sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Kriterier rörande rättssäkerhet diskuteras därför något utförligare i det härpå följande avsnittet. 3.15Kriterier på rättssäkerhet vid utredning om oredlighet Frågan om hur man skall uppnå tillräcklig grad av rättssäkerhet för de inblandade parterna kräver en särskild diskussion. Det visar sig i prakti- ken omöjligt att tillskapa någon form av brottmålsliknande process för att beivra oredlighet i forskning, vid sidan av sådant som redan faller under . Det finns nog heller inga parter i den diskussion som förts i dessa frågor som önskar något sådant. Man bör enligt Kommit- téns mening dock kunna så långt det är möjligt beakta följande tre myck- et centrala kriterier på rättssäkerhet. 1.En procedur för att beivra oredlighet i forskning skall vara förutse- bar. 2.Bedömningen skall vara opartisk. 3.De som utför granskningen skall besitta hög kompetens. Kriteriet på förutsebarhet innebär att det skall vara så uppenbart som möjligt för alla inblandade parter vilka frågor som skall diskuteras, vil- ket sakunderlag som behövs, hur hela processen går till och vilka sank- tioner som kan bli aktuella om någon belägges med oredlighet i forsk- 94 Att minska risken för oredlighet i forskning Uppenbara brott mot etablerade etiska normer och misstänkta vil- seledande avsteg från vetenskapliga krav, bör bli föremål för utredning och bedömning. Skolbildningsdiskussioner och andra diskussioner om vad som utgör vetenskaplig praxis bör föras i andra därför avsedda ve- tenskapsteoretiska fora. Frågor om vad som är etiskt godtagbart hör till den forskningsetiska prövningen eller till forskningsämnet tillämpad etik. Det bör också stå klart att en anmälan som uppenbart saknar saklig grund själv kan bli föremål för utredning. Ett system för utredning av misstanke om oredlighet i forskning får inte bli ett instrument för någon att skaffa sig en otillbörlig fördel vid ansökan om tjänst eller forsk- ningsmedel. Att reflexmässigt anmäla den som anmält en för misstanke om oredlighet är ett beteende som bör stävjas. En anmälan skall alltid vara sakligt underbyggd och motiverad. Genom utbildning på grundut- bildningsnivå och tidigt i forskarkarriären bör varje forskare bibringas kunskap om vetenskapliga och etiska normer, färdighet i god forsknings- sed samt kunskap om hur man vid lärosätet beivrar oredlighet i forsk- ning. och högskolor bör också försöka komma över- ens om huvudsakligen gemensamma riktlinjer för beivrande av oredlighet i forskning. Kommittén rekommenderar att övriga forskningsinrättningar inför liknande riktlinjer. I samband med antagande till forskarutbildning eller anställning bör varje forskare få information om etiska regler och hur oredlighet beivras. Kriteriet om krav på opartiskhet innebär att jävsfrågor måste beaktas under hela utredningen. Skogs- och jordbrukets forskningsråd har tagit fram etiska riktlinjer som vägledning för sakkunniga som skall bedöma andra forskares arbeten. Dessa riktlinjer vill del gärna ansluta sig till som varande vägledande i samband med tillkallandet av sakkunniga för att utreda misstankar om oredlighet i forskning och tillika vägledande vid deras utredningsarbete. I sin Codex Ethicus skriver Skogs- och jordbrukets forskningsråd följande48. ...Ledamöter i forskningsrådet och i dess olika organ skall visa re- spekt för andra forskare och deras arbete. Kommentar; Nedlåtande uttalanden och ej verifierbara påståenden i muntlig eller skriftlig form om forskarkollegor/forskargrupper eller deras forskningsarbete skall direkt undvikas. Ledamöter i forskningsrådet och i dess olika organ har ett äm- betsmannaansvar. Personliga hänsyn eller snävt hänsynstagande till den egna verksamheten eller närstående kollegors verksamhet får ej hindra opartiska bedömningar av ärenden... 