sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Liksom i motsvarande bestämmelse i gäl- lande smittskyddslag begränsas bestämmelsen till föremål av personlig natur. Den föreslagna bestämmelsen innehåller inte någon exemplifi- ering av vilka föremål som avses. Någon saklig förändring i förhållan- de till nuvarande smittskyddslag är emellertid inte avsedd. Nämnden ges också en uttrycklig rätt att avliva sällskapsdjur som innehas av privatpersoner. En rätt att avliva sällskapsdjur finns också uttryckligt angiven i nuvarande smittskyddslag. Denna rätt avser såväl 522 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU sällskapsdjur som innehas av privatpersoner som andra sällskapsdjur. Med hänsyn till att hälsoskyddsregler endast omfattar sällskapsdjur som innehas av privatpersoner begränsas den nu föreslag- na bestämmelsen till att endast avse dessa djur. Åtgärden att avliva sällskapsdjur hos privatpersoner torde mycket sällan behöva tillgripas eftersom smittspridning bör kunna förhindras på andra sätt. Som framgår av 14 § skall ett samråd med smittskydds- läkaren alltid föregå en sådan åtgärd. Varken när det gäller beslut om förstöring eller beslut om avlivning begränsas tillämpningsområdet till att omfatta endast vissa smittsamma sjukdomar. Det krav som uppställs på att åtgärderna skall vara nödvän- diga för att förhindra smittspridning innebär emellertid att möjligheten att tillgripa dessa åtgärder är begränsad. Kommunen skall ersätta den som drabbats av ett beslut om att avliva ett sällskapsdjur eller ett beslut om förstöring. Ersättning skall utgå med skäligt belopp (se vidare den allmänna motiveringen, kap. 33). 36.3Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Paragrafen är ny. Dess första stycke har en viss motsvarighet i 12 § första stycket i gällande smittskyddslag. Beträffande skälen för införandet av paragrafen hänvisas till vad som anförts i kommentarerna till motsvarande bestämmelser i miljöbal- ken (se förslaget till 9 kap. 14 § och 15 §). Paragrafen reglerar inled- ningsvis en skyldighet för tillsynsmyndigheten att informera smitt- skyddsläkaren och att samråda med honom om beslut och andra viktiga åtgärder. Med hänsyn till att ett effektivt smittskydd ofta kräver ett snabbt ingripande föreskrivs att informationen skall lämnas skyndsamt. Den tillsynsmyndighet som anges i paragrafen är den myndighet som har det direkta tillsynsansvaret. Ett sådant ansvar åvilar enligt bestämmelserna i livsmedelslagen den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet om inte regeringen föreskrivit att tillsynen skall utövas av . Bestämmelsen om samråd i I|UVWD VW\FNHW motsvarar i huvudsak den föreslagna bestämmelsen i 9 kap. 14 § . Angående möjlig- het att underlåta samråd hänvisas till vad som anförts i kommentaren till den bestämmelsen. Den föreskrivna samrådsskyldigheten innebär exempelvis att ett beslut av tillsynsmyndigheten att avstänga en person )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 523 från livsmedelshantering alltid skall föregås av ett samråd med smitt- Den föreslagna bestämmelsen i DQGUD VW\FNHW om skyldighet att vidta behövliga åtgärder efter en underrättelse från smittskyddsläkaren ingår som ett led i den reglering som har till syfte att förbättra samord- ningen av olika smittskyddsinsatser. Motsvarande bestämmelse föreslås i (se vidare förslaget till 9 kap. 15 § ). 36.