sou · GNB3122 · 2000-01-01 00:00:00 — Eftersom varje utbildning är unik och omsättningen av utbildningar inom KY kommer att vara relativt hög, kan man inte vara säker på att förhållandena är långsiktigt stabila och vi anser därför att uppföljningen av det framtida KY bör vara relativt omfattande. Vi förordar också att uppföljningen skall kartlägga i vad mån KY uppfyller även sekundära mål. Med jämna mellanrum bör man kartlägga i vad mån utbildningarna bidrar till att minska den könsmässiga snedfördelningen i utbildningsväsendet och på arbetsmarknaden, i vad mån utbildningarna rekryterar från yrkesinriktade gymnasieprogram, om de bidrar till att minska den sociala snedrekryteringen till efter- gymnasiala studier, om de fungerar som både ungdomsutbildning, vida- reutbildning, fortbildning och omställningsutbildning och hur rekryte- ringsbasen ser ut geografiskt. Överväganden och förslag 49 Med hänsyn till den åldersgrupp utbildningarna vänder sig till och den eftergymnasiala nivån är det naturligt att uppföljningssystemet sna- rare anknyter till högskolans än till gymnasieskolans. Så innefattar gymnasieskolans uppföljningssystem ett relativt omfattande ekonomiskt material, medan KY helt saknar sådana upp- gifter. Eftersom bidraget regleras för varje utbildning för sig tenderar naturligtvis kostnaderna att bli de som utgjort underlaget för bidragsbe- slutet. Vi anser det därför mindre meningsfullt att etablera en ekonomisk uppföljning. Däremot bör som nämnts utvärderingen ge underlag för ekonomiska överväganden. Någon resultatuppföljning gentemot centralt fastställda mål och kriterier i kunskaps- och färdighetshänseende är det inte möjligt att etablera, eftersom varje utbildning har sina egna mål därvidlag. En resultatuppföljning kan däremot ske i fråga om examinationsfrekvensen. Ett annat resultat är övergångsfrekvensen till andra eftergymnasiala studier. Den viktigaste resultatuppföljningen kommer emellertid att avse hur de som gått igenom en KY klarar sig på arbetsmarknaden. Denna upp- följning bör avse dels varje utbildning för sig, dels KY som utbild- ningsform: För utbildningsformen genom aggregerade uppgifter, men också longitudinellt. För varje utbildning genom att man undersöker hur åtminstone någon intagningskull klarat sig på arbetsmarknaden, vilket sedan kommer att utgöra det i allmänhet viktigaste underlaget vid en eventuell prövning av om utbildningen skall få fortsätta eller inte. Grundat på våra erfarenheter av försöksverksamheten anser vi att till- synsverksamheten i en reguljär KY-verksamhet bör fortgå i huvudsak som . Vår erfarenhet är att den form av tillsyn vi bedrivit inom försöks- verksamheten varit uppskattad både av de studerande och av utbild- ningsanordnarna. De studerande, som nya i en ny utbildningsform, upplever det som mycket uppmuntrande att utbildningarna ägnas ett så aktivt intresse. Vår upplevelse är också att de är s ynnerligen engagerade i utbildningarna och mycket måna om kvaliteten och nivån. Eftersom kommittén även genomför tillsyner på förekommen anledning, d.v.s. när kritik riktas mot en utbildning, utgör tillsynen de studerandes "livlina" när en utbildning brister påtagligt i något avseende. 50 Överväganden och förslag SOU 1999:122 intressenter förefaller positiva till formerna för tillsynen. Detta, att bl.a. de tillsedda ser positivt på tillsynen, behöver naturligtvis inte vara ett argument för att den är ändamålsenlig. Vår bedömning är ändå att så i huvudsak varit fallet. Tillsynen bör avse formella aspekter och regelefterlevnad i mindre utsträckning än vad som antagligen är normalt. Delvis beror det på att området i så ringa utsträckning regleras centralt. Vi hade dock kunnat åstadkomma en betydligt mer legalistisk form av tillsyn i relation till dels föreskrifterna i förordningen (1996:372) om en försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning, dels innehållet i de för varje utbildning fastställda utbildningsplanerna. Vi har dock uppmärksammat även mer