sou · GNB342d1 · 2000-01-01 00:00:00 — , som består av en församling, ett råd och olika underorgan, har till uppgift att utveckla principerna och tekniken för internationell luft- fart och främja planläggning och utveckling av internationell lufttra- fik. Enligt Chicagokonventionen har att fastställa normer och re- kommendationer (Standards and Recommended Practices) för att säker- ställa största möjliga likformighet i fråga om författningar m.m. hos medlemsstaterna. utfärdar sådana normer och rekommendationer i form av bilagor (annex) till Chicagokonventionen. har följande 18 bilagor tillkommit: 1:Personnel Licensing – luftfartscertifikat 2:Rules of the Air – trafikregler 3:Meteorological Service for – meteorologi 4:Aeronautical Charts – flygkartor 5:Units of Measurement to be used in Air and Ground Operations – måttenheter 6:Operation of Aircraft – , In- ternational – användande av luftfartyg i internationell trafik 7:Aircraft Nationality and Registration – nationalitets- och re- gistreringsbeteckningar 8:Airworthiness of Aircraft – luftvärdighet 9:Facilitation – underlättande av luftfart 10:Aeronautical Telecommunications – teletjänst 11:Air Traffic Services – flygtrafikledning (flygkontrolltjänst, flygin- formationstjänst och alarmeringstjänst) 12:Search and Rescue – flygräddningstjänst 13:Aircraft Accident Investigation – undersökning av luftfartsolyckor 154 Det lufträttsliga regelverket 15:Aeronautical Information Services – informationstjänst 16:Environmental Protection, Del I: Aircraft Noise – flygplansbuller, Del II: Aircraft Engine – emissionsutsläpp från flygplansmotorer 17:Security – against Acts of Unlawful Interference – säkerhetsbestämmelser 18:Safe Transport of Dangerous Goods by Air – flygtransport av farligt gods Bilagorna gäller för alla medlemsstater som inte har underrättat om att vederbörande stat inte kan tillämpa de fastställda normerna och rekommendationerna. Den europeiska luftfartskonferensen (– ECAC) grundades . ECAC har 37 medlemsstater. Medlemskap kan vinnas av europeiska länder som är medlemmar i . ECAC är ett rådgivande organ som har som målsättning att gynna utvecklingen av ett säkert, effektivt och uthålligt europeiskt flygtrans- portsystem. I detta syfte utfärdar ECAC resolutioner, rekommendationer och policybeslut. Dessa åtgärder är inte rättsligt bindande. Normalt bru- kar de dock på olika sätt få genomslag i de nationella rättsordningarna. Det högsta beslutande organet inom ECAC är ett plenarmöte som hålls . Vid detta möte representeras medlemsländerna av delegationer som brukar ledas av generaldirektören för landets luft- fartsmyndighet. Vid plenarmötet beslutas bl.a. riktlinjerna för ECAC:s verksamhet . Mellan plenarmötena leds verksamheten av en president och en som båda väljs av plenarmöte. ECAC har ett eget sekretariat som är beläget i . De gemensamma luftfartsmyndigheterna (– JAA) är ett samarbete mellan ett antal europeiska luftfartsmyndigheter som har till syfte att främja flygsäkerheten. Medlemskap i kan vin- nas av alla länder som är medlemmar i . JAA är ett associerat organ till ECAC. är 29 länder medlemmar i . Härav är 19 länder, däribland , fullvärdiga medlemmar och 10 länder är s.k. kandidatmedlemmar. Det lufträttsliga regelverket 155 Det första samarbetsavtalet om JAA träffades . är samarbetet inom JAA grundat på ett dokument Arrangements concerning the development, the acceptance and the implementations of , även kallat Arrangements Document eller , vilket har underteck- nats av luftfartsmyndigheternas generaldirektörer. Ett arbete påbörjades med att utforma en konvention men detta slutfördes aldrig. JAA bygger således inte på något folkrättsligt bindande avtal utan har mer karaktären av ett gentlemens agreement . Samarbetet är inriktat på att utforma gemensamma regler avseende flygsäkerhet. Dessa regler kan omfatta alla områden som har betydelse för flygsäkerheten. Det läggs emellertid särskild vikt vid regler som rör konstruktion och tillverkning av