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Paragrafen är ny. Genom den nu föreslagna bestämmelsen läggs ett ansvar för att vidta åtgärder på vid spridning eller misstänkt spridning av smitta från djur som kan överföras till männis- kor. Verket föreslås emellertid kunna delegera ansvaret till länsstyrel- sen. Eftersom bestämmelsen främst tar sikte på att förhindra att smitta överförs till människor har det ansetts tillräckligt att föreskriva ett in- trädande av ansvaret ifråga efter en underrättelse från smittskydds- läkaren. Den föreskrivna skyldigheten att vidta erforderliga åtgärder innebär i första hand att efter nämnda underrättelse skall uppta ett ärende. Om verket därvid bedömer att smittskyddsåtgärder behövs har verket ett ansvar för att dessa vidtas. Bestämmelsen ger inte smitt- skyddsläkaren någon direktivrätt rörande vilka åtgärder som skall vid- tas. För att klarlägga ansvar gentemot det ansvar som åvilar kommunen enligt hälsoskyddsreglerna i begränsas bestämmelsen till att inte omfatta sällskapsdjur som innehas av privat- personer. Någon annan begränsning när det gäller djurslag görs ej. 524 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 36.5Förslaget till lag om ändring i Paragrafen innehåller en ny straffrättslig bestämmelse som införs i 3 kap. Bestämmelsen tar sikte på gärningar genom vilka vissa mycket farliga smittsamma sjukdomar kan överföras från en per- son till en annan. Kommitténs straffrättsliga överväganden redovisas utförligt i den allmänna motiveringen, kap. 30. Här skall följande an- märkas. Bestämmelsen omfattar ett begränsat antal smittsamma sjukdomar, nämligen sådana som är livshotande för den som smittats. Endast beträffande dessa synnerligen allvarliga sjukdomar får det anses befo- gat att ha en särskild straffrättslig bestämmelse; beträffande andra smittsamma sjukdomar skall enbart de nu befintliga bestämmelserna i tillämpas. Med livshotande sjukdomar avses sådana sjuk- domar som allmänt sett är så svåra att de leder till döden. Döden kan inträffa tämligen omgående efter det att smittan överförts eller först . En obotlig kronisk sjukdom som i regel inte är dödlig men som i det enskilda fallet kan vara livshotande p.g.a. att den sjuke redan innan han smittades var särskilt svag och mottaglig omfattas där- emot inte. Vilka konkreta sjukdomar som täcks av definitionen kan komma att variera över tiden, och det får åvila domstolarna att avgöra om en sjukdom faller in under lagtextens kriterier eller ej. Nya all- varliga sjukdomar kan dyka upp och sjukdomar som omfattas av bestämmelsen kan efter ytterligare medicinsk forskning bli möjliga att bota och således inte längre livshotande. omfattas t.ex. hivinfektion och multiresistent TBC av den föreslagna definitionen. Både gärningar som begås uppsåtligen och sådana som begås av oaktsamhet är straffbelagda. För att uppsåtligt brott skall ha begåtts krävs inte att gärningsmannen haft för avsikt att smitta målsäganden. Det räcker med att det kan konstateras att han haft uppsåt till att fara för smittoöverföring förelegat, dvs. att han insett att hans handlande inneburit en fara för att smitta skulle kunna komma att överföras. Bestämmelsen kan härigenom fånga upp många av de fall där man har problem vid bedömningen av det s.k. eventuella uppsåtet. Kan det visas att gärningsmannen verkligen haft för avsikt att smitta annan skall emellertid istället dömas enligt de befintliga, strängare, straffbestäm- melserna för mord, dråp, barnadråp eller grov misshandel. Vidare kan det, i vissa fall, bli aktuellt att förutom för ansvar enligt den föreslagna )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 525 bestämmelsen döma även för annat brott (exempelvis vållande till an- nans död). Vad som är oaktsamt handlande i bestämmelsens mening får bedö- mas i det enskilda fallet. Vid bedömningen skall hänsyn bl.a. tas till gärningsmannens kunskaper om sjukdomen och vilka upplysningar och råd han fått av sin läkare. Ett exempel på oaktsamt handlande i bestäm- melsens mening kan vara om en person som är smittad av en sexuellt överförbar sjukdom underlåter att se till att kondom kommer till an- vändning vid samlag. Bedömningen av om en gärning är oaktsam eller inte innefattar även övervägande av vilken insikt gärningsmannen haft eller borde ha haft om att han själv är sjuk (se vidare härom i den allmänna motiveringen, kap. 30.3). För att en gärning skall vara straffbar krävs vidare att det förelegat en konkret fara för att smitta skulle ha kunnat överföras. Om sådan fara verkligen förelegat får prövas i