formella aspekter. Om direkta fel noteras påtalas det alltid i tillsyns- rapporten. Tillsynen bör i stället, liksom , ha två huvudsakliga syften: dels att vidga kunskapen om den kvalificerade yrkesutbildningen, dels att, som ett led i en verksamhetsutveckling, föra en dialog med huvud- sakligen studerande och utbildningsanordnare om utbildningarnas kva- litet i vid mening. KY är och kommer , kanske alltid, att vara en liten utbildningsform. Den är, om inte unik, så åtminstone speciell i den starka kopplingen till arbetslivet och mångfalden av anordnare. Vi tror också att den även bortsett från det har vissa speciella förutsättningar: den rekryterar i rätt stor utsträckning studerande som inte vanligtvis använder sig av det eftergymnasiala utbildningsväsendet, den är på samma gång både utbildning för unga som vill in på ett yrkesområde, utbildning för äldre studerande som vill förkovra sig på ett område där de redan är yrkesverksamma och utbildning för andra äldre som vill byta yrkesområde. Den är också en ny utbildningsform. I valet mellan att ägna oss åt regeltillsyn och att fungera som en förhoppningsvis utvecklande samtalspartner har vi valt det . I valet mellan att grundligt penetrera få utbildningar och mera rapsodiskt bedriva en dialog med många har vi valt det senare och vi förordar att man fort- sätter så. Tillsynen bör alltså i stor utsträckning ha karaktären av utvecklings- samtal om utbildningen i fråga, även om besöken alltid skall resultera i en rapport som kan innehålla både påpekanden om formella och kvali- tativa brister och krav på åtgärder av olika slag. Tillsynsformen har underlättat vårt handlande i dessa avseenden, som den i all- mänhet inte, som vi märkt åtminstone, verkat särskilt skräckinjagande för den tillsedde. Med den karaktär KY har, med unika utbildningar vars livslängd är begränsad och ständigt många nya anordnare, bör alltså enligt vår mening tillsynen även fortsättningsvis ha en kvalitativ inriktning. Överväganden och förslag 51 bör också ha en sådan omfattning att alla utbildningar under sin existens blir föremål för tillsyn. Med denna prioritering som utgångspunkt och med en rimlig resursåtgång måste tillsynen fortgå i stort sett enligt hittillsvarande principer. Tillsynen tar en stor del av kansliets resurser i anspråk. Vi anser att den centrala funktionen även i en regulariserad verksamhet bör ha i stort sett den fasta dimensionering som varit fallet. Det finns alltid en risk att den centrala funktionen blir alltmer benägen att se välvilligt på tillsynsobjekten, som ju kommit till stånd som ett resultat av dess ställningstaganden. En viss avlastning kan också behövas för att en god servicenivå och rimliga handläggningstider skall kunna upprätthållas. I fråga om tillsynen bör man därför framgent pröva möjligheten att i viss utsträckning använda sig av externa medverkande. Det kan motverka ett alltför välvilligt synsätt. Det kan också bidra till att tillsynen tillförs aspekter som kan vara svåra att utveckla i en liten central funktion. Eftersom tillsynen i så stor utsträckning har karaktären av erfaren- hetsförmedling är en förutsättning för att extern medverkan skall bli framgångsrik att man kan få kvalificerad medverkan av personer som kan bygga upp en viss rutin och kunskap om KY. Det kan vara svårt att få sådan kvalificerad medverkan i för var och en tillräcklig omfattning bland dem som är aktiva i arbetslivet. Man borde därför pröva att också använda sig av pensionärer. Både personer från utbildningssektorn och från arbetslivet i övrigt bör kunna komma i fråga. Det är viktigt att till- synen inte får karaktären av en revision av utbildningens yrkesrelevans från central nivå – det är en uppgift för ledningsgrupperna och övriga lokalt medverkande från arbetslivet, medan tillsynen avser att studera att så sker. Därför är det viktigt att de medverkande alltid har ett levande intresse för yrkesutbildning och mindre viktigt att de är förankrade i just det arbetsliv den