sou · GNB351d3 · 2000-01-01 00:00:00 — I anmäldes mellan 6 och 27 fall/år enligt den kliniska rapporteringen. Såväl den kliniska som den parasitologiska rapporteringen är otillförlitlig då endast fall av medfödd toxoplasmos skall rapporteras men andra fall också har kommit med. Organismen har olika utvecklingsstadier varvid infektion hos NDWWVOlN WHW är central. Katter infekteras av inaktiva cystformade toxoplasma- organismer i sina bytesdjur och utsöndrar därefter via avföringen cystor som kläcks i fuktig jord. Därifrån kan t.ex. barn smittas i sandlådor. För vuxna är förtäring av ofullständigt upphettat kött sannolikt den vikti- gaste smittvägen. Person–till–person-smitta förekommer ej. Man kan inte statistiskt belägga ökad risk för toxoplasmos hos katt- ägare. Sannolikt beror det på att de viktigaste smittvägarna går via jord (t.ex. dåligt sköljda grönsaker) och dåligt upphettat kött vilket tillsam- mans innebär att toxoplasmos är en livsmedelssmitta. Från denna ut- gångspunkt kan man rekommendera gravida kvinnor att iakttaga försik- tighet med sådana livsmedel. Rekommendationen gäller inte kvinnor där man via serologisk test har påvisat genomgången toxoplasmainfek- tion. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Inkubationstiden anges vanligen till 8–efter förtäring av smit- tat kött. Larver vandrar ut i muskulaturen vilket ger symtom i form av feberreaktioner, muskelömhet och svullnad speciellt svullnad runt ögo- nen. Varierande grad av allmänsymtom beroende på graden av infek- tion och den allergiska reaktion som maskarna ger upphov till. Kompli- kationer kan uppträda från ögon, hjärna och hjärta, det senare leder till döden (jämför Andréexpeditionen! Behandling sker med maskmedel (mebendazol) och ofta i kombina- tion med cortison för att dämpa den allergiska reaktionen. Klinisk och serologisk. Ökning av s.k. eosinofila blodkroppar. sällsynt i med ett fall den senaste . 1961 orsakades ett epidemiskt utbrott av korv i med 84 fall. Den klassiska smittkällan har varit svinkött. I är denna nu ovanlig till följd av väl fungerande livsmedelskontroll. Av aktuellt intresse kan vara kött från vildsvin och björn. Specifikt för trichinos är att en månads djupfrys- ning med dödar trichinos liksom genomstekning/ kokning. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Tuberkulos (Tbc) Tuberkulosbacillen, Mycobacterium tuberculosis. En s.k. syrafast stav- bakterie. Tbc hos människa kan också orsakas av Mycobacterium bo- vis, nötkreaturens tuberkulos. Efter en inkubationstid på 4–drabbas individen av en vanli- gen symtomfri SULPlULQIHNWLRQ som i regel läker ut och eventuellt lämnar en diskret förändring på lungröntgen t.ex. i form av en förkal- kad körtel. I av fallen kan tuberkulosen dock utvecklas till sym- tomgivande sjukdom. För övriga räknar man med ett livslångt bärar- skap där symtomgivande sjukdom kan bryta ut senare i livet, framför allt vid försämring av immunitetsläget. Genomgången primärinfektion ger omslag i den s.k. WXEHUNXOLQ UHDNWLRQHQ. Denna ingår av tradition i hälsokontrollsundersökningar under namnet Mantoux, PPD etc. Tuberkulinreaktionen slår också om efter vaccinering mot tbc, s.k. BCG-vaccinering. Tbc är välkänd som de underpriviligierades sjukdom och av dagens fall återfinns i . Före välfärdssamhället hade tbc en liknande skräckartad innebörd som cancer i dagens samhälle. Likhe- terna var också flera, efter månader eller år av tärande sjukdom gick man mot döden. Tuberkulosen kunde och kan också ge en mängd olika sjukdomsmanifestationer genom att tuberkuloshärdarna satte sig i skif- tande organ liksom cancertumörer. Det händer fortfarande att dagens svenska läkare, som är mindre vana vid tuberkulos, förväxlar tuberku- los i skelett, bukorgan etc. med cancer. Den vanligaste formen av symtomgivande tuberkulos är emellertid lungtuberkulos som svarar för cirka 3/4-delar av fallen. Smygande (ofta nattlig) feber, avmagring