varje enskilt fall. En handling som ab- strakt sett innebär en smittorisk kan inte bestraffas om det i det enskilda fallet förelegat sådana omständigheter att fara för smittoöver- föring varit utesluten (exempelvis p.g.a. att målsäganden redan varit smittad av samma variant av den ifrågavarande sjukdomen). Faran för smittoöverföring får vidare inte vara alltför obetydlig. En handling som inneburit en närmast försumbar risk för smittoöverföring leder inte till ansvar enligt bestämmelsen. I paragrafens DQGUD VW\FNH har en särbestämmelse om samtycke intagits. Den torde nästan uteslutande komma att aktualiseras då det gäller sexuellt överförbara sjukdomar. Enligt denna skall ansvar inte ut- dömas om gärningsmannen informerat målsäganden om sin sjukdom och om smittrisken, men målsäganden ändock samtyckt till att utsätta sig för fara att smittas. För att ett giltigt samtycke skall föreligga krävs enligt allmänna regler bl.a. även att målsäganden måste vara kapabel att förstå innebörden av ett samtycke samt att samtycket skall lämnas frivilligt och under insikt om relevanta förhållanden. Kommitténs över- väganden beträffande bestämmelsen om samtycke redovisas vidare i den allmänna motiveringen, kap. 30.3. 36.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1473) om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål Den föreslagna lagändringen innebär att möjligheten till provtagning utvidgas till att omfatta något fler sjukdomar än hivinfektion. 526 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU sjukdomar som enligt förslaget kan komma ifråga för provtagning är, förutom hivinfektion, allvarliga s.k. blodsmittor (dvs. sådana sjuk- domar som bl.a. kan överföras genom att målsäganden kommer i kon- takt med gärningsmannens blod). Begreppet rymmer hepatit B och C. Någon ändring av övriga kriterier som krävs för att provtagning skall kunna komma till stånd föreslås inte. Förändringen innebär framförallt att skyddet för dem som i sitt arbete kan utsättas för särskild risk att smittas av allvarliga sjukdomar stärks. Kommitténs närmare över- väganden i frågan har redovisats i kap. 30.5. I paragrafen har även gjorts en rent språklig justering genom att "in- fektion av HIV (humant immunbristvirus)" har bytts ut mot "hivinfek- 5XEULNHQ: en konsekvens av den föreslagna förändringen blir att la- gen fortsättningsvis skall rubriceras på så sätt att det av rubriken fram- går att lagen omfattar fler smittsamma sjukdomar än hivinfektion. Kommittén föreslår att "HIV-smitta" i rubriken ersätts med "vissa smittsamma sjukdomar". 36.7Förslaget till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) Ett nytt andra stycke införs i paragrafen genom vilket de s.k. bastuklub- barna jämställs med offentliga tillställningar. Härvid har den rådande definitionen av bastuklubbar i 2 § lagen (1987:375) om förbud mot s.k. bastuklubbar och andra liknande verksamheter (bastuklubbslagen) hu- vudsakligen överförts till ordningslagen. En utförlig redogörelse för kommitténs ställningstaganden vad gäl- ler bastuklubbarna återfinns i den allmänna motiveringen, kap. 31. Kommittén har vid granskning av den s.k. bastuklubbslagen funnit att frågan om i vad mån bastuklubbslagen har haft den åsyftade begrän- sande effekten på epidemin är oklar, och att tillräckliga skäl för att be- hålla ett totalförbud kan anses föreligga. får det anses tillräckligt med en reglering som möjliggör ingripande i det en- skilda fallet då förhållandena vid en viss bastuklubb är sådana att t.ex. risk för smittspridning föreligger. Detta åstadkoms genom den föreslag- na ändringen i ordningslagen. Härigenom kan bastuklubbarna kontrol- leras med hjälp av det för de offentliga tillställningarna gällande regel- systemet. Förändringen innebär att de regler som gäller för offentliga )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 527 tillställningar, bl.a. beträffande anmälningsskyldighet, upplösning och förbud, även skall tillämpas på bastuklubbarna. Bestämmelserna