : UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Inglehart, R. (1999) Postmodernization Erodes Respect for Autho- rity, but Inreases Support for Democracy, i (ed. ), Critical Citizens, : & , J. (1995) , : (1995) , : Blackwell (1997) Den kvalitativa forskningsintervjun, : Student- litteratur Lash, S., Szerszynski, B. & , B. (ed.) (1996) Risk, Environment and Modernity, : Mediebarometern 1998: , nr 1, 1999 Melucci, A. (1992) Nomader i , : Daidalos Melucci, A. (1996) Challenging Codes – Collective action in the infor- mation age, : (1998) Politikerförakt eller mogen misstro?, ÀJOUR nr 2, : (ed.) (1999) Critical Citizens, : (1998) Det unga medborgarskapet, i Demokrati- utredningens skrift nr 5, Det unga medborgarskapet, SOU 1998:101 , , , J., Micheletti, M., , J. & , A. (1998) Demokrati och medborgarskap, , : , , , A. & , G. (1989) Medborgarnas makt, : (1988) Bakom dubbla lås – en studie av små och lång- samma värderingsförädringar, Rokeach, M. (1973) The Nature of Human Values, : ,P., & Øymyr, B. (1995) Frivillig organisering og demokrati. Det frivillige organisasjionsamfunnet endrar seg 1940–1990, : Samlaget , O. (1996) Ungdomskulturen och de andra, : Daidalos & , J. (1990) Basics of , : Trondman, M. (1999) Kultursociologi i praktiken, : Student- litteratur (1996) Common culture, Symbolic Work at play in the Everday Cultures of the , , , Yin, R. (1989) – Designs and Methods, : Ziehe, T. (1994) Kulturell friställning och narcissistisk sårbarhet, i Fornäs, J., , U., & , O. (red), Ungdomskultur: identitet/motstånd, : Symposion är doktorand inom medie- och kommuni- kationsvetenskap vid . Hon har i huvudsak arbetat med studier som berör svenska politikers framträdanden i televisionen. I den avhandling arbetar med görs en fördjupad studie av arbetet i denna bok, dvs. en historisk jämförelse av mediernas sätt att spegla de svenska valrörelserna och politikernas roller i dessa valrörelser. dr, är verksam inom det nationella tvärveten- skapliga forskningsprogrammet, Vägar till utveckling där han leder det statsvetenskapliga programmet Demokrati och hållbar utveckling vid , . Han disputerade inom valforskningsprogrammet vid och har tidigare skrivit om politiskt deltagande i samband med folkomröst- ningen om EU. dr i sociologi och verksam som forskare och lärare vid . är främst inriktad på forskning kring ungdomar i arbetsliv och på arbetsmarknad. Han disputerade på en avhandling med titeln och det fackliga kollektivet och har tidigare bl.a. utgivit forskningsrapporten Industritjänstemännen, facket och värdeförändringen. är docent i sociologi och verksam inom medie- och kommunikationsvetenskap, . Han har forskat om journalistikens praktik och etik, om TV- produktion och TV-tittande, samt om hur politiken iscensätts på mediernas scen. Själv och tillsammans med andra har han bl.a. skrivit boken problem (1996) och de veten- skapliga artiklarna: Attraktionens TV-journalistik (1998); När verkligheten inte duger som den är: En studie av TV-journalistikens praktik (1998); Den medialiserade politikens paradoxer (1999). Per , fil. kand., är forskningsassistent inom Valforsk- ningsprogrammet vid , . Hans forskning är inriktad på väljarbeteende och opinionsbildning, särskilt har han studerat opinionsbildningen kring kärnkraftens avfallsfråga. Han har tidigare skrivit om politiskt del- tagande i samband med folkomröstningen om EU. dr i statsvetenskap vid . Han var ledamot av SNS demokratiråd 1998, och utkom med sin ?, om den interna demokratin inom och socialdemokraterna. Hans forsk- ningsintresse ligger i skärningslinjen mellan demokratins normativa teori och faktiska praktik, och innefattar undersök- ningar av medborgerligt politiskt deltagande i och . leder han sin institutions forskarutbildning i stats- vetenskaplig metod. är docent i statsvetenskap vid och har varit vetenskaplig huvudsekreterare i ningen (1985–1991) samt ledamot av SNS Demokratiråd (1996– 1998).