enskilda utbildningen avser. Det innebär inte att vi anser att man i första hand skall engagera medverkande med en bakgrund i utbildningsväsendet. I ett avseende anser vi att tillsynen bör skärpas och det är utbild- ningarnas eget kvalitetsarbete. Den utvärdering, uppföljning och t illsyn som KY-styrelsen kommer att genomföra enligt vårt förslag kan också bidra till det kvalitetsarbete varje utbildning måste ägna sig åt. Som vi sagt tidigare är vår åsikt att en oberoende utvärderingsverk- samhet skall verka interaktivt och med återföring till utbildningsanord- narna. Utvärderingen skall syfta till att lämna direkta konkreta bidrag till 52 Överväganden och förslag SOU 1999:122 utvecklingen av KY. För att det skall fungera krävs inte bara att den som genomför utvärderingen har en stark ambition att samverka med utbildningsanordnarna, utan också att de i sin tur engagerar sig i och får möjligheter att påverka utvärderingens inriktning. Deras direkta med- verkan är en förutsättning för att en utvärdering med dragning åt utvecklingsarbete över huvud taget skall bli meningsfull. Den centrala uppföljningen kommer att förse utbildningsanordnaren med information om bl.a. rekrytering, avhopp och hur många som får anställning, både för den egna utbildningen, andra i samma bransch och totalt. Tillsynen kommer huvudsakligen att ta sikte på kvalitetsaspekterna och fungera som ett samtal om detta snarare än en redovisning av fel och brister. Ambitionen bör vara att åstadkomma ett erfarenhetsutbyte där utbildningsanordnaren kan bidra med sina kunskaper och därmed berika dem som genomför tillsynen, medan deras bidrag blir att tillhandahålla kunnande framför allt grundat på erfarenheterna från andra utbildningar. Det väsentliga kvalitetsarbetet måste emellertid den ansvarige utbildningsanordnaren stå för själv. Vi tror att det är viktigt att en utbildningsanordnare redan från början tänker igenom hur kvalitets- arbetet kan bedrivas och formulerar detta för sig själv och den som skall pröva ansökan. Vi förordar därför att en redovisning av det egna kvalitetsarbetet alltid skall finnas med i en ansökan om att få anordna en kvalificerad yrkesutbildning. Kvalitetsarbetet är så väsentligt att redovisningen bör ingå i utbildningsplanen och därmed fastställas av KY-styrelsen. Det innebär också att avsteg inte kan göras utan att sty- relsen medgett det. Regeringen bör inte fastställa villkor på innehållet i denna redovis- ning, eftersom det dels skulle bli ett uttryck för onödig detaljreglering, dels hämma KY-styrelsens eget utvecklingsarbete avseende de krav som bör ställas på en utbildning. Ett hjälpmedel i det avseendet skulle kunna vara en fortsättning på det material tagit fram ("") för sin utvärdering. Materialet har i och för sig haft till syfte att bidra till den centrala utvärderingen, men till sitt upplägg är det ett redskap för kva- litetsutveckling på lokal nivå. Enligt vår mening kan det vara lämpligt att ett sådant hjälpmedel tillhandahålls, men det bör inte vara obligatoriskt att använda det. Kvalitetsarbete måste för att vara godtagbart innefatta både de stu- derande och arbetslivet, båda lika viktiga. De studerande har i en utbildningsform som denna ovanligt goda möjligheter att bidra till kvalitetsarbetet, eftersom de själva kan stämma av den skolförlagda delens yrkesrelevans under sina LIA-perioder. Vår erfarenhet från till- synsverksamheten är också att de har välgrundade uppfattningar om Överväganden och förslag 53 utbildningens kvalitet och också goda förslag. Arbetslivets synpunkter kommer alltså delvis fram redan genom de studerandes deltagande. Ledningsgruppernas uppgift är att se till att kvalitetsarbetet fungerar. Det kräver att resultat rapporteras och åtgärder förankras. Led- ningsgruppernas arbetslivsföreträdare kan och bör dessutom användas för att hålla ögonen på utvecklingen av branschen i ett framtidsper- spektiv. Vi anser alltså att en redovisning av kvalitetsarbete och egenutvär- dering alltid bör ingå