flygmateriel, underhåll och användning av sådan materiel, samt behörigheten hos personer och organisationer som är ansvariga för konstruktion, tillverkning och underhåll av flyg- materiel och som opererar flygplan. Genom att utforma gemensamma regler undviks dubbelarbete och utbyte av produkter och personer mellan olika länder underlättas. De gemensamma regler som JAA utarbetar be- nämns () eller gemensamma luft- fartsbestämmelser. Samarbetet innebär att parterna åtar sig att inom ramen för nationell rätt delta i utvecklingen av JAR och att anta och genomföra JAR som gemensamma krav utan nationella varianter (sole code). Parterna skall införa nya JAR i sitt nationella regelverk och arbeta för att avlägsna skillnader i sitt regelverk i förhållande till JAR. Det är bara de fullvärdiga medlemsstaterna som kan göra anspråk på att certifikat, tillstånd och andra godkännanden automatiskt skall erkän- nas av de övriga fullvärdiga medlemsstaterna. Som exempel på antagna JAR kan nämnas JAR 145 som innehåller gemensamma krav för godkännande av flygverkstäder som anlitas av kommersiella flygföretag, JAR-OPS 1 och 3 som innehåller gemensam- ma operativa krav för kommersiell transport av personer, gods och post samt JAR-FCL som innehåller gemensamma certifikatbestämmelser. Som ovan behandlats (se avsnitt 2.3.2) har EG antagit en förordning (3922/91) om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfa- randen inom området civil luftfart. Genom denna förordning har vissa JAR fått ställning av gemenskapsrätt. har erhållit mandat att inleda förhandlingar som syftar till att skapa en gemensam europeisk flygsäkerhetsmyndighet; Eu- ropean Safety Authority (). En sådan organisation skulle delvis ersätta JAA, göra samarbetet folkrättsligt bindande och säkra en effektivare beslutsprocess. Det är tänkt att skall upprättas genom 156 Det lufträttsliga regelverket en multilateral konvention mellan EU, dess medlemsstater och övriga europeiska länder som önskar delta. Angående Eurocontrol, se ovan avsnitt 2.2.10. Detta organ består av de tre skandinaviska flygsäkerhetscheferna. Verk- samheten regleras i ett avtal (med instruktion) mellan verkscheferna. Uppgiften är i första hand tillsyn över företag med gemensamt skandina- viskt tillstånd men även andra frågor koordineras i detta forum. Ordför- andeskapet roterar . Sektionscheferna för luftvärdighet, drift och utbildning bildar underutvalg med ett särskilt för medicin. För den di- rekta tillsynsverksamheten finns ett skandinaviskt tillsynskontor (STK) beläget i . Verksamheten regleras i instruktion från OPS-utvalget. () är en rent privaträttslig sammanslutning av flygföretag som ursprungligen grundades och nyorganiserades . är en intresseorganisation vars medlemmar huvudsakligen består av de större reguljärbolagen som be- driver internationell trafik. kan dock även charterflyg- företag vara medlemmar. spelar en stor roll när det gäller utform- ning och standardisering av kommersiella villkor, normer och procedurer för den internationella luftfarten. Här kan t.ex. nämnas roll när det gäller frivilliga överenskommelser om internationella flygpriser vilka accepteras av när de endast utför en del av den transport som resenären ingår avtal om, s.k. interlining. På så sätt kan passageraren köpa en flygbiljett för en resa som omfattar flera delsträckor och utförs av flera flygföretag till ett lägre pris än om passa- geraren köpte en biljett för varje delsträcka. handhar också genom sitt avräkningen mellan medlemsföretagen när det gäller biljettintäkter. Slutligen kan nämnas att är ett viktigt remis- sorgan inom lufttransportområdet, inte minst på det tekniska området. Det lufträttsliga regelverket 157 2.5Svenska bestämmelser inom området civil luftfart I detta avsnitt redogörs kortfattat för innehållet i de viktigaste författ- ningarna inom området civil luftfart. Inom parentes kan nämnas att det finns över 200 författningar som innehåller bestämmelser som på något sätt anknyter till den civila luftfarten. Beträffande vissa av de författ- ningar som beskrivs nedan lämnas längre fram i betänkandet en mer de- taljerad redogörelse för deras innehåll. För en beskrivning av bestämmel- ser som rör rätt till luftfartyg hänvisas till utredningens delbetänkande Rättigheter i luftfartyg (SOU 1997:122). 