sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — är exempel på ett uppslag som utretts alldeles för sent och som helt enkelt tycks ha slarvats bort . Först finns spår av en aktiv utredningsinsats i form av den promemoria som redovisats ovan. 1990-1991 synes uppslaget ha diskuterats, dock utan att någon ytterligare åtgärd vidtogs. Förutom att säkerhetspolisen upprättat en handling rörande W 1993 var det inte förrän efter det att Syd- afrikaspåret blivit aktuellt som PU försökte ta tag i uppslaget igen. Utredningen ledde på sitt sätt inte någon vart, eftersom W inte ville låta sig höras. De uppgifter som framkom i förening med det som var känt synes dock räcka för slutsatsen att inga ytterligare åtgärder är påkallade . – Det detaljerade tips som lämnades av Svenska Dagbladets journalister inför tidningens publice- ring – Svenska Dagbladets scenario – har av dokumentationen att döma endast föranlett sporadiska åtgärder innan Sydafrikaspåret blev aktuellt . – Hanteringen av upp- gifterna från föranleder inga synpunkter från vår sida; de aktualiserades ju först och följdes därefter upp så gott det gick, med tanke på att källan var helt anonym för PU. Såväl som har med emfas uppgivit att de kommit att betrakta uppgiftslämnaren Riian S som en s.k. infor- mationssvindlare. Vi ser ingen anledning att ifrågasätta den bedöm- ningen. – Uppslaget angående N innehåller intressanta uppgifter. De inkom emellertid mycket sent, 1997, och utreddes sedan. Även om det finns obesvarade frågor som hänger kvar är det svårt att se hur utredningsarbetet skulle kunna föras vidare. Avsnittet har av dokumentationen att döma till och från varit föremål för utredningsåtgärder , dock med vissa förtätningar 1988 och 1992. Utredningen har huvudsakligen bedrivits reaktivt, även om vissa åtgärder främst tillkom på eget initiativ. Någon mera konkret information som knyter an till mordet på finns inte i materialet. Efter PU:s utredning har förekommande ingångsuppgifter utretts så långt möjligt. Detta innebär dock inte att motivbilden kring vapenaffärer kan anses tillfredsställande utredd, se vidare nedan. Avsnittets dokumentation är svårtillgänglig. Svårtillgängligheten synes sammanhänga med att det inte tagits något samlat grepp om avsnittet. Motivbilden består av två huvuddelar – Indienaffären och uppgifterna om vapenexport till . Därutöver finns ett antal mindre framträdande uppslag. Materialet hade med fördel kunnat delas in på motsvarande sätt. Det finns förutom den korta sammanställning som upprättades inte heller någon av PU upprättad sammanställning eller analys av avsnittet eller delar av det. Däremot finns flera utmärkta sammanställningar och analyser om själva Bofors- utredningen registrerade, men dessa anknyter alltså inte till mordutred- ningen. Uppslaget om talar för sig självt. , som från början lämnat ett tips som kunnat härledas till , har allteftersom tiden gått kommit med nya uppgifter och torde få betraktas som en infor- mationssvindlare. Han har fått ta ett ganska stort utrymme då han vid ca tio tillfällen lämnat uppgifter vid personliga kontakter med PU. Kommissionen har inhämtat viss ytterligare information om Bofors- ärendet från en utredningsman som arbetat med utredningen kring vapenhandel och från en utredningsman vid PU. Kriminalinspektören uppgav bl.a. följande. började han och en annan utredningsman att i stor hemlighet utreda affärer. Utredningen kom att pågå . Mordet på hade ett tidsmässigt samband med dels Indienaffären, dels påstådd olaglig export av krigsmateriel från till främst . Efter mordet började tips med anknytning till mordet och vapenaffärer att komma in till Bofors-utredarna. I anledning härav gjorde och en kollega på eget initiativ i ordning en sär- skild pärm med olika uppgifter som pekade på ett eventuellt samband mellan mordet och vapenaffärer. De upprättade också en sammanställning i en promemoria upptagandes 21 punkter. och hans kollega försökte överlämna detta material till mordutredningen, men