med- för att en bastuklubb kan upplösas om det vid den förekommer något som strider mot lag, eller om den medför oordning eller fara för de när- varande (exempelvis p.g.a. smittrisk), 2 kap. 23 § första stycket 2 p ordningslagen. Upplösning kan endast ske om mindre ingripande åtgär- der visat sig vara otillräckliga. Polisen har möjlighet att förbjuda att en tillställning i form av bastuklubb hålls, om det vid tidigare tillställning av samma slag förekommit något som stridit mot lag eller som medfört oordning eller fara för de närvarande, 2 kap. 25 § första stycket 2 p. I princip kan tänkas att det vid en bastuklubb förekommer verksam- het som omfattas av den i grundlagen skyddade mötesfriheten. Arran- gemanget kan då vara att betrakta som en allmän sammankomst och inte som en offentlig tillställning. Detta innebär att ordningslagens be- stämmelser om allmänna sammankomster skall tillämpas. Allmänna sammankomster har i vissa fall ett starkare skydd än offentliga till- ställningar, t.ex. krävs starkare skäl för att upplösa eller förbjuda en all- män sammankomst än en offentlig tillställning. Skulle verksamheten innebära att de närvarande hotades av allvarlig smittsam sjukdom, torde emellertid även en allmän sammankomst kunna upplösas och förbjudas (2 kap. 23 § första stycket 1 p och 25 § första stycket 1 p ordningslagen). Genom en hänvisning i paragrafens första stycke undantas bastuklub- barna från vissa tillståndskrav. Något tillstånd krävs således inte för att få anordna en bastuklubb. I ett nytt andra stycke förbjuds anordnade av dylika klubbar på offentliga platser. Kommitténs skäl för de föreslagna förändringarna framgår av den allmänna motiveringen, kap. 31. 36.8Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Kommittén har föreslagit bestämmelser i smittskyddslagen, 39 §, 59 § och 65 §, genom vilka smittskyddsläkaren har möjlighet men ej skyl- dighet att i vissa fall lämna uppgifter om en enskild till bl.a. myndighe- ter inom hälso- och sjukvård eller socialtjänst. Enligt 30 § skall vidare behandlande läkare eller smittskyddsläkare i vissa fall underrätta när- 528 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Eftersom sådana fall inte omfattas av undantaget från sekretess i 14 kap. 1 § sekretesslagen är ett tillägg i 7 kap. 1 § samma lag nödvändigt. Bestämmelsen i paragrafens första stycket 2 p har ändrats på så sätt att undantaget från hälso- och sjukvårdssekretessen även omfattar före- skrifter som meddelas i stället för isolering oberoende av samtycke. Vi- dare skall undantaget inte fortsättningsvis vara begränsat till endast vis- sa smittsamma sjukdomar. Även beslut som avser frihetsberövande åt- gärd vid hivinfektion omfattas således av den föreslagna bestämmelsen. Motiven för denna förändring har ingående redogjorts för i kap. 32. Beslut som berörs av bestämmelsen är isolering oberoende av sam- tycke, tillfällig isolering och föreskrifter enligt 34 § smittskyddslagen. Utöver beslut om att någon skall isoleras omfattar bestämmelsen även beslut om isoleringens upphörande, tillstånd att vistas utanför vårdin- rättningens område och inskränkningar i den isolerades rättigheter. Liksom enligt nu gällande bestämmelse gäller undantaget från sekretess endast sådana uppgifter som tas in i beslutet. Ett tillägg föreslås i paragrafens femte stycke. Tillägget innebär att sek- retess inte hindrar vårdpersonal eller personal vid att lämna de uppgifter som behövs till åklagare och polis då det föreligger misstanke om att en person utsatts för det av kommittén föreslagna brottet orsakande av smittfara, 3 kap. 8 a § , eller annat brott rörande överföring eller försök till överföring av sådan sjukdom som avses i nämnda lagrum. De brott som i praktiken här kan bli aktu- ella är, på grund av den föreslagna konkurrensbestämmelsen i 3 kap. 8 a §, försök till mord eller dråp, grov misshandel och försök till grov misshandel. Kommitténs överväganden beträffande sekretess vid brottsutredning redovisas utförligt i kap. 30.4. