sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — The director of the art gallery refused to indicate their origin, but stated that a number of them came from poor Jewish refugees. I samma rapport omtalas också att den välkända auktionsfirman i hade mottagit två lådor värdefull konst från men att avsändaren var okänd. Kommissionen återkommer till de nu nämnda firmorna nedan under avsnitt 6.5.2. blev genom giftermål svensk medborgare . Enligt amerikanska rapporter skall hon ha haft ett nära samröre med den tyske propagandaministern . Som påstådd expert på äldre kinesiska konstföremål skall hon enligt samma uppgifter ha undersökt intresset på den svenska marknaden för kinesiska värdeföremål som rövats i , och Holland.53 Kommissionen har i sina efterforskningar inte påträffat något som skulle kunna klargöra dessa amerikanska uppgifter. Flera påståenden och rykten vid krigsslutet och åren därefter rörde överföring av konst till genom massör . var finsk medborgare och hade haft sin professionella verksamhet i flera europeiska länder, bl.a. , och . är känd genom sin roll i aktionen med de vita bussarna vintern och som och kontaktman med . Han blev svensk medborgare 1953. Dåvarande brittiske ministern i , , hävdade att var nazist och uttalade att i sin bostad i hade en stor samling tavlor som påstods vara holländska. 52Reviderad rapport , Looted Art in Occupied Territories Neutral Countries and Latin , NA RG 131, Box 387, 230/38/17/05. 53Förutom den ovan nämnda rapporten avseende individer involverade i konststölder; se även särskilt upprättad rapport , kommissionens dnr 6/99. Enligt Flyktkapitalbyråns undersökningar framkom det att meriter hade inskränkt sig till en anställning som hembiträde åt en konstprofessor med inriktning på kinesisk konst. Efter förfrågan hos konstexperter och konsthandlare i branschen avskrev Flyktkapitalbyrån ärendet. Flyktkapitalbyråns arkiv, Ärenden enligt restitutionslagen, volym 144, B14/45. påståendet hade Mallet dock föga upplysningar.54 Den tidigare holländske ministern, . van Nagel framhöll å sin sida att lyckats rädda ytterst värdefulla konstskatter, vilka de tyska myndigheterna avsett att överföra från till det inre av Polen.55 En genomgång av bouppteckning efter dennes död ger vid handen att i dödsboet ingick ett antal osignerade tavlor värderade till lägre belopp.56 Vid samtal med sonen har denne för kommissionen förklarat att det är vanligt att man värderar tavlor lågt när man inte känner till vem mästaren är. De osignerade tavlorna är inköpta under och efter kriget, bl.a. inköptes en tavla i för 400-500 . Enligt skulle fadern ha ägt konst i . Vid krigsutbrottet fick han inte ha kvar dem i varför konsten flyttades till 1941. Fadern fick 1944 tillstånd att sända tavlorna till bostaden i . Beträffande den holländske ministerns, Nagel, uttalande erinrar sig att fadern lyckades få att utfärda en instruktion som innebar att viss holländsk konst skulle stanna kvar i till efter kriget och inte föras bort. Som skäl till sin begäran hade fadern angett risken att transportera konsten under de svåra bombanfallen över . Kommissionen konstaterar att det inte är möjligt att avgöra om de allierades uppgifter – att i förvarade konst som tidigare innehafts av – äger någon giltighet. Smuggling i samband med flyktingströmmen mot krigets slut I ett flertal allierade rapporter påstods också att tyska tillgångar troligen fann sin väg till via flyktingströmmar från bl.a. och . Kommissionen har valt att närmare undersöka vissa av dessa flyktvägar, främst via Baltikum.57 54Steven Koblik: Om vi teg skulle stenarna ropa : om och judeproblemet, 1987, s. 126. 55Kerstin rapport till kommissionen angående bl.a. dossier, . Kommissionens dnr 96/98. 56Kommissionens dnr 160/98. 