48 Skogs- och jordbrukets forskningsråd, Codex Ethicus. Tryckdatum anges ej men skriften har tillsänts utredningen . Att minska risken för oredlighet i forskning 95 Kommentar; Ledamöter och sakkunniga i forskningsrådet skall själva bedöma och öppet redovisa om eventuella bindningar förelig- ger som kan vara av betydelse för en opartisk bedömning av forsk- ningsansökningar eller tjänsteärenden. En hög personlig integritet förutsätts. För att undvika eventuella bindningar skall ledamot avstå från att be- döma ansökningar eller tjänsteärenden där nära vänskap, personliga motsättningar eller annan animositet kan föreligga. Likaså skall be- dömningar ej göras av forskare inom den egna institutionen eller, om institutionen är stor, avdelningen. ... Nära samarbete med kollegor medför också att ledamot avstår från bedömning av ärendet. En ab- solut gräns för när ett samarbete med tidigare doktorander eller kolle- gor ej längre skall anses påverka objektiviteten, eller vara av ringa grad, är omöjlig att sätta men en lämplig tidsgräns är efter det att samarbetet avslutats. Ledamöter i forskningsrådet och i dess olika organ skall i be- dömningen av forskningsanslag vara uppmärksam på att skolbild- ningar inom det egna ämnet kan leda till fördomar mot avvikande vetenskapligt synsätt.... Med inrättande av en central instans tillförsäkras den kompetens som varje utredning behöver genom att en och samma grupp samlar på sig erfarenheter från utredningsarbete av detta slag. är ett litet land och man kan förvänta sig att antalet anmälda fall vid varje forskningsin- rättning blir för lågt för att man skall kunna bygga upp en egen kompe- tens. Den vetenskapliga sakkunskapen tillgodoses genom att man tillsät- ter vetenskapligt högt meriterade forskare för framtagandet av sakun- derlag. Till detta behövs sedan också vetenskapsadministrativ kompetens och juridisk kompetens. I tidigare anförd rapport från kommissionen för forskningsintegritet, till- satt av , diskuteras särskilt situationen för den som an- mäler ett misstänkt fall av oredlighet i forskning, the Whistleblower. Den forskare som ställer frågorna vilka leder till ett ifrågasättande av vetenskaplig trovärdighet och ställer praktiserad forskningssed i ramp- ljuset har ibland blivit utsatt för olika former av förtal och utstötning både av de individer vars heder satts i fråga och deras kolleger. Kon- gresskommissionens slutsats är att det bästa skyddet för anmälare är en forskningskultur som öppet värnar om vetenskaplig trovärdighet och god forskningssed. Till detta vill man dock foga en särskild deklaration om anmälarens rättigheter. Huvudinnehållet i denna deklaration är att det åligger varje forskare att till rätt instans rapportera misstanke om ored- lighet i forskning. Att anmäla oredlighet i forskning kan med svenska termer och i anslutning till anfört förslag till komplettering av högsko- lelagens första kapitel uppfattas som ett tjänsteåliggande, en självklar skyldighet för varje forskare. Anmälan måste dock ske i god tro och vara 96 Att minska risken för oredlighet i forskning Anmälaren måste också ge de institutionella strukturerna som tillskapats för att utreda misstankar om oredlighet i forskning en rimlig chans att fungera. 3.16Kommitténs förslag till modell för beivrande av oredlighet Kommittén förespråkar en modell för utredning av misstanke om ored- lighet i forskning som tar fasta på det ansvar som ledningsorganen vid varje forskningsinrättning har att värna om hög kvalitet i forskningen. Det ankommer på arbetsgivaren att ta ansvar för prevention och att ett repressivt system efterföljs oavsett om forskningsinrättningen är ett uni- versitet, en högskola, ett sektorsforskningsorgan, drivs i någon annan myndighetsform eller drivs i privaträttslig form. När det i det följande talas om forskningsinrättningar avses alla dessa former om inte annat anges. Kommittén föreslår att aktuellt lagrum, 1 kap 4 § högskolelagen, kompletteras så att det anges att det åligger varje lärosäte att värna om vetenskapens trovärdighet och god forskningssed. Övriga myndigheter som bedriver forskning och de forskningsinrättningar som drivs i pri- vaträttslig form