i en ansökan om att få starta en KY. Vilka områ- den som särskilt bör uppmärksammas i det sammanhanget måste givet- vis bedömas över tiden med hänsyn till de behov som visar sig under verksamhetens gång. F.n. finner vi följande områden angelägna. Utbildningen skall ge de studerande möjligheter att utveckla sina kunskaper utöver vad de fått i gymnasieskolan. En åtgärd kan vara att utbildningens innehåll kurs för kurs analyseras i förhållande till gymnasieskolans mål. Härvid måste man också beakta utbildningens sammansättning i dess helhet. Trots att en utbildning till stor del består av moment på gymnasienivå kan sammansättningen ändå ge ett mervärde. Kravet på en KY skall dock alltid vara högre i fråga om graden av färdigutbildning än vad som gäller för gymnasieskolan, som ju är yrkesförberedande. En indikator på utbildningsnivån kan också vara den tilltänkta personalsammansättningen. Utbildningen skall ge de studerande möjligheter att utveckla andra färdigheter än ämnesanknutna såsom problemlösningsförmåga, förmåga att se helheter och samarbets- förmåga. En del av detta kan man säkert lära sig genom undervisning, men vi anser att det i första hand är en fråga om arbetssätt i utbild- ningen, både under den skolförlagda och den arbetsplatsförlagda delen. För att säkra detta kan man redovisa den pedagogiska upplä ggningen och hur samverkan mellan utbildningens olika delar skall upprätthållas. Därmed avses att de studerande lär sig rätt saker i förhållande till arbetslivets behov. För att mäta detta bör alltid kvalitetsarbetet innefatta handledarnas bedömning. Det händer att utbildningsanordnarna anser det tillräckligt att kontrollera yrkesrele- vansen via ledningsgruppen, men dels företräder den inte hela det berörda arbetslivet, dels har inte alltid ledningsgruppens ledamöter några kontakter med de studerande . Genom att direkt ta med handledarna får man förstahandssynpunkter på om utbildningens nivå är den rätta, om man får lära sig rätt saker under den skolförlagda delen och om de studerandes kompetens gör dem attraktiva på arbetsmarknaden och förser dem med en god utvecklingspotential. Ett annat sätt att testa yrkesrelevansen är att redogöra för de ingående kursernas innehåll och upplä ggning inför ledningsgr uppen. 54 Överväganden och förslag SOU 1999:122 Arbetslivets medverkan i genomförandet av utbildningen är också betydelsefullt. Denna medverkan kan ske både genom utbildningsut- veckling och genom direkt medverkan. Utbildningsutvecklingen kan innefatta sådant som att lärarna får tillfälle att följa verksamheten i arbetslivet någon tid för att bättre kunna koppla sin undervisning till aktuella förhållanden i arbetslivet och för att höja sin kompetens inom yrkesområdet. Arbetslivet kan också bidra med exempel och projekt- förslag. Det är viktigt att varje utbildning har former för samverkan mellan skola och arbetsliv som gör att lärarna i den skolförlagda delen är förtrogna med det arbetsliv de utbildar för. Arbetslivets direkta medverkan i utbildningen sker naturligtvis främst under . Vår erfarenhet är att även den skolförlagda delen av utbildningen i någon utsträckning bör involvera yrkesverksamma. Detta skänker en legitimitet hos utbildningen bland de studerande som har en starkt motiverande effekt. Det gör också att utbildningens yrkesaktualitet blir högre än vad som någonsin kan presteras av utbildningsväsendet självt. Utbildningsresultaten, de studerandes motivation för studierna och yrkesrelevansen blir bättre om hela utbildningen genomsyras av de övergripande yrkesmål som varje utbildning skall ha. Det innebär att innehållet i varje ämne på något sätt anknyts till den kommande yrkes- verksamheten. Det är erfarenhetsmässigt bättre om exemplen i mate- matik är realistiska och anknyter till det räknande man kommer att ägna sig åt i sin anställning. Också i andra allmänna ämnen som ekonomi och språk uppnår man ofta goda resultat genom att även de ämnena präglas av utbildningens röda tråd. Icke-facklärare