57I slutskedet av kriget fick den svenska säkerhetspolisen anledning att syssel- sätta sig med norska samarbetsmän, Waffen-SS-soldater, Hirdmän och koncentrationslägervakter som flydde till samt ett antal svenska medborgare som hade varit anställda av eller vid koncentrationsläger i . Den norska motståndsrörelsen och senare den ställde senare krav på att dessa skulle utlämnas. Även tyska desertörer från handhades i viss mån av säkerhetspolisen. Huvudansvaret för de senare bars dock Den började att vidta förberedelser för en större svensk insats när det gällde flykting- mottagande. utfärdades en detaljerad instruktion för hur flyktingarna skulle omhändertas. Vid en större flyktingström skulle de ankommande indelas i två huvudkategorier. Den första bestod av militära flyktingar, dvs. sådana som tillhörde stridande makts styrkor och som anlände i uniform och begärde att få bli internerade i i avvaktan på krigsslutet. De som tillhörde denna kategori skulle om- händertas och avväpnas av militären. Den andra kategorin var civila flyktingar. Till denna kategori räknades även förrymda krigsfångar och desertörer oavsett om dessa bar uniform eller ej. De civila flyktingarna skulle omhändertagas av civila myndigheter.58 Vid sidan av militära och civila myndigheter skulle även frivilligorganisationer som Röda Korset, och Lottorna knytas till flyktingmottagandet. De största flyktingströmmarna under krigets slutskede kom från Fin- land och . När de sovjetiska trupperna besatte de baltiska staterna, flydde stora grupper av befolkningen till , och . fanns ca 30 000 baltiska flyktingar i . 25 000, var ester.59 fanns nära 200 000 flyktingar i . En stor grupp var de 40 000 personer som evakuerats på grund av krigshandlingarna i norra De kategorier som kommissionen särskilt valt att granska närmare i detta sammanhang är misstänkta krigsförbrytare, kollaboratörer och samarbetsmän. Det är inte möjligt att fastställa hur många sådana personer som flydde till i krigets slutskede. Enligt uppgift blev omkring 150 balter, 300 norrmän och danskar samt ett okänt antal tyska medborgare och svenskar föremål för särskilda utredningar av de svenska myndigheterna. De kategorier av misstänkta det då huvudsakligen torde ha rört sig om är följande: av de militära myndigheterna. Det är mycket troligt att efterforskningar i relevanta arkiv skulle kunna belysa frågan i vilken utsträckning judiska tillgångar smugglades till via de ockuperade grannländerna som exempelvis . Som framkommer nedan av kapitel 7 har kommissionen bl.a. uppmärksammat att i konfiskerad judisk egendom under kriget försåldes på auktion i . 58 Med civila myndigheter avses i detta fall länsstyrelserna samt på central nivå . 59Statsrådsberedningen, Dnr SB 9969/86. Vissa anklagelser om krigsförbrytelser-En översiktlig utredning, s. 11. 60SOU 1946:36 s. 32. ·Kollaboratörer från länder som var ockuperade av tyskarna – företrädesvis de baltiska staterna och och . ·Tyskar som tillhörde SS, SD eller . ·Svenska medborgare som tjänstgjort i SS, SD eller och som i krigets slutskede eller direkt efter den tyska kapitulationen återvände till . Många av dem som kom till tog sig in i landet på egen hand framför allt från och . När det däremot gäller , är det av intresse att uppehålla sig något vid de olika s.k. livlinor som i krigets slutskede förde över stora mängder flyktingar till . Orsaken härtill är de anklagelser som i olika sammanhang framförts gentemot dem som drev dessa transporter. Anklagelserna har bl.a. gällt att judar missgynnades eller avvisades från transporterna medan misstänkta krigsförbrytare, kollaboratörer och samarbetsmän tog sig in via dessa. När det gäller de s.k. livlinorna från till som verkade var det i huvudsak frågan om två typer av operationer. För det första privata aktioner, där enskilda eller grupper av enskilda tog sig över till för att sedan återvända och plocka upp andra. För det andra fanns det också operationer som organiserades av svenska myndigheter, framför allt försvarsstaben och , en organisation som startades på initiativ av de svenska myndigheterna. I de aktioner som Försvarsstaben var involverad i skedde ett samarbete med baltiska hjälporganisationer. Totalt organise- rades på detta sätt 66 resor, 11 av dessa