var inte intresserad. De talade också med , men inte heller detta ledde till att de fick överlämna materialet. Under senare delen av talade de med sin chef om saken. Även denne tyckte att det var märkligt att man inom mordutredningen inte ville ta del av materialet. chef kontaktade därför ledningsgruppen och kort därefter hörde någon där av sig med besked att de skulle komma upp till det s.k. för att redovisa materialet. När de någon eller infann sig där var varken eller när- varande. och hans kollega gjorde en muntlig föredragning för polisöverintendenten och polisintendenten samt överlämnade materialet. Varken Wranghult eller hade några kommentarer eller ställde några frågor i anledning av före- dragningen. Morgonen därpå meddelade man från spaningsledningen att materialet inte varit intressant för mordutredningen och att det där- för skulle återlämnas. – Såvitt mindes hade han efter mötet i bara haft kontakt med PU per telefon. Av omständigheter som kunde vara av intresse i mordutredningen nämnde bl.a. följande. träffade (i samband med besök i ). Runt besökte , som var verkställande direk- tör vid (), . öppnades som mottagare av Robot 70. Så sent som hade det varit tvärstopp för leveranser till . Det var möjligt att Indienaffären låg bakom den ändrade inställningen avseende . – lämnade även exempel på andra vapen- affärer som kunde vara av intresse i samman- hanget. Kriminalinspektören har inför kommissionen uppgivit bl.a. följande. Han kom att i viss mån utreda vapenhandel innan tillträdde som spaningschef. Det hade därvid förvånat honom att varit så aktiv för att skulle få till stånd affären med . – förhörde i denna del bl.a. De lämnade emellertid få uppgifter. Även i övrigt hade de som sysslade med Boforsaffären oerhört svårt att få fram information. – Efter omorganisationen i samband med att tillträdde som spaningschef kom den enhet där placerades att ha hand om konspirationsuppslagen, där bl.a. hade uppfattningen att spaningsledningen inte var särskilt intresserad av denna del och inte tänkte i banorna att en konspiration skulle kunna ligga bakom mordet. Man ville mer se det som ett regelrätt mord och att det skulle arbetas på vanligt sätt med dörrknackningar etc. När det gäller vapenhandel gick utred- ningen inte på djupet. Vad som sålunda upplysts bekräftar den bild dokumentationen ger, dvs. att uppslaget inte varit prioriterat. I likhet med vad som gäller för flera andra internationella uppslag saknas här en basanalys (jfr nedan) av motivbilden och hur denna skulle kunna materialiseras i termer av motiv, möjlighet och medel. Att döma av de uppgifter kommissionen inhämtat, även från förundersökningsledning och spaningsledning, tycks PU alltså ha varit ointresserad av denna motivbild som sådan. Vi har dock svårt att förstå detta och ser det som en brist i utredningen. Därmed inte sagt att vi ser några konkreta tecken på att mordgåtans lösning kan sökas i detta uppslag, men det innefattar förhållanden som enligt vårt synsätt borde ha varit av intresse för mordutredningen. Det var t.ex. känt att haubitsoffert till inte låg bra till , men att detta plötsligt ändrades sedan varit aktiv i ärendet och bl.a. överlagt med premiär- minister i saken, liksom att hela affären berörde för den internationella vapenhandeln känsliga frågor om bl.a. agentprovisioner med mycket stora ekonomiska insatser, som eventuellt äventyrades genom det sätt affären kom att genomföras på. Mordet begicks under denna affärs intensiva slutskede. Den motivbild som utgår från Indien- affären är på ett allmänt plan av samma intresse som PKK, Sydafrika-spåret, och vissa förhållanden kring medlar- uppdrag i kriget mellan och . Det gäller även andra aspekter av vapenhandel från . I stor utsträckning fanns berörda personer och aktuell information tillgänglig i . Det borde alltså ha varit möjligt att komma en bra bit med utredningen i detta uppslag, utan att stöta på det slag av praktiska svårigheter som förelegat be- träffande en del andra internationella