måste givetvis få hjälp med detta från andra kolleger eller kanske ännu hellre från arbetslivet. De studerandes medverkan. Därmed avser vi att de studerande både i fråga om utbildningarnas upplä ggning och det dagliga arbetet skall ha goda möjligheter att framföra sina synpunkter och att den dagliga verk- samheten präglas av en arbetsgemenskap. För att nå goda utbildnings- resultat är det också viktigt att de studerande är reellt involverade i kvalitetsarbetet. Dels är vår erfarenhet att de studerandes omdöme oftast överensstämmer med andra intressenters, dels anser vi att ett aktivt studerandeengagemang i kvalitetsarbetet bidrar till de personlig- hetsutvecklande kompetenser utbildningarna skall ge vid sidan om ämneskunskaper och yrkesfärdigheter. Inlärningen i många av utbild- ningarna förutsätter att den studerande tar ett stort eget ansvar för sitt lärande, medan utbildningen tillhandahåller verktygen. Det är knappast möjligt att upprätthålla en sådan peda gogisk metod utan att de stude- rande har ett betydande inflytande på utbildningen och utan att använda deras kunskaper och erfarenheter i utvecklingen av utbildningen. formella aspekterna på studerandeinflytandet har vi funnit mindre Det är utan vidare så att studeranderepresentanterna i väl fungerande ledningsgrupper både har vägande synpunkter och bemöts med intresse Hur många de är och om de är ledamöter eller adjungerade är av mindre betydelse. Några klagomål från de studerande har aldrig framförts i det avseendet. Vi har fått det intrycket att det även från de studerandes utgångspunkt är viktigare att arbetslivet har majoriteten i Planeringen av kvalitetsarbetet. Tre aspekter bör alltid ingå i beskrivningen av kvalitetsarbetet: vad man avser att göra, hur man kontrollerar att det görs och hur man kontrollerar och följer upp resul- Kvalitetsredovisningen bör således beskriva vilken personal man avser att ha som ett komplement till den mera regelmässiga om de formella krav som ställs på de medverkande i den skolförlagda En jämförelse bör göras av utbildningens nivå i relation till andra delar av utbildningsväsendet. Man bör redovisa hur arbetslivets medverkan i utbildningen kommer att genomföras och hur utbildningens aktualitet i förhållande till utvecklingen i arbetslivet säkras. pedagogiska metoderna bör presenteras med utgångspunkt i både ett inlärningsperspektiv som sådant och för att främja de studerandes mera Det kan vara svårt för en utbildningsanordnare att i förväg dokumentera den pedagogiska upplä ggningen som i så hög grad är en attitydfråga. Man kan dock lägga fast en grundsyn och redovisa hur man avser att implementera kontaktvägar, exempelvis genom att ha en utbildningsansvarig som är tillgänglig för de studerande och väl insatt i utbildningen. Man bör beskriva hur man avser att få de studerande att medverka i kvalitets- arbetet och i utvecklingen av utbildningen och hur man kommer att göra för att engagera de studerande i den dagliga verksamheten. Kontrollen kan t.ex. utformas som ett rapportsystem avseende vid- tagna åtgärder, både i fråga om den dagliga driften (genomförda lek- tioner, avstämning av undervisningens innehåll mot kursmålen, kun- skapsprov och -resultat i förhållande till kursmålen, studiebesök, LIA- placeringar m.m.) och utvecklande och korrigerande åtgärder. Ett rap- portsystem bör innefatta mottagarsidan. Resultatkontrollen och -uppföljningen bör innefatta att handledarnas uppfattning om utbildningens yrkesrelevans inhämtas. Man kan också ha ett mera långsiktigt perspektiv så att man frågar tidigare studerande om vilken nytta de haft av utbildningen och vilka kunskaper de med sin yrkeserfarenhet anser kan slopas eller tillföras. Givetvis innefattar resultatkontrollen också de studerandes kunskaper. En ordning för hur de 56 Överväganden och förslag studerandes uppfattning inhämtas både om de ingående kurserna, inkl. LIA-perioderna, och om utbildningen som sådan bör finnas. Samman- fattande skriftliga utvärderingar i enkätform bör företas åtminstone under utbildningen. En sådan enkät bör göras i slutet av varje utbildning. Vi vill avråda från ett alltför flitigt bruk av enkäter, eftersom det verkar störande och kan tas som en ursäkt för att undvika det viktiga samtalet om utbildningen. Återkopplingen till de studerande liksom rapporteringen till ledningsgruppen bör re dovisas. Slutligen bör resultat- och åtgärdsuppföljning re dovisas. 