kom dock inte att fullföljas av olika skäl. Det är omöjligt att fastställa exakt hur många människor som kom till via nämnda transporter, men det torde röra sig om åtminstone 1 200 personer. Frågan om de s.k. baltflyktingarna är ytterst komplex och kräver för ett klargörande omfattande forskningsinsatser. Kommissionen har här valt att endast beröra några exempel där en genomgång av utrednings- materialet har lett till slutsatsen att det inte kan uteslutas att judisk egendom överfördes till i samband med flykten. De få uppgifter som kommit fram ger således inga direkta bevis för att juveler eller andra tillgångar från judar skulle ha kommit in till via den baltiska flyktingströmmen. Det är emellertid högst troligt att ytterligare forskning kan ge en vidare belysning i frågan. skrev den svenska pressen återkommande om den estniske prosten och den tyske räddningsoperationer för att få över de s.k. estlandssvenskarna till 288 Rövade tillgångar SOU 1999:20 Sverige.61 Ett stort antal klagomål framfördes av flyktingarna. Bl.a. skall istället för estlandssvenskar ett antal ester ha tagits med på båtarna. Esterna hade, för att få legitimation som estlandssvenskar, löst medlemskort i en förening som kallades . Vidare framfördes anklagelser om tagande av mutor, våldsamt uppträdande från sida och tillägnande av flyktingarnas möbler och andra tillgångar. Under den svenska kommissionens62 förhör med några av de tilltalade i Nürnbergsprocessen antecknade ledamoten, advokaten , efter att ha förhört bl.a. följande:63 Om en annan Sverigegäst, , berättade , att han varit medlem av Waffen S.S., och att han sysslat med uppbyggandet av en underrättelsetjänst mot via och . Han skulle ha en mycket intim kontakt med en biskop men kunde icke påminna sig dennes namn. Denna biskop skulle ha varit särskilt intresserad för utväxling av svenskar från och hans inställning var mycket antikommunistisk. Planen var att i underrättelsetjänsten utnyttja dessa estlands-svenskar. Jag förmodar att biskopenär identisk med estniske prosten , som finns i landet, och vars juvelaffärer med stackars tyska judar jag känner till från annat håll. anteckning och de artiklar som ett flertal svenska tidningar publicerade har föranlett kommissionen att närmare studera det utredningsmaterial som finns tillgängligt beträffande den aktuella räddningsaktionen. Kommissionen har därvid kunnat konstatera att de uppgifter som flyktingarna lämnade vid förhören är ytterst motstridiga. Somliga kännetecknade Pöhl som en mycket god människa som räddat dem medan andra ansåg att Pöhl skodde sig på flyktingarna. Vidare bär ett flertal uttalanden karaktären av hörsägner, vilket exempelvis fram- kommer av följande sammanfattning av förhören. 61Uppgifterna huvudsakligen hämtade från . 62Ett flertal länder, däribland de neutrala, erbjöds att närvara under som observatörer. Den svenska delegationen , poliskommissarien , advokaten och justitierådet , fick möjlighet att samtala med ett antal av de åtalade nazisterna, vittnen m.fl. Bl.a. hölls ett flertal förhör med chefen för inom RSHA (Reichssicherheitshauptamt), , som i krigsslutet tog kontakt med utländska säkerhetstjänster och bl.a. påverkade att ta kontakt med . 63Odaterad PM angående undersökningar i , arkiv, L 32:1, i . Bland estniska flyktingar hade det varit allmänt känt, att Pöhl och den tyske medborgaren, som han samarbetat med vid flyktingtransporterna smugglat ädla stenar och andra värdefulla föremål till och på så sätt skaffat sig goda inkomster. Beträffande anklagelsen om tagande av mutor uttalas sammanfattnings- vis bl.a.: Sammanfattningsvis torde man beträffande misstankarna mot Pöhl för tagande av mutor kunna säga, att ett otal rykten härom varit i omlopp, men att i de flesta fall, då källorna kunnat uppspåras, i varje fall icke vunnits någon verklig klarhet i saken. Huvudsakligen torde det hela nog dock väga till Pöhls förmån. Sammanfattningsvis konstaterar kommissionen att uppgifterna i det relativt omfångsrika förhörsmaterialet