uppslag. Att PU likväl aldrig gjort något samlat försök att angripa denna motivbild finner vi mot den bakgrunden särskilt anmärkningsvärt. Kartläggning av offrets personliga förhållanden har diskuterats i kapitel 3. Det finns inget där förekommande enskilt uppslag som vi bedömt vara i behov av ytterligare bearbetning. Uppslaget beträffande den man som beskrevs som fixerad vid (M) är, med tanke på de från utredningssynpunkt intressanta omständigheter som framkom, utrett med en påfallande senfärdighet. De personer med hjälp av vilka ett alibi för M kunde fastställas, fanns tillgängliga och det hade såvitt framgår varit fullt möjligt att spåra upp dem direkt. Utredningen av uppslaget hade då sannolikt kunnat läggas till hand- lingarna , vilket hade gagnat alla inblandade. dröjde det ända till 1991. Harvardärendet är ännu ouppklarat. Förundersökningsledningen har beskrivit detta som besvärande och som ett störningsmoment. I vart fall någon av de utredningsmän som arbetat med det har uppfattningen att man nog vet vem det var (som utförde raderingarna m.m.), men att det inte gått att bevisa. Faktum är dock just att det inte alls gått att leda dessa misstankar i bevis, vilket framstår som anmärkningsvärt, om det finns grund för misstankarna. Är utredarnas hypotes riktig rör det sig om ett jämförelsevis bagatellartat brott, närmast av karaktären pojk- streck, som dessutom var preskriberat när de aktuella personerna hördes senast. Det skall ses i förhållande till den skugga saken kastar över mordutredningen så länge den inte klarats ut, något de för denna gärning misstänkta männen för det fall de är skyldiga måste känna av. Är hypotesen riktig reser utredningens tillkortakommande ett fråge- tecken rörande kriminalpolisens effektivitet. Men även detta ifråga- sättande förblir självfallet en hypotes, så länge sakförhållandena inte kunnat klarläggas. Utredningen av Harvardärendet uppvisar bl.a. följande brister. Den första utredningsomgången påbörjades först då förundersökning inleddes efter en formell polisanmälan från läns- rätten. Av arbetsmaterialet framgår att polisen kallats till länsrätten efter det att det upptäckts att besvärs- handlingar försvunnit och DAFA konstaterat att ärendet raderats. Polis och företrädare för länsrätten kom överens om att en formell polisanmälan skulle avvaktas tills dess att saken utretts internt. Vi anser att polisen mot bakgrund av mordet på eget initiativ borde ha påbörjat utredningen redan när den erhöll kännedom om att besvär raderats och handlingarna försvunnit, eftersom ett eventuellt samband skulle kunna tänkas föreligga. När utredningen väl kom igång blev den inte så grundligt genomförd som den borde ha blivit, bl.a. inriktades den i stort sett på de personer som flexat ut efter (då raderingen skett). Men flexregistreringen kunde inte an- vändas som grund för en sådan prioritering, eftersom det gick utmärkt att gå både in och ut utan att använda flexkort. Bristerna i den första utredningsomgången uppmärksammades av PU då en andra utredningsomgång vidtog. Denna utredning synes emellertid av någon anledning ha runnit ut i sanden /88. Först /91 påbörjade PU en fördjupad genom- gång av ärendet, vilket var uppseendeväckande sent. Eventuella brott skulle komma att preskriberas . PU höll dock dess- förinnan förhör med de två yngre män som misstänktes i samman- hanget. Det är förvånande att det inte förekommit någon utredning angående i Harvarduppslaget. Hon har över huvud taget inte hörts i utredningen i denna del utan endast i den delen som gäller . Under förhören där nämnde hon att hon vid tiden för mordet arbetade vid länsrätten och att hon aktuell kväll skulle ha gått från arbetet kring . Enligt kriminalinspektören hade han lämnat uppgifter om till PU. Därefter lämnade han , då aktualiserats i utredningen, samma uppgifter i brev. I arbetsmaterialet finns också en förteckning över länsrättens personal, av vilken framgår att var placerad på rotel 21. Enligt PU:s utredning var det