2.5.1Luftfartslagen (1957:297) I 1 kap. meddelas vissa grundläggande bestämmelser i fråga om rätten att utöva luftfart inom svenskt område. Sådan luftfart får i princip en- dast äga rum med svenska luftfartyg eller med luftfartyg från främmande stater med vilka har träffat överenskommelse om rätt till luftfart inom svenskt område. Regeringen eller har möjlighet att bl. a. av militära skäl inskränka eller förbjuda luftfart inom en viss del av landet eller, tillfälligtvis under utomordentliga förhållanden, i hela landet. I 2 kap. finns bestämmelser om registrering, nationalitet och märk- ning. Registrering sker i luftfartygsregistret som förs av . Den är en förutsättning för att luftfartyget skall få användas vid luftfart. Ytterligare regler om registrering finns i förordningen (1986:172) om luftfartygsregistret m.m. Ett luftfartyg som har förts in i registret äger svensk nationalitet. Om införandet i registret utfärdas nationalitets- och registreringsbevis. Luftfartyget skall vidare märkas med sin nationali- tets- och registreringsbeteckning. Om det är registrerat i främmande stat skall det vid luftfart inom svenskt område vara märkt i enlighet med fö- reskrifterna i hemlandet. I 3 kap. finns bestämmelser om luftvärdighet och miljövärdighet. Hu- vudregeln är att ett luftfartyg skall vara luftvärdigt och miljövärdigt när det används till luftfart. Ansvaret för detta åvilar ägaren eller, om någon brukar luftfartyget i ägarens ställe, brukaren. Luftvärdigheten och miljö- värdigheten står under tillsyn av . Verket utfärdar efter besiktning luftvärdighets- och miljövärdighetsbevis. Svenskt luftfartyg skall, när det används i luftfart, ha svenskt eller av god- känt utländskt luftvärdighets- och miljövärdighetsbevis. I 4 och 5 kap. finns bestämmelser om luftfartygs bemanning och om befälhavare och tjänsten ombord. Bl.a. upptas här allmänna bestämmel- 158 Det lufträttsliga regelverket ser om luftfartscertifikat. Sådant utfärdas av . Endast den som har ett luftfartscertifikat är behörig att tjänstgöra som förare, navi- gatör eller flygmaskinist på ett luftfartyg. Den som vill genomgå utbild- ning för luftfartscertifikat skall ha ett elevtillstånd. I lagen anges under vilka förutsättningar ett certifikat och ett elevtillstånd skall återkallas. Frågor om återkallelse prövas av allmän förvaltningsdomstol. Luftfartyg skall när det används vid luftfart ha en befälhavare. Denne skall ha tillsyn över luftvärdigheten, bemanningen m.m. Om någon ge- nom sitt uppträdande utgör en omedelbar fara för luftfartygets säkerhet eller för säkerheten ombord, får befälhavaren vidta de åtgärder mot den- ne som behövs för att avvärja faran. Om det inträffar en olyckshändelse som medför att någon avlider eller får allvarlig kroppsskada eller att betydande skada uppstår för luftfartyget eller på ege ndom skall befälha- varen rapportera detta. Befälhavaren skall också rapportera, när det har funnits någon allvarlig fara för att en sådan olycka skulle inträffa eller när något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hos fartyget eller mark- organisationen. Den som på grund av sjukdom, uttröttning, påverkan av alkoholhalti- ga drycker eller andra medel eller av andra sådana skäl inte kan fullgöra sina uppgifter på ett betr yggande sätt får inte tjänstgöra ombord. I 6 kap. finns bestämmelser om flygplatser och om markorganisatio- nen i övrigt. Flygplatser och andra anläggningar skall uppfylla säkerhe- tens krav. För inrättande och drift av flygplats för allmänt bruk (allmän flygplats) krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer. En allmän flygplats skall godkännas innan den tas i bruk. Regeringen får föreskriva