rekommenderas att i sina arbetsordningar införa liknan- de klausuler. Kommittén menar att denna modell bör kompletteras med inrättandet av en central instans som kan bistå forskningsinrättningarna med att ta fram och belysa det sakunderlag som behövs för ledningsorganens handlägg- ning av ett ärende efter det att den lokala förundersökningen är avslutad. Ett preciserat förslaget om en central instans ges i ett senare avsnitt i detta kapitel. Kommittén rekommenderar vidare att forskningsinrättning- arna vid sitt utarbetande av riktlinjer antar Kommitténs vidare definitio- ner av oredlighet i forskning samt att man i övrigt där så befinnes lämp- ligt tar fasta på Kommitténs synpunkter. Specifika förslag angående ett ärendes handläggning ges i följande kapitelavsnitt. I likhet med den Andrénska utredningen bör man starkt betona att den etiska medvetenheten och granskningen måste byggas in i forskningens inre rum.49 Den kan inte läggas på utifrån som en utantilläxa. Ansvaret för värnandet av vetenskapens integritet och god forskningssed faller 49 SOU: 1989:74, op. cit. Att minska risken för oredlighet i forskning 97 främst på den enskilde forskaren men också andra aktörer inom veten- skapssamhället delar ett stort ansvar. Till stor del torde det vetenskapliga arbetet vara självsanerande avseende förekomst av oredlighet genom den hårda inomvetenskapliga metodgranskningen och prövningen av påståd- da resultat. Handledare, opponenter och betygsnämnd har inte bara an- svar för den vetenskapliga och den etiska granskningen utan också befo- genhet att vidta lämpliga åtgärder då man upptäcker flagranta avsteg från gällande normer. På ett motsvarande sätt bör forskningsinrättning- arnas ledningsorgan ha både ansvar och befogenhet att sköta den etiska granskningen. Det är en trygghet för alla inblandade parter om det tyd- ligt ligger i prefektens/forskningsledarens, dekanus, rektors, myndighets- chefs eller annan för forskningsverksamheten ansvarig chefs tjänsteålig- ganden att värna om vetenskapens trovärdighet och god forskningssed däri inbegripet att skyndsamt bidra till att misstankar om oredlighet i forskning utreds i enlighet med gällande riktlinjer. Enligt högskolelagen åligger det varje lärosäte att värna om en hög kva- litet i utbildning och forskning. Fusk i forskning innebär att kvaliteten på ett flagrant sätt åsidosatts. Fusk i vetenskapliga sammanhang är som påpekats en självmotsägelse utifrån vetenskapens egna normer. Det stri- der också mot det uppdrag varje lärosäte fått och som varje annan forsk- ningsinrättning tagit på sig att presentera vetenskapliga resultat av hög standard. Detta ledningsansvar bör kunna utvecklas så att det också in- begriper ansvaret för en god ansvarsfördelning mellan olika aktörer och ett ansvar för kunskapsspridning och implementering av både veten- skapliga och etiska normer. Att forskaren själv har det största ansvaret för den moraliska halten i forskningen torde uppfattas som självklart. Under forskarutbildningen har handledaren ett ansvar för att fostra kandidaten i det öppet kritiska hantverk som vetenskapligt arbete innebär. Handledaren har ansvaret för att utbildningen både innehåller metodisk skolning och kunskap om rele- vanta etiska normer. Det har blivit alltmer vanligt med delat handledar- skap. Utöver de vetenskapliga vinster som erhålles med denna ordning och den möjlighet till kontroll av att vetenskapliga och etiska normer följs innebär en sådan ordning också att en enskild doktorand aldrig blir utlämnad till en enskild handledares godtycke. Sådana beteenden som otillbörligt utnyttjande av doktorander för olika syften torde också få mindre utrymme. 