den roteln som handlade be- svär. Vi har inte funnit någon indikation på att det via skulle kunna finnas någon förbindelse mellan utredningen angående och , annat än just denna personkoppling. Sam- bandet mellan raderingen m.m. och mordet är emellertid så be- stickande att det hade bort föranleda en på inriktad utredning för att undersöka om hon haft något med händelserna vid länsrätten att göra. Detta har inte utan vidare kunnat uteslutas. Tysk terrorism, RAF . Avsnittet om tysk terrorism skiljer sig markant från flertalet andra internationella avsnitt. Som framgår av redovis- ningen av uppslagen har det tidigt förekommit analyser och hänvändel- ser till tyska myndigheter. Utifrån tidigare kunskaper, hämtade från m.m., har en hel del proaktiv utredning före- kommit. Denna motivbild/brottshypotes ter sig därmed väl utredd och prövad. Det är uppenbart att detta sammanhänger med att svensk polis haft kunskap om aktuella organisationer, personer m.m. (jfr PKK) och goda kontakter med de tyska myndigheterna. Det för- hållandet att inget från pekat mot RAF m.m. har inte hindrat utredarna från att tämligen omgående gå till botten med detta spår. (HDP) . Det som just sagts beträffande tysk terrorism/ RAF gäller även uppslaget angående , som är väl utrett och även innehåller goda analyser och sammanfattningar. Även här torde det sammanhänga med att det från början fanns en kunskap om aktuella organisationer och personer, varför det också fanns utred- ningsvägar som tedde sig framkomliga för kriminalpolisen. Tanke- väckande i det sammanhanget är att utredningsarbetet visade att ut- gångshypotesen var än mer innehållsrik än den till en början såg ut att vara. Arbetet i det uppslaget är därmed en illustration till varför motiv- bilder av detta slag bör göras till föremål för utredning och analys. Innan så skett vet man inte vad det är man avskriver. I Baresicavsnittet förekom den telefonavlyssning som belutades . Som framgått av redovisningen har det inte i efterhand gått att klarlägga de omständigheter som synes ha legat till grund för beslutet – den man som enligt uppgifterna skulle ha setts på brottsplatsen tycks obekant. Det är anmärkningsvärt att det numera framstår som att den åberopade grunden för beslutet aldrig existerat. Avlyssningsbeslutet har ifrågasatts i olika sammanhang. Vid kon- stitutionsutskottets granskning fann utskottet inte någon anledning att rikta kritik mot regeringen för detta beslut. 49 Situationen var i alla händelser säkerligen mycket svårbedömd, även om det tycks oklart vilken beslutets sakliga grund egentligen var. Beslutspromemorian tyder på att avlyssningsbeslutet fattades i utredningens intresse, medan regeringens förklaringsskrivelse till tyd- ligare anger hotet om fler våldsdåd och rikets säkerhet som grund; det ena behöver i och för sig inte utesluta det andra. Att beslutet tillämpades felaktigt står dock klart. Avlyssningen synes ha kommit att omfatta hela anstalten, i vart fall avlyssnades också helt andra samtal än sådana som Baresic deltog i (bl.a. anstaltsledningens privatsamtal). Detta synes ha pågått långt efter det att en hotsituation rimligen kunde åberopas till stöd för avlyssningen. En tillämpning av detta slag får anses ligga i farans riktning när regeringen ingriper på detta extra- ordinära sätt utan att överblicka konsekvenserna, som i detta fall alltså blev att även icke rättsenlig avlyssning kom att äga rum. Dessutom torde beslutet ha haft betydelse för de spänningar som utvecklades inom brottsutredningen; det var det första tillfället då åklagarsidan kunde uppleva sig åsidosatt och uppfatta regeringen som en klago- instans dit polisledningen kunde vända sig för stöd när ansvarig åklagare inte levererade det polisledningen förväntade sig. Med facit i hand är det lätt att se det felaktiga i att inte involvera den ansvarige åklagaren i en beslutsprocess som denna. Uppslag med internationell anknytning Det naturliga sättet att gripa sig an de uppslag som man inom ramen för utredningen