att detsamma skall gälla i fråga om and- ra anläggningar för luftfarten. Regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer får föreskriva vilka flygplatser som får användas vid olika slag av luftfart samt meddela föreskrifter om avgifter för använd- ning av allmänna flygplatser eller andra allmänna anläggningar eller tjänster för luftfarten. I 7 kap. finns regler om tillstånd till luftfartsverksamhet. Luftfart i förvärvssyfte får inte utövas i utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen får dock föreskri- va att annan luftfart i förvärvssyfte än luftfart i regelbunden trafik (linjefart) får utövas utan tillstånd, om det är lämpligt med hänsyn till luftfartens art eller omfattning. Tillstånd får beviljas bara om det inte möter hinder av hänsyn till det allmänna. Vid prövning av ansökan om tillstånd skall de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för trafiken beaktas. Tillstånd till luftfart i inrikes trafik får ges endast till svenska rättssubjekt och vissa rättssubjekt med anknytning till EES-stater. I 8 kap. finns vissa bestämmelser om lufttrafiken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om vad Det lufträttsliga regelverket 159 som skall iakttas vid luftfärder för att olyckor och olägenheter skall und- vikas. Föreskrifter får också meddelas om flygvägar som luftfartyg skall följa inom svenskt område. Bestämmelser finns vidare om landnings- skyldighet och om förbud mot befordran av krigsmateriel eller annat gods samt om fartygshandlingar. I 9 kap. finns bestämmelser om befordran med luftfartyg av passage- rare och gods. Regler finns om biljetter, resgodsbevis och fraktsedlar samt om rätten att förfoga över godset, dess utlämning och om frakt- förarens ansvarighet. 10 kap. reglerar ansvaret för skador genom luftfart. I 11 kap. finns bestämmelser om flygräddningstjänst, bärgning och undersökning av luftfartsolyckor. Bestämmelser om flygräddnings- tjänsten finns också i räddningstjänstlagen ( 1986:1102). Den som med- verkar vid bärgning av ett förolyckat eller nödställt luftfartyg har rätt till bärgarlön enligt bestämmelser härom i sjölagen. För fordran på bärgar- lön har han luftpanträtt i luftfartyget eller godset med förmånsrätt enligt förmånsrättslagen (1970:979). Om unders ökning från säkerhetssynpunkt av luftfartsolyckor och andra händelser som berör luftfarten finns be- stämmelser i lagen (1990:712) om unders ökning av olyckor. I 12 kap. finns bestämmelser om rätt för att förbjuda luftfärd med luftfartyg som inte är luftvärdiga eller då lagens villkor inte är uppfyllda eller föreskrivna avgifter inte har erlagts. I 13 kap. finns ansvarsbestämmelser och i 14 kap. vissa bestämmel- ser om lagens tillämpning, bl. a. om överklagande av beslut. I 15 kap. slutligen finns vissa bestämmelser om militär luftfart och annan luftfart för statsändamål. 2.5.2Luftfartsförordningen (1986:171) Denna förordning innehåller en rad tillämpningsbestämmelser i anslut- ning till luftfartslagen. Förordningen innehåller även bemyndiganden för att utfärda föreskrifter inom olika ämnesområden. Med stöd av de bemyndiganden som har erhållit genom luftfartsförordningen utfärdar verket en rad föreskrifter. Dessa före- skrifter, som ofta utgör det konkreta genomförandet av svenska interna- åtaganden – t.ex. genomförandet av bilagor till Chicagokonven- tionen och av olika EG-direktiv – utfärdas i författ- 160 Det lufträttsliga regelverket ningssamling (LFS). Den övervägande delen av föreskrifterna samlas i den av utgivna publikationsserien Bestämmelser för Civil Luftfart (BCL). Det finns sju olika delar av BCL: Admi- nistrativa bestämmelser (BCL-A), Certifikatbestämmelser (BCL-C), Driftbestämmelser (BCL-D), Flygplatser (BCL-F), Materielbestämmel- ser (BCL-M), Security (BCL-SEC) samt Meteorologisk tjänst (BCL- ) som beslutas i samråd med meteorologiska och hydrolo- giska institut (). Härutöver finns även Trafikregler för luftfart (BCL-T) som har fastställts av regeringen i enlighet