98 Att minska risken för oredlighet i forskning Forskningschef eller annan projektansvarig spelar tillsammans med in- stitutionsledning en viktig roll för att tillskapa en sådan forskningsmiljö att oredlighet får en sämre grogrund. Öppenhet, kreativitet och gemen- samt ansvarstagande kan mycket väl kombineras med de för all forsk- ning nödvändiga inslagen av konkurrens och tävlingsmentalitet. Det åligger institutionsledningen att tillskapa de resurser som främjar en god forskningsmiljö av detta slag. Till institutionschefens, verksamhetsche- fens eller prefektens och dekanus uppgifter hör också att å tjänstens väg- nar skyndsamt vidta erforderliga åtgärder då misstankar om vetenskaplig oredlighet kommer till dennes kännedom. Detta gäller oavsett personre- lationer eller andra knytningar till den som anmäler en oredlighet eller till den som blir föremål för en anmälan. En ansvarsfördelning av detta slag där också själva utredningsprocessen är tydlig och förutsägbar är en för- utsättning för att ett gott arbetsklimat skall kunna upprätthållas. Re- spektive befattningshavare fullgör därmed bara sin plikt. Opponenten och ledamöter av en betygsnämnd påtar sig betydande an- svar för att granska den vetenskapliga kvaliteten i avhandlingar. Till uppgifterna hör att gå tillbaka till källorna och primärdata för att förvis- sa sig om att resultaten följer av dessa och att allt gått rätt till. En nöd- vändig förutsättning för att opponent och betygsnämnd skall kunna fylla dessa uppgifter är att forskningsmaterial finns väl dokumenterat och sparat. Det är Kommitténs uppfattning att både betygsnämnd och oppo- nent bör avge ett skriftligt yttrande. I detta yttrande uttalar man sig om avhandlingens kvalitet och påtalar eventuell bristande överensstämmelse med god forskningssed. Opponenten vidimerar också att han/hon tagit del av primärdata. Förslag om inrättandet av en Forskningens centrala förtroendenämnd Som framgått av den tidigare presentationen finns detaljerade rättsregler att falla tillbaka på både vad avser oredligt förfarande och procedurreg- ler för att utreda och utdöma ansvar. En komplettering kommer att före- slås i högskoleförordningen för att koordinera rättsskyddsbestämmelser- na för olika forskarkategorier. Det är av stor vikt både arbetsmässigt och ur rättssäkerhetssynpunkt att det inte inrättas parallella rättsliga ord- ningar. En grundprincip inom svenskt rättssystem är att en person inte skall kunna dömas med påföljd två gånger för samma förseelse. Det kan således aldrig bli fråga om att utdela både straffpåföljd och disciplinpå- följd eller att två instanser utdelar disciplinpåföljd för samma förseelse. Som visats skall enligt gällande rätt frågor om disciplinansvar för fors- kare som åsidosatt sina skyldigheter eller förfarit vilseledande inom Att minska risken för oredlighet i forskning 99 myndigheters forskningsverksamhet beslutas i befintliga disciplinnämn- der, personalansvarsnämnder respektive i statens ansvarsnämnd. Beträf- fande oredligt förfarande i samband med kliniska läkemedelsprövningar har det lagfästa tillsynsansvaret och på motsvarande sätt när det gäller hälso- och sjukvårdspersonal. Från remissvaren och från de juridiskt sakkunniga Kommittén lyssnat till finns en bred samsyn för tillämpandet av en rättslig ordning avseende oredlighet vilken utgår från en generalklausul som hänvisar till att forsk- ning skall bedrivas enligt god sed. Det finns också en bred samsyn om att utredningar om misstänkt oredlighet skall börja lokalt med en förun- dersökning för att om så behövs prövas ytterligare i en central instans. En sådan tvåstegsordning är också den gängse ordningen internationellt. Avsikten med det första steget i utredningsprocessen är att avgöra om man snabbt kan undanröja misstanke om oredlighet. Det kan på detta stadium blir fråga om fyra olika beslut: 1.misstanke om oredlighet kan avföras; 2.misstanke om oredlighet kan ej avföras; 3.det är fråga om disciplinansvar; 4.anmälan skall lämnas till åtal. Kommittén återkommer senare i detta kapitel med närmare förslag till utredningsprocedur. För besluten 3 och 4 ovan finns gällande rättsregler om hur man skall förfara. Beträffande sådana förfaranden där misstanke att forskaren varit oredlig inte kan avföras men där det inte finns tillräckligt stöd i befintlig