1.5KY och andra utbildningsformer Den kvalificerade yrkesutbildningen har i försöksverksamheten inte utvecklat någon tydlig gräns mot andra utbildningsformer vad innehållet och nivån beträffar. Kunskapsinnehållet kommer huvudsakligen från arbetslivet, gymnasieskolan, komvux påbyggnadsutbildningar och högskolan. är det inte fråga om att hela kurser ograverat inför- livas i en KY, utan innehållet tillrättaläggs för att överensstämma med de utbildningsmål respektive utbildning har. Man kan alltså säga att de kunskaper en KY förmedlar ofta är specifika för just den utbildningen, även om det ämnesteoretiska innehållet tillhandahålls av gymnasie- skolan, komvux och högskolan. Sammantaget skall utbildningens inne- håll ligga på en eftergymnasial nivå och detta markeras också i intag- ningsvillkoren. Man kan inte heller hävda att KY är unik till sin upplä ggning. Det finns både högskoleutbildningar, gymnasieutbildningar och påbygg- nadsutbildningar som består av montage från olika utbildningsprodu- center och innehåller arbetsplatsförlagda inslag. I detta avseende är emellertid KY konsekvent, till skillnad från andra utbildningsformer. Enligt vår mening är det meningslöst att försöka åstadkomma en mer särskiljande och tydligare avgränsning i förhållande till resten av utbildningsväsendet än den som redan gjorts i propositionen, lagen och förordningen. Nivåmässigt är KY en eftergymnasial utbildningsform, men det är i sig inte ett särskilt entydigt begrepp – en KY på ett yrkesområde där det saknas gymnasial grundutbildning börjar naturligtvis på en helt annan nivå än en utbildning som bygger på en gymnasieutbildning. På samma sätt är det i andra eftergymnasiala utbildningsformer; högskoleutbildning i främmande språk startar naturligtvis på helt olika nivåer beroende på om språket kan läsas i gymnasieskolan eller inte. Överväganden och förslag 57 Eftersom KY är en ny utbildningsform kan den till skillnad från andra i större utsträckning definieras i förhållande till återstoden av utbild- ningsväsendet. I den meningen kan – och bör – KY vara en komplet- terande utbildningsform. KY bör producera sådan eftergymnasial yrkesutbildning som inte kommer till stånd i andra delar av utbild- ningsväsendet. Det kan naturligtvis inte vara det enda eller kanske ens det huvudsakliga kriteriet, men det kan tjäna som ett riktmärke när man försöker precisera KY:s uppgift i förhållande till annan utbildning. KY bör alltså syfta till att åstadkomma ny, arbetslivsnära utbildning. Naturligtvis kan den inte alltid, eller ens i allmänhet avse helt nya yrken. Det förhållandet att det redan finns någon utbildning inom ett yrkesområde är därför inte tillräckligt för att det inte också skall kunna finnas en KY på området i fråga. Däremot bör utbildningsmässiga dubbleringar undvikas: En KY och en annan utbildning bör inte i sina helheter överensstämma i fråga om kursinnehåll, omfattning av och innehåll i lärande i arbete, nivå, yrkesmässiga förutsättningar och över- gripande mål. Normalt sett bör graden av färdigutbildning vara högre i KY, d.v.s. den som gått igenom en KY bör vara användbar på en arbetsplats, utan någon längre inskolning. Även om man ser KY på detta sätt, som en kompletterande utbild- ningsform, blir gränserna till andra utbildningsformer inte självklart givna. På områden där högskolan bedriver många utbildningar och där de kvalificerade yrkesutbildningarna inrymmer ett kunskapsstoff som är relativt teoretiskt blir gränsen ändå otydlig. Detta gäller t.ex. utbild- ningar inom ekonomi, turism och i viss mån IT.