inte har varit av sådan beskaffenhet att det går att dra några generella slutsatser beträffande möjligheten av att judisk egendom smugglades till via hjälp- aktionen för estlandssvenskarna. Som exempel på fall då judisk egendom kan ha kommit till via krigsförbrytare och samarbetsmän kan nämnas den estniske polismannen som kom hit som flykting i september 1944.64 Tidigt framkom beskyllningar om att Mikson medverkat vid övergrepp mot judar och politiska fångar. Den estniske polischefen sades tillsammans med Mikson ha konfiskerat judars egendom vilket medfört att de båda arresterades av tyskarna . En chaufför vid estniske polisen hade vittnat om att Mikson i judars hem beslagtog pengar, guld och andra värdesaker, som han sedan medförde i en portfölj eller i fickorna. Bl.a. skall Mikson, enligt chauffören, ha kommit ut ur en juvelerares bostad med sin portfölj och sagt: Här har jag guld. Det skall tyskarna ha. Mikson skall därvid ha tagit undan en guldplatta vägande ungefär som han stoppade i egen ficka. Enligt uppgift skall Mikson ha frisläppts då han fortsatte arbeta för tyskarna. Kommissionen har uppmärksammat att Mikson när han kom till enligt ett beslagsprotokoll, förutom diverse valutor, hade 1 stycke guldbit på sig. Mikson lämnade i augusti 1946.65 64Sandlerkommissionens opublicerade tredje rapport: Betänkande med utredning angående baltiska flyktingar, arkiv, volym B2:6, . 65Ytterligare exempel anges i artikel: Swedish policy towards suspected war criminals 1945-1987, nr 14, 1989. Se även bok : försvunna vrede, 1997 samt program om och de baltiska SS- männen, , Dokumentärredaktionen. kan även ha smugglats via andra hjälpaktioner som organiserade vid krigssammanbrottet och tiden därefter. I handlingar som påträffats i berörs räddningsinsatser. I en förfrågan från det amerikanska utrikesministeriet till den amerikanska legationen i uttalas bl.a.:66 Information has been received from several sources which are believed to be reliable that certain representatives of the Swedish Red Cross (Hjälp Krigets) travelling between and are carrying illegal correspondence between Nazi residents in and their friends in at a price. Also paintings and objects of art are purchased in with food and cheap german currency and brought to for sale at high profits. I den amerikanska legationens svar uttalas bl.a.:67 There seems to be doubt that certain personnel travelling with Swedish Red Cross relief columns to and from the continent have been guilty of smuggling articles out of . The principal culprits seem, however, to be civilian employees, mostly drivers, rather than strictly Red Cross personnel. I svaret hänvisade legationen vidare till en artikel i enligt vilken tullen i hade beslagtagit vin och sprit samt sex pistoler jämte ammunition från sex chaufförer som ingick i en återvändande konvoj från . Kommissionen har gått igenom ett urval volymer i arkiv bl.a. för att efterforska om organisationen kan ha kommit i kontakt med rövade judiska tillgångar. Kommissionen har inte på grundval av de efterforskningar som kunnat genomföras funnit några uppgifter eller antydningar om att så skulle varit fallet.68 Kommissionen vill avslutningsvis peka på att ytterligare forskning, i såväl utländska som svenska arkiv, krävs för att bättre belysa frågan om i vilken omfattning rövat gods kan ha kommit till genom exempelvis smuggling. Förutom arkiv i , och det forna kan särskilt nämnas landsfogdearkiven, för såväl västra, södra samt , samt den militära säker- hetstjänstens arkiv. De exempel som kommissionen funnit och redovisat i förevarande avsnitt visar att det är angeläget att vidare forskning initieras för att bringa klarhet i de frågekomplex som rör kollaboratörer 66Förfrågan till amerikanska legationen i , Records of the U.S. Emb; , NA RG 84, 350/68711/07. 