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 529 36.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar I länsrätten skall enligt gällande bestämmelser mål enligt smittskydds- lagen som huvudregel avgöras av en domare och tre nämndemän, 17 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Undantag görs dock för mål om tillfälligt omhändertagande enligt den befintliga smitt- skyddslagen, 18 § andra och fjärde stycket. Länsrätten är då domför med en lagfaren domare. Genom den föreslagna ändringen blir en lag- faren domare fortsättningsvis behörig att avgöra mål enligt den nya smittskyddslagen om tillfällig isolering. 36.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare Ändringarna i paragrafen är föranledda av kommitténs förslag till änd- ringar av bestämmelserna i smittskyddslagen, bl.a. att formella beslut om förhållningsregler inte längre skall meddelas. Någon förändring av i vilka fall den enskilde skall få ersättning är inte avsedd. Liksom nu är det främst fråga om fall då smittbäraren måste hålla sig isolerad från andra i syfte att förhindra vidare smittspridning. Det kan vidare vara fråga om sådan läkarundersökning eller medicinsk kontroll som erford- ras för att klarlägga om han eller hon är smittad av sjukdomen. Behovet av åtgärden får liksom i nuvarande fall bedömas av den behandlande läkaren, vilket framgår av att det i lagtexten sägs att åtgärden skall vara anvisad av läkaren. Den enskilde skall vidare, liksom , ha principi- ell rätt till ersättning då det är fråga om beslut om tvångsundersökning, tillfälligt omhändertagande eller isolering oberoende av samtycke. Här får dock uppmärksammas att rätten till ersättning kan nedsättas om den smittade inte iakttar de råd och anvisningar läkaren meddelat. Enligt bestämmelsen skall rätten till smittbärarersättning omfatta allmänfarliga smittsamma sjukdomar och andra sjukdomar som omfattas av 22 § i förslaget till smittskyddslag. I förhållande till nu gällande bestämmelser innebär förslaget inte någon nämnvärd ökning av antalet smittsamma sjukdomar som berättigar till ersättning. I övrigt görs en omdisponering av texten i paragrafen med hänsyn till ovan angivna förändringar. 530 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Ändringarna i paragrafen är föranledda av att kommittén föreslår att förhållningsregler inte längre skall meddelas. Ändringen innebär inte någon saklig förändring i övrigt av nu gällande bestämmelse. Bedöm- ningen av huruvida det finns skäl att sätta ned eller dra in smittbärar- penningen får enligt paragrafen göras med utgångspunkt från de råd be- handlande läkaren givit smittbäraren. I paragrafen görs en följdändring med anledning av kommitténs förslag till ny smittskyddslag. I paragrafen görs följdändringar som konsekvens av de föreslagna änd- ringarna i 3 §. 36.11Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall I paragrafen görs en följdändring med anledning av kommitténs förslag till ändrad sjukdomsindelning i smittskyddslagen. Enligt kommitténs bedömning bör upplysningsskyldigheten enligt paragrafen begränsas till vad som i förslaget till smittskyddslag definieras som allmänfarliga smittsamma sjukdomar. 36.12Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Förslaget har samma innehåll och motivering som förslaget till ändring i 26 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 531 36.13Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård Förslaget har samma innehåll och motivering som förslaget till ändring i 26 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. 