med förordningen (1961:563) angående trafikregler för luftfarten. En annan form av bin- dande föreskrifter som utges i LFS är s.k. luftvärdighetsdirektiv (LVD, eng. Airworthiness directives – AD). Ett luftvärdighetsdirektiv kan avse t. ex. underhållsåtgärder eller operativa begränsningar som är nödvändi- ga för ett luftfartygs fortsatta luftvärdighet och säkra flygning. I detta sammanhang kan även nämnas några publikationer som Sve- rige genom medlemskapet i förbundit sig att ge ut (se bilaga 15 till Chicagokonventionen). (AIP är en förkortning för Aero- nautical information publication) som ges ut på svenska och engelska innehåller varaktig information av betydelse för luftfarten, t.ex. uppgifter om restriktionsområden, flygplatser samt kartor. AIC (Aeronautical in- formation circular) innehåller information som inte är kvalificerad för att ges ut i AIP men som har anknytning till flygsäkerheten, bestämmelser eller tekniska och administrativa områden. AIC-A ges ut på svenska och engelska medan AIC-B ges ut enbart på svenska. Vissa AIP och AIC ges ut i LFS och får därigenom karaktären av bindande föreskrifter. 2.5.4Lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart I denna lag regleras ansvaret för skador, som till följd av ett luftfartygs begagnande tillfogas personer eller egendom, som inte befordras med luftfartyget. För sådana skador gäller enligt lagen ett strikt ansvar. En- ligt huvudregeln är det luftfartygets ägare som bär det strikta ansvaret. Under vissa förutsättningar kan dock ansvaret övergå på en nyttjande- rättshavare. Det lufträttsliga regelverket 161 2.5.5Förordningen (1994:1808) om behöriga myndigheter på den civila luftfartens område I denna förordning anges de myndigheter som skall pröva frågor och fullgöra de olika uppgifter som åligger en medlemsstat enligt rättsakter som beslutats inom Europeiska gemenskapen och som rör civil luftfart. 2.5.6Lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats Enligt denna lag får, till förekommande av brott som utgör allvarlig fara för säkerheten vid luftfart, särskild kontroll äga rum på flygplats. Vid sådan kontroll eftersöks vapen eller annat föremål som är ägnat att komma till användning vid brott av angivet slag. Förordnande om särskild kontroll meddelas av efter samråd med Luft- fartsverket och skall avse . Förordnande kan begränsas till viss flygplats eller viss trafik. I lagen finns bestämmelser om vem som får utföra särskild kontroll, hur den skall utföras och hur det skall förfaras med föremål som påträffas. 2.5.7Lagen (1984:283) med vissa bestämmelser för flygpassagerarterminal i Enligt denna lag får på den i av anordnade terminalen för passagerare och gods, som befordras direkt till eller från ett luftfartyg i internationell trafik vid flygplats i , särskild kontroll äga rum till förekommande av brott som ut- gör allvarlig fara för säkerheten vid luftfart. Beträffande sådan kontroll gäller lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats i tillämpliga delar. 2.5.8Förordningen (1984:308) om ersättning för tull- och passkontroll m.m. vid flygpassagerarterminal i Enligt denna förordning skall innehavaren av flygpassagerarterminal i betala en viss avgift för statens 162 Det lufträttsliga regelverket kostnader för pass- och tullkontroll samt för sådan kontroll som avses i 1 § lagen med vissa bestämmelser för flyg- passagerarterminal i . 2.5.9Förordningen (1979:969) om restriktioner för luftfart inom vissa områden Till skydd för anläggningar som är av betydelse för totalförsvaret anges i en bilaga till denna förordning ett antal restriktionsområden för luftfart. Inom dessa restriktionsområden är luftfart med vissa undantag förbju- den. 2.5.10Förordningen (1961:563) angående trafikregler för luftfarten Enligt denna förordning skall trafikregler för luftfart inom svenskt områ- de fastställas av regeringen i huvudsaklig överensstämmelse med de s.k. internationella trafikreglerna, vilka är trafikregler som har antagits av . 