rättslig ordning för att besluta om straffpåföljd eller disciplinpåföljd bör en fördjupad utredning av en central instans äga rum. Vilken denna cent- rala instans skall vara har blivit föremål för intensiv diskussion och olika förslag har framkastats. En sådan utredningsinstans måste åtnjuta ett stort förtroende som opartisk instans av forskare oavsett om dessa bedri- ver sin forskning vid universitet och högskolor eller som annan form av myndighetsforskning eller bedriver sin forskning i privaträttsliga former. Kommittén har övervägt både och . Nackdelen med att placera en central utrednings- fuktion vid någon av dessa instanser är att sektorsforskningen och den alltmer växande forskningen som bedrivs i privaträttsliga former inte har någon direkt anknytning till dessa. Både och Läkeme- delsverket är vid sidan av dessutom tänkbara myndig- heter beroende på vilket slag av forskning det gäller. 100 Att minska risken för oredlighet i forskning En central instans för utredning av misstänkt oredlighet måste också in- rättas på ett sådant sätt att gällande rättsliga ordningar för disciplin- nämnderna, personalansvarsnämnderna och statens ansvarsnämnd re- spekteras. Det är därför av vikt att den centrala instansen endast fattar beslut i skuldfrågan, rekommenderar påföljder eller fattar beslut om anmälan skall lämnas till åtal. Angivna nämnder, myndighetschefer, rektorer eller verksamhetsansvariga arbetsgivare inom den privaträttsligt drivna forskningsverksamheten har sedan att fatta beslut om eventuella påföljder. Om högskoleförordningen därtill kompletteras med en lagstad- gad rätt för alla forskare att överklaga beslut kommer också rättssäker- heten bli tillfyllest utan att man för den skull behöver inrätta parallella rättsliga ordningar. Mot bakgrund av ovan anförda föreslår Kommittén. att regeringen inrättar en Forskningens centrala förtroendenämnd, att denna nämnd på uppdrag av myndigheter samt på uppdrag av forskningsinrättningar som bedrivs i privaträttsliga former, skall pröva om forskare varit oredliga i sin forskning, att nämnden i sitt arbete skall utgå från en generalklausul där oredlighet i forskning innebär att en forskare handlar i avsikt att vilseleda sin omgivning beträffande de vetenskapliga kra- ven eller medvetet bryter mot allmänt accepterade etiska nor- mer, att nämnden skall bestå av sju ledamöter av vilka två är lekmän, två har kvalificerad domarkompetens och tre har hög vetenskaplig meritering, åtminstone hos någon av dem kompletterad med ve- tenskapsadministrativ erfarenhet, att därutöver ärende kan utse bisittare, att nämnden skall besluta om rekommenderad disciplinpåföljd och om åtalsanmälan, att nämndens beslut ej får överklagas, att nämndens arbete finansieras genom att en avgift tas ut av den forskningsinrättning där anmäld forskare är anställd, att regeringen utfärdar ytterligare instruktioner för nämnden, att 13 kap högskoleförordning kompletteras med en paragraf som anger att beslut av högskola om oredlighet i forskning får överklagas i allmän förvaltningsdomstol Kommittén rekommenderar vidare att dess utredning som presenteras i föreliggande betänkande blir vägledande för nämndens arbete liksom för Att minska risken för oredlighet i forskning 101 de ledningsorgan vid respektive forskningsinrättning som skall driva för- undersökningen. 3.17Att lita till sekretessen eller till pressetiken Såsom sekretessbestämmelserna ser ut kan endast skriftligt material som tas in inom ett och samma lärosäte behandlas som arbetsmaterial och undgå offentlighetsprincipen i tryckfrihetsförordningen. En förfrågan till en forskare från en sakkunnig utredare eller forskarens skriftväxling till denne eller till en extern grupp blir en allmän handling och måste delges den som önskar se den. Samma sak gäller en anmälan som kommer skriftligen utifrån. Dessa handlingar utgör upprättade handlingar i tryckfrihetsförordningens mening och kan inte sekretessbe- läggas utan ett direkt stöd i sekretesslagen. Detta