36.14Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt I paragrafens I|UVWD VW\FNH görs en följdändring med anledning av kom- mitténs förslag till ändrad sjukdomsindelning i smittskyddslagen. Enligt kommitténs bedömning bör upplysningsskyldigheten enligt paragrafen begränsas till vad som i förslaget till smittskyddslag de- finieras som allmänfarliga smittsamma sjukdomar. Kriteriet för när upplysningsskyldighetens inträder ändras också så att det motsvarar vad som gäller enligt 26 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Ändringen har närmare motiverats i kap. 32 och innebär att styresmannen vid kriminalvårdsanstalten som huvudregel skall underrättas om en intagen är smittad av en allmänfarlig smittsam sjukdom. I övrigt görs, i konsekvens med hur motsvarande bestämmelser har utformats i 26 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och 19 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, en språklig justering genom att "underrättas om detta" ersätts med "under- rättas". 36.15Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Förslaget har samma innehåll och motivering som förslaget till ändring i 37 § första stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 532 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 36.16Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) I bestämmelsen görs följdändringar med hänsyn till kommitténs förslag till ny smittskyddslag. Vidare ändras bestämmelsen på så sätt att hän- visningen till befattningshavare som förordnats enligt 50 a § i gällande smittskyddslag tas bort. Enligt denna bestämmelse kan för- ordna annan befattningshavare, som är legitimerad hälso- och sjuk- vårdspersonal och har tillräcklig kompetens och erfarenhet, att fullgöra chefsöverläkares uppgifter enligt smittskyddslagen vid tvångsisolering som rör hivpositiva. I förslaget till ny smittskyddslag har inte införts en motsvarande undantagsbestämmelse. Motiven härför redovisas i kap. 26. Reservationer och särskilda yttranden 5HVHUYDWLRQ DY OHGDPRWHQ .DULQ ,VUDHOVVRQ F $QJ GH V N EDVWXNOXEEDUQD I betänkandet fastslår kommittén att förbudet mot sk bastuklubbar skall upphöra. För att kontrollera sammankomster som sker på sk bastuklub- bar föreslås att dessa jämställs med offentliga tillställningar. Genom ett tillägg till ordningslagen anses att man skall kunna upplösa och förbju- da verksamheten om det där förekommer något som strider mot lag el- ler om verksamheten medför oordning eller fara för de närvarande, ex- empelvis p.g.a. smittrisk. Med detta återinförs bastuklubbarna. Det finns ingenting som talar för att detta inte kommer att kunna medföra risk för ökad smittsprid- ning. De mycket sparsamma rapporter som man hänvisat till visar dock att i har ett antal personer blivit HIVsmittade på bastuklubb. Det är vidare oklart hur polismyndigheten skall informeras om att smitta sprids på en bastuklubb för att kunna ingripa med stöd av ord- ningslagen. Jag anser därför att nuvarande lagstiftning rörande bastuklubbar skall gälla. 5HVHUYDWLRQ DY OHGDPRWHQ ,VD +DOYDUVVRQ IS $QJ GH V N EDVWXNOXEEDUQD Genom bastuklubbslagen förbjöds bastu- och videoklubbar samt lik- nande verksamheter från . Lagen tillkom mot bakgrund av oron för spridning av HIV-smitta på grund av s.k. anonym sex mel- lan vissa bi- och homosexuella män på de ca tiotalet klubbar som då fanns, främst i storstäderna. Det är viktigt för mig som liberal att slå fast att det inte finns något annat hållbart argument för staten att förbjuda bastuklubbar än för att motverka epidemiska sjukdomar av allvarlig karaktär. 534 5HVHUYDWLRQHU RFK VlUVNLOGD \WWUDQGHQ aspekter på hur vuxna människor – tillsammans och utan tvång, i av- skildhet och utan betalning – lever ut sin sexualitet har jag inte. Även om vi i liberalerna stod bakom beslut att införa bastuklubbslagen fanns hos oss farhågor mot lagen bl.a. att kriminaliseringen skulle innebära att de bi- och homosexuella män som besökte bastuklubbarna skulle tvingas träffas på andra platser där de riskerade att utsättas för våld och där det sexuella umgänget inte alls ur smittskyddssynpunkt skulle utövas mer säkert. Kommittén konstaterar nu att det är oklart i vad mån bastuklubbs- lagen har haft den åsyftade effekten på HIV-epidemin. Några konkreta belägg för att lagen har haft någon inverkan på epidemins förlopp har inte kommit fram.