2.5.11Kungörelsen ( 1972:17) om behandling av föremål som upphittats inom flygplats eller på luftfartyg, m.m. Denna förordning innehåller bestämmelser om hur det skall förfaras med föremål som upphittats inom en flygplats eller ombord på ett luftfartyg som i förvärvssyfte används för befordran av passagerare eller gods. 2.5.12Lagen (1994:2087) med anledning av tillträde till den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter Denna lag innehåller bestämmelser om behörighet för domstolar och andra myndigheter i mål om betalningsskyldighet för undervägsavgift enligt multilaterala överenskommelse om undervägsavgifter samt om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om un- dervägsavgifter som grundas på överenskommelsen. Det lufträttsliga regelverket 163 2.5.13Förordningen (1988:78) med instruktion för I denna förordning anges huvuduppgifterna för , som är den centrala förvaltningsmyndighet som har det samlade ansvaret för den civila luftfarten. Förordningen innehåller även bestämmelser om Luft- fartsverkets ledning, organisation och handläggning av ärenden. Av förordningen framgår att är en underenhet inom . Chefen för ansvarar för ut- färdandet av säkerhetsföreskrifter för den civila luftfarten och för tillsy- nen över flygsäkerheten. 2.5.14Kungörelsen ( 1961:567) med närmare bestämmelser om befordran av krigsmateriel med luftfartyg Enligt denna författning behövs som huvudregel regeringens tillstånd för att få befordra krigsmateriel med luftfartyg. Vad som avses med krigs- materiel anges i en bilaga till författningen. 2.5.15Tillträdesförordningen ( 1992:118) Enligt denna förordning krävs, med vissa undantag, tillstånd för utländ- ska statsluftfartyg för att de skall få tillträde till svenskt territorium. För- svarsmakten får meddela tillstånd för tillträde till svenskt territorium i fråga om andra utländska statsluftfartyg än militära stridsflygplan, på begäran av . Försvarsmakten får även, på begäran av en kommun eller en statlig myndighet som svarar för räddningstjänsten, meddela utländska statsfartyg, statsluftfartyg och militära fordon till- stånd för tillträde till svenskt territorium vid räddningsinsatser eller vid övning av sådana insatser. I andra fall meddelar regeringen utländska statsluftfartyg tillstånd för tillträde till svenskt territorium. Tillstånden utverkas på diplomatisk väg. Inom svenskt territorium skall ett utländskt statsluftfartyg följa be- stämmelserna för civil luftfart och framföras enligt anvisningar från den svenska flygtrafikledningen. Den nuvarande luftfartslagen är . Lagen jämte senare ändringar har jämförelsevis väl betjänat luftfarten och för sin del skapat förutsättningar såväl för flygsäkerheten som för utvecklandet av luftfar- ten såsom näringsgren. Lagen grundar sig emellertid på helt andra soci- ala, ekonomiska och trafikmässiga förhållanden än dagens. har det skett en snabb förändring inom luftfarten och det internationella luftfartssamarbetet. Flygverksamheten i förvärvssyfte har utvecklats från ett system av företag bestående av en person och ett flygplan till en verksamhet som utövas av stora flygföre- tag. Luftfartygens tekniska utveckling har varit snabb och fartygen har snabbt ökat i antal. Miljöfrågornas betydelse har ökat. Vidare har den europeiska integrationsutvecklingen inneburit och kommer även att inne- bära en höggradig liberalisering av flygtrafiken och av flygverksamheten i allmänhet. Internationaliseringen leder även till ökade krav på harmoni- sering av reglerna. Bl.a. mot bakgrund av dessa förhållanden finns det ett behov av en övergripande översyn av luftfartslagstiftningen. Den översyn av luftfartslagstiftningen som utredningen har gjort är så omfattande att den bör utmynna i en ny lag. I enlighet med vad som an- ges i utredningens direktiv har utredningen strävat efter att begränsa an- talet regler och författningar. Detta har lett till att i utredningens förslag ett antal författningar har arbetats in i den nya luftfartslagen.