67Amerikanska legationens skrivelse , ibid. 68Kerstin rapport , kommissionens dnr 96/98. Beträffande herrelösa tillgångar m.m., se ovan avsnitt 5.4.3. och samarbetsmän som flydde till från de närliggande av tyskarna under kriget ockuperade områdena. I en amerikansk rapport om rövad konst uttalas som en slutsats beträffande eventuell förekomst av rövad konst på den svenska mark- naden följande:69 Although would seem to have been a logical place for the concealment of looted art because of its neutrality during the war, it is felt that unlike , it was never used to any great extent by the Germans for this purpose föreslogs i rapporten att vissa undersökningar skulle företas angående bl.a. konst som, enligt uppgift, tidigare hade ägts av den tyske konsthandlaren och som troligen fanns i . Som tidigare redovisats har f.d. chefen för , , haft i uppdrag att för kommissionens räkning närmare undersöka den svenska konstmarknaden vid tiden för med särskild inriktning på eventuell förekomst av rövad konst. undersökning, som till stor del grundar sig på intervjuer med personer som haft kontakt med konstmarknaden , redovisas i det följande.70 Den svenska konstmarknaden var tämligen begränsad och antalet konsthandlare och gallerier relativt få. Det var främst svensk konst som dominerade handeln men även internationell konst förekom. införde firman från högklassig internationell konst och konsthantverk, men den svenska publiken visade lågt intresse för denna konst. som var verkställande direktör för , den ledande 69Art Looting Investigation Unit, Final Mission to Europe (10 1946 - ), Kommissionens dnr 219/98. 70Kommissionens dnr 187/98 och 8/99. Förutom intervjuer, som omfattat cirka 15personer verksamma inom konsthandeln, museer eller samlande, har också vissa memoarer gett en bild av konstmarknaden som exempelvis, böcker: Konst kännare köpmän, 1962 och – Ett konsthandelshus i , 1945 samt : – mitt öde, 1988. auktionsfirman och konsthandeln för äldre konst i , har uppgett att även verk från konsthandeln i kom till under dessa år. Skälet var säkerligen den politiska utvecklingen där och de skuggor som började lägra sig över ., skriver i sina memoarer. Den senare direktören konstaterar att det var först efter kriget som man på nytt kunde resa ut i och inköpa konst för försäljning i . Det fanns också andra konsthandlare, som utbjöd äldre internationell konst i Dit hörde bl.a. den finländske konsthandlaren , Rapps konsthandel samt i , vidare konsthandlaren och konsthandel i . före kriget anordnade den holländska konsthandlaren . de försäljningar i . Den moderna internationella konsten företräddes främst av Svensk- Franska konstgalleriet i , som anordnade regelbundna auktioner och utställningar. Svensk-Franska konstgalleriet handlade även med äldre internationell konst. Vidare fanns det flera gallerier som och efter kriget , som var specialist på internationell modern grafik, och . Därtill fanns givetvis en rad antikvitetshandlare med utbud av skilda slag av antikviteter samt konsthandlare, som köpte och sålde bl.a. genom de stora auktionsföretagen. Den öppna internationella konstmarknaden i var tämligen begränsad och överskådlig . Det hindrar dock inte att det kan ha funnits en mer dold handel med konst och antikviteter. På museerna har den internationella konst, som förvärvats granskats. Anledningen är att högklassig konst ofta har proveniensen dokumenterad, dvs. att man kan följa konstverkens tidigare ägare tämligen väl, eftersom detta är ett oavvisligt krav för att kunna bestyrka verkets status som original, replik eller kopia. För museerna är denna dokumentation av proveniensen av största vikt. Det innebär att en nogräknad museiman kräver bevis för den ägarkedja, som ett betydande konstverk har haft. Därmed avslöjas oftast eventuella avvikelser från en normal ägarbild. En museiintendent har vid intervju uppgett att museimännen med något undantag var motståndare till nazismen. Hon menar att det fanns en stor vaksamhet vid museerna rörande av nazisterna konfiskerade samlingar av konst och kulturhistoriska föremål. erbjöd en svensk konstnär det museum, där hon var anställd, en värdefull målning inköpt i . Det visade sig att målningen