av mordet på naturligt förknippar med rubriker 49 Se 1988/89:KU 30, s 39 ff. En minoritet i KU (m, fp, c och mp) reserverade sig och kritiserade regeringen för att den, enligt minoritetens mening, hade överskridit den befogenhet som den åberopade lagbestämmelsen gav. Minori- teten fann det vidare anmärkningsvärt att beslutet fattades utan kunskap om att det skulle komma att beröra andra helt utomstående personer. som CIA, , /, inkl , Vapenhandel etc. vore, enligt vårt synsätt, att först bilda sig en uppfattning om i vad mån mordet skulle kunna ha sin bakgrund i de respektive för- hållanden som åsyftas. I vad mån har organisationen eller personer kring denna haft motiv, möjlighet och medel att begå detta attentat? Finns det några omständigheter kring vapenhandel som skulle kunna sättas i samband med mordet? och så vidare. man får lov att börja med att inhämta allmän kunskap om det som ingår i den aktuella motivbilden eller brottshypotesen, analysera denna kunskap och sätta resultatet i relation till vad som är känt om gärningen. Ett sådant an- greppssätt vore elementärt i de flesta sammanhang. Lika elementärt är att resultatet av en sådan process måste dokumenteras, dels i kvalitets- säkringssyfte, dels för att inte arbetet skall behöva göras om mordutredningen skulle dra ut med personalbyten som följd etc., dels för att få en dokumentation som instrument i det prak- tiska arbetet. Vi kallar ett sådant arbete för en basanalys. Det naturliga hade varit att utifrån resultatet av en sådan basanalys på eget initiativ – proaktivt – vidta de utredningsåtgärder som analysen implicerade. Inkommande tips med bäring på den aktuella motivbilden/ brottshypotesen hade därefter kunnat bedömas och utredas utifrån vad som sålunda framkommit. basanalysen och den därav föranledda utredningen får utgöra en struktur i vilken senare information kan sorteras in. Ett förfaringssätt av detta slag hade i och för sig medfört en något tyngre inledande arbetsinsats för varje motivbild. Så länge utredningen är bred och förutsättningslös måste ett sådant arbete emellertid i alla händelser göras – på något sätt måste utredningen tillägna sig denna kunskap, om motivbilden/brottshypotesen bedöms kunna ha någon relevans för utredningen. är detta även tidsvinnande. Basanaly- ser av detta slag fungerar på samma sätt som en gärningsmannaprofil och kanske särskilt den typ av brottsanalys 50 som en sådan grundas på. Det är med andra ord ett instrument för bedömning samt prioritering och styrning av resurser. Med undantag för avsnitten PKK, tysk terrorism/RAF och /HDP har något sådant analysarbete knappast alls förekommit. Det finns till och med omständigheter som tyder på att PU avvisat analysmaterial och propåer om hjälp med analyser (se om ovan och redogörelsen för UD:s roll i utredningen). Proaktiv utredning före- kommer bara undantagsvis. 50 PU fick tillgång till en dokumenterad brottsanalys först i och med GMP, dvs. Det kan i och för sig ifrågasättas när analyser av detta slag skulle ha gjorts. Vår bedömning är att det borde ha gjorts när det stod klart att de inledande utredningsåtgärderna inte pekade klart i någon särskild rikt- ning, parallellt med att utredningen återvände, eller borde ha återvänt, till brottsplatsen, biografen , vapen, offrets person osv, dvs. När utredningen sedermera kom att inriktas mot var det naturligt att krafterna samlades kring denna del. Efter rättegångarna fanns det emellertid åter tid och skäl att i görlig mån reparera dessa brister. I alla händelser borde det vid det här laget ha skett för länge sedan. Det kan likaledes sättas i fråga om alla de motivbilder som kan associeras till de förekommande rubrikerna förtjänat en basanalys av det slag vi här efterlyser. För att ta ställning till den saken krävs dock just en analys. Om en inledande studie visar att motivbilden saknar relevans är ju så mycket mera vunnet med arbetet. Den lösning PU nu i stället valt – att utreda tips m.m. utifrån en diffus, men såvitt kan