är sedvanlig förvalt- ningssekretess. Erfarenheten visar att anmälningar om oredlighet i forskning betingar ett stort nyhetsvärde och massmedia har under pågående utredningar bett att få ta del av skriftligt material som sedan refererats i massmedia. Den som anmälts för oredlighet i forskning har nämnts med namn och veder- börande institution angivits. Den som på detta sätt får löpa gatlopp i massmedia upplever sig dömd på förhand. Både forskare och institution får ett dåligt rykte oavsett om utredningen senare kommer att kunna visa att forskaren varit oredlig. För att skydda den anmälde mot den personli- ga skada han eller hon kan lida av detta har i diskussionen i dessa frågor förts fram förslag om en särskild sekretessbestämmelse som skyddar den anmälde. Ingen ifrågasätter att utredningen blir offentlig efter att den genomförts och vederbörande ledningsorgan vid lärosätet fattat sitt beslut som an- tingen friar eller fäller. Det utredande organet har en skyldighet att skyndsamt och på lämpligast sätt meddela de instanser som fått del av forskningsresultat vars tillförlitlighet kan ifrågasättas på grund av ored- lighet. Samma utredningsorgan är också skyldig att vidta lämpliga åt- gärder för att återupprätta en forskare som drabbats av oförtjänt dåligt rykte eller då en utredning inte kan styrka en misstanke. Enligt en tankelinje finns det ett starkt behov att skydda den anmälde under pågående utredning. Ingen människa skall dömas ohörd eller utan att en noggrann utredning lagts till grund för den utredande instansens 102 Att minska risken för oredlighet i forskning Av denna anledning bör en inskränkning i offentlighetsprin- cipen tillåtas. En särskild sekretessbestämmelse bör enligt detta sätt att se utformas i analogi med det skydd för den anmälde som gäller under en förundersökning i ett brottmål. Vid utformandet av en sekretessbestäm- melse för att skydda en forskare som blir föremål för utredning av miss- tanke om oredlighet i forskning kan bestämmelsen om disciplinärt ingri- pande mot advokat (9 kap 12 § sekretesslagen) och bestämmelser röran- de ärenden hos jämställdhetsombudsmannen (9 kap 21 § sekretesslagen) tjäna som förebilder. Enligt bestämmelsen i 9 kap 12 § gäller sekretess i ärenden om någons inträde i , om disciplinärt ingri- pande mot en advokat eller om en advokats uteslutning ur samfundet. Enligt andra stycket i samma paragraf anges att motsvarande sekretess gäller i ärenden om auktorisation eller godkännande av revisor, discipli- närt ingripande mot revisor samt upphävande av auktorisation eller god- kännande. Sekretess enligt detta stycke gäller inte beslut i ärenden. 9 kap 21 § sekretesslagen anger att sekretess gäller i ärende hos jämställd- hetsombudsmannen eller jämställdhetsnämnden enligt jämställdhetslagen (1991:433) för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhål- landen, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om upp- giften röjs. Det kan emellertid ifrågasättas om forskaren skall åtnjuta ett särskilt skydd av detta slag. Varje medborgare löper risk att utsättas för en öp- pen granskning av massmedia och man kan sätta ifråga om det är riktigt att en forskare skall åtnjuta ett speciellt privilegium av detta slag. Att gömma en granskning av anmälda brott mot vetenskapens trovärdighet bakom sekretessens murar går också stick i stäv med den princip om öppenhet som vetenskapen har ett egenintresse att värna. Vetenskaps- samhället har allt att vinna på att man öppet redovisar att man seriöst och med kompetens och stor integritet griper sig an varje misstänkt an- stiftan till attack mot vetenskaplig redlighet och god forskningssed. Hemlighetsmakeri gynnar ryktesspridning både internt och externt. Den interna arbetsmiljön tar större skada och allmänhetens förtroende för forskarna och deras institutioner rubbas mer av en ryktesspridning som sker på klen saklig grund än om utredningen av misstankarna sker öppet på ett sådant sätt att fakta i målet lätt kan kontrolleras.