hade tillhört och uppenbarligen tagits av nazisterna och senare kommit ut i handeln. Genom museichefens försorg återställdes målningen till . En genomgång av nämndprotokoll under åren 1938- 50 visar att var inköpen av internationell konst mycket sparsamma. Endast några få förvärv gjordes till högre priser. Granskningen av nämndprotokollen har kompletterats med genomgång av måleriavdelningens kataloger samt vissa uppgifter i Nationalmusei vänners arkiv. Först började museet göra regelrätta inköp av internationell nutidskonst. Vid undersökningen har vissa verk särskilt granskats för att utröna deras proveniens. Dessa undersökningar har inte lett till några för efterforskningarna betydelse- fulla noteringar. inköptes genom i en marmor- skulptur av en italiensk mästare, ett porträtt av kardinalen . Skulpturen hade påträffats vid grävningar. Det är givetvis omöjligt att kunna avgöra om skulpturen har annan proveniens än den vid köpet uppgivna. inköpte konstverk på auktioner eller genom privatpersoner och överlämnade dessa som gåvor till museet. Det synes inte föreligga några oklarheter rörande dessa verk. blev museet erbjudet att göra inköp hos Björks konsthandel, som hade konstföremål, som inköpts emanerande från Erimitaget. Museet gjorde av nämndprotokollen att döma inga inköp. 1943 erhöll museet som gåva en målning av , Flicka i mot- ljus, av direktören . Denne, som hade en stor konstsamling av bl.a. modern fransk konst omfattande samlingar av , Dufy, Rosualt, , Chagall m.fl., handlade med konst i . Den nämnda Bonnardmålningen tillhörde tidigt den väl- kända konsthandeln Bernheim-Jeune i , såldes till konsthandlaren i , för att senare finnas i Sterns ägo. Detta är ett exempel på glapp i den dokumenterade proveniensen. Det bör påpekas att värdet av modern 1900-talskonst var begränsat . Exempelvis köpte en teckning av för från Svensk-Franska konstgalleriet. Den tyske konsthandlaren , som var konst- agent, erbjöd 1943 via svenska beskickningen i att köpa en målning av den svenske konstnären . Något köp genomfördes inte. Stickprov har tagits i museets korrespondens. erhöll museet skrivelser från utrikes- och ecklesiastikdepartementen angående försök från tysk sida att i avyttra konstverk tillhörande den italienska staten. Museets accessionskatalog har granskats jämte ett dokumentationsarkiv för konstverken. Vid har cirka 20 konstverk av internationell karaktär tillförts samlingarna. Av dessa för- medlades ett stort antal av konsthandlaren , som till- sammans med F. M. Zatsenstein hade konsthandel i . Då den senare var jude flyttades 1933 verksamheten till . Faerber var bosatt i och en nära vän till museichefen professor . Det synes som om de konstverk, som förmedlades genom Faerber huvudsakligen kom från engelska samlingar, inköpta på konstauktioner i . Några målningars proveniens kan inte fast- ställas för krigsåren men hade sålts på konstmarknaden i . Faerber skänkte ett flertal målningar till museet. Likaså erhöll museet gåvor genom konstmuseums vänner, som ofta förvärvat konstverken genom Faerber. 1939 inköptes en betydande målning av Chagall, Blommor och höna, på Svensk-Franska konstgalleriet i för . Målningen hade ägts av konsthandeln Bernheim-Jeune i och hade senare tillhört . Stickprov har tagits i museets korrespondens som dels är allmän dels korrespondens till museichefen. erbjöds museet från en dansk att köpa målningar och grafik av den tyske expressionistiske målaren , som är en av de främsta konstnärerna under 1900- talet. Noldes konst betraktades av nazisterna som entartede Kunst. De utbjudna verken hade köpts från det tyska propagandaministeriet och säljaren, vars syster var gift med , erbjöd nu skandi- naviska museer att köpa dem. gjorde inte något inköp. Av korrespondensen framgår att museichefen var en klar motståndare till nazismen. museer består av fyra olika museer. Ett av dem är . Accessionskatalogen upptar blandat förvärv av konst med förvärv av kulturhistoriska och arkeologiska föremål. Perioden har granskats.