bedömas oanalyserad motivbild – är i det hänseendet den sämsta lösningen. Man riskerar att bearbeta tips som utgår från orealistiska hypoteser som man riskerar att missa relevanta aspekter av andra tips, eftersom man inte har tillgång till en basanalys av den aktuella motivbilden/brottshypotesen. Enligt vår mening är det uppen- bart att grundliga basanalyser hade behövts åtminstone i avsnitten Syd- , /och vapenhandel. I andra delar hade kanske mer översiktliga analyser räckt; det vet man inte förrän de utförts. Det hade i så fall inneburit att en hel del av de uppslag som sorterats in under dessa avsnitt hade kunnat rubriceras på ett annat och mer adekvat sätt. Det har varit svårt för oss att utröna varför basanalyser inte gjorts. 51 De svar vi erhållit från PU:s sida har gett oss intrycket att man där inte delat vårt synsätt angående de behov vi tycker oss iaktta. Generellt synes kriminalpolisen, närmast av tradition, vara skeptisk till dokumen- terat analysarbete. Det gäller även t.ex. gärningsmannaprofiler. Från förundersökningsledningens sida har man allmänt instämt i behovet av analysarbete och från tid till annan även uttryckt en ambition att få till stånd mer av detta inom PU. I de konkreta avsnitten har förundersök- ningsledningen invänt att motivanalyser inte har något värde, så länge det inte finns någon koppling till . Enligt vår mening föreligger dock en tydlig interaktion mellan motivbilder/brottshypoteser och spår och rum. Det ena utesluter alltså inte det andra och det finns inget som säger att en motivbild/brottshypotes blir intressant först 51 Jämför den diskussion som förts i kapitel 3, bedömningen avseende Utrikes- politisk analys etc. då den avsatt spår och rum. Det är ju också lätt att konstatera att PU ägnat stora delar av sina resurser till att utreda tips som enbart utgår från motivbilder/brottshypoteser utan att det i tipset funnits någon koppling till . PKK-spåret är det allt överskuggande exemplet på detta, men det finns som framgått även andra motiv- relaterade uppslag som utretts grundligt. De enligt vår mening troligaste förklaringarna till att basanalyser är så sällsynta i PU är dels att kriminalpolisen saknade vana och kompe- tens att själva göra sådana, och också var vagt avogt inställd till värdet av arbete av detta slag, dels att utredningen saknat en kraftfull, övergripande ledningsstyrning. I dessa hänseenden vill vi åter hänvisa till den i avsnittet CIA redovisade framställning som PU gjorde till UD. Den visar att PU dragit den riktiga slutsatsen att frågor av det slag som förekommer i framställningen behöver besvaras för att behovet av utredningsåtgärder skall kunna bedömas. Men den visar också att PU stått närmast handfallen inför hur detta skulle kunna ske och inte heller lyckats få fram några svar. Det naturliga hade varit att frågeställningar av detta slag gått via förundersökningsledningen, men denna synes överhuvudtaget inte ha befattat sig med denna nivå inom utredningen. Enligt vår mening måste det åvila den för utredningen ansvarige, dvs. förundersökningsledaren, att tillse att analyser av det slag vi här efterlyst kommer till stånd. Att så inte skett är ett tecken på att det varit ett stort, alltför stort, avstånd mellan förundersökningsledningen och den brottsutredande verksamheten i denna utredning. I brist på basanalyser, som också sakligt skulle avgränsa de aktuella avsnittens innehåll, har PU på oklara grunder sorterat in tips under rubriker som i många fall förefaller missvisande. De uppslag som förts till avsnitten /och inkl tycks som fram- gått ha insorterats där på geografisk, nationell eller etnisk grund. Detta spelar måhända mindre roll, så länge utrednings- personalen hittar det material man söker, och PU skall kanske inte lastas för att indelningen – som inte är avsedd för offentligt bruk – ger det felaktiga intrycket att det förekommit en omfattande utredning uti- från de motivbilder/hypoteser som rubrikerna i de internationella upp- slagen associerar till.