och blodig hosta är klassiska symtom. Tbc är liksom cancer en destruktiv sjukdom som löser upp normala organ- strukturer i anslutning till härdar. I lungorna uppkommer därmed hål, s.k. kaverner. Obehandlad lungtuberkulos innebär en 50 %-ig mortalitet inom loppet av . Även vid behandling sker läkningen med ärrbild- ning som efterlämnar mer eller mindre uttalade permanenta lungskador med nedsatt livslängd och livskvalitet. Mycobacterium tuberculosis kan också ge andra sjukdomsbilder varav praktiskt taget alla kan förväntas ge mer eller mindre bestående men efter utläkning. Som exempel kan nämnas tuberkulös meningit (hjärnhinneinflammation), miliartuberkulos: en utsådd av tuberkulos i hela kroppen – ett svårdiagnosticerat tillstånd som oftast leder till dö- den. Skelettuberkulos med deformiteter i exempelvis ryggraden. Tuber- kulos i äggledarna som kan leda till sterilitet etc. Mycobacterium bovis kunde via smittsam opastöriserad mjölk ge tuberkulos i magtarmkanalen alltifrån s.k. skrofler, tuberkulösa lymf- körtlar på halsen, till tarmtuberkulos. Symtomgivande tuberkulos kan bero på ny smitta, s.k. reinfektion. Ofta är det istället den latenta tuberkulosen som blommar upp, en s.k. reakti- vering. Denna reaktivering är helt beroende av värdens bristande för- måga att försvara sig mot infektionen, immunförsvaret. Exempel på svackor i immunförsvaret är graviditet, mässling i , alkoho- lism och diverse kroniska sjukdomar samt cortisonbehandling. HIV-infektion är emellertid den i särklass viktigaste bakgrun- den till en immunsvikt som lämnar fältet fritt för tuberkulosbacillen och som globalt sett drastiskt har ändrat fundamenta inom tuberkulosepidemiologi och behandling. Genom HIV-epidemin har tbc ryckt fram i och i bl.a. har tbc hos AIDS-sjuka gett upphov till mycket svårbehandlade multiresistenta stammar, se avsnittet 0XOWLUHVLVWHQWD EDNWHULHU. Här beskrivs också principerna bakom Mikroskopi av upphostningar (sputum) kan ge en snabb diagnos. Före- komst av syrafasta bakterier i sputum är tecken på smittsam lungtuber- kulos. Bakteriologisk odling är annars grunden och ger anvisning om behandlingsmöjligheter. Den är dock tidsödande, veckor. Inte ens till- komst av molekylärbiologisk diagnostik har motsvarat förvänt- ningar om snabb och säker diagnos vid oklara fall. har multiresistenta stammar bör- jat breda ut sig och finns bland annat i där tbc är på fram- marsch. 500–600 fall anmäls i , de flesta av dem är hit- tills känsliga för standardbehandling. Människan är reservoar för Mycobacterium tuberculosis. tuber- kulos i har tidigare förekommit hos nötkreatur men kreaturs- tuberkulos är nu utrotad. Istället har bovin tbc dykt upp bland impor- terade hjortar som uppföds i hägn. Bortsett från bovin tuberkulos som spreds med opastöriserad mjölk är tuberkulos en luftburen droppsmitta men kräver i regel nära och långvariga kontakter, hushållssmitta. Observera att flertalet fall med V\PWRPJLYDQGH tbc är reaktiverade fall där smittan förvärvats i barn- domen, se ovan. Ett levande försvagat vaccin finns, det s.k. Calmette-vaccinet eller BCG (Bacillus Calmette-Guérin). I gavs detta allmänt till ny- födda . Den allmänna vaccineringen upphörde då dels p.g.a. diskussion om effektiviteten och behovet, dels vaccinbiverk- ningar där själva vaccinstammen gav upphov till en behandlingskrä- vande infektion. Hälsokontroll med lungröntgen av riskgrupper, t.ex. invandrare är viktig. Isolering och behandling av smittsamma fall samt kontaktspår- ning. Skärpt uppmärksamhet angående risken för introduktion av multi- resistenta stammar som kan utgöra ett formidabelt behandlingsproblem. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Tularemi (harpest) Francisella tularensis, en gramnegativ stavbakterie. I typ B: Francisella tularensis palearctica som är mildare än den nordameri- kanska typ A. Inkubationstiden anges vara 2–. Efter ett häftigt influensalik- nande insjuknande med hög feber beror de följande symtomen på in- gångsporten. Vanligast är via hud där ett utslag omvandlas till en krater och åtföljs av svullnad av motsvarande lymfkörtel. get kan förekomma om man fått i sig smittämnet via dryck och från lungorna via inandning. Liksom för pest är lungformen farligast och har i obehandlade fall mortalitet, i genomsnitt är mortaliteten 5–i obehand- lade fall. Siffrorna gäller här , den skandinaviska varianten är mindre aggressiv. Med korrekt antibiotikabehandling är mortaliteten försumbar och prognosen god. Bakteriologisk odling (är dock farlig för personalen) och serologi. Infektionen finns i stora delar av norra halvklotet. I har den en utpräglat epidemisk karaktär till stor del beroende på den cykliska förekomsten av gnagare. Sålunda anmäldes den senaste allt mellan 0 fall 1990 och 133 fall 1995. anmäldes 2 739 fall, flertalet från . se karta: Utbredning i av ockelbosju- kan, nehpropathia epidemica och tularemi, sid 261. Tularemi är således en zoonos där reservoaren är flera arter av gnagare bl.a. fjällämlar, sorkar, kaniner och harar. Spridning kan ske genom direktkontakt med smittat djur eller via vatten, hö eller dylikt som kon- taminerats av djuren. I sprids smittan med insekter i av fallen, framför allt via m ygg, men också fästingar och bromsar. Laboratoriesmitta är välkänd. Person–till–person-smitta anses ej förekomma. Ett vaccin finns för speciella riskgrupper, t.ex. laboratoriepersonal. Strikt zoonos: Kontroll är i övrigt beroende av ekologiska faktorer: reservoarens numerär. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Tyfoidbacillen, Salmonella typhii. En gramnegativ stavbakterie. Namnet tyfoid(feber) används numera för att undvika begreppsförvir- ring med engelskans "typhus" som betecknar fläckfeber. Den äldre svenska beteckningen nervfeber antyder att sjukdomen, trots att det är en salmonellos, inte räknas bland diarrésjukdomarna. Efter en inkubationstid som vanligen ligger mellan sker ett gradvis insjuknande i en långvarig feber som åtföljs av skiftan- de grad av allmänpåverkan, eventuell omtöckning (tyfus betyder moln). Pulsen kan vara förlångsammad och ganska sällan uppträder utslag. Tyfoidfeber är en VHSVLV dvs. allmän blodförgiftning och som sådan all- varlig med en mortalitet på i obehandlade fall. Med snabb anti- biotikabehandling kan mortaliteten reduceras till . Febern är ofta, även vid behandling, långvarig och kan pågå i veckor med avmag- ring, eventuellt håravfall. Utsådd av bakterier kan ge nerslag i bl.a. ske- lettet. Initialt är patienten förstoppad. Eventuell diarré uppträder mest som ett sensymtom men har då betydelse för smittspridningen. Odling från blod ger diagnosen vid sjukdom. Odling från avföring av- slöjar smittbärare. I importsjukdom med cirka 20–30 rapporterade fall . Of- ta från eller . Tyfoid är PlQQLVNDQV salmonella och förekommer ej hos djur. Den sprids i första hand som livsmedelssmitta, men då infektionsdosen är låg kan kontaktsmitta också förekomma. ge långvarigt, ibland kroniskt bärarskap vilket hos livsmedelsarbetare kan starta smittspridning. Nya vacciner har utvecklats med något bättre effekt än det gamla ty- foid/paratyfoid-vaccinet (TAB). Bl.a. förekommer ett levande försvagat vaccin som tas som dryck. I övrigt livsmedelshygienisk kontroll, kontaktspårning, isolering och ev. behandling av smittbärare. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.2). Bakterien Haemophilus ducreyi. Ulcus molle betyder "mjukt sår". I läroböcker kallad mjuk schanker, allt för att skilja sjukdomen från syfilis: "hård schanker". Symtomen är således på de yttre könsorganen ett mjukt VPlUWVDPW sår med åtföljande Inkubationstiden är vanligen 3–. Slemhin- neskadan vid ulcus molle, liksom även vid andra könssjukdomar, ökar mottagligheten för HIV infektion. Sjukdomen är behandlingsbar med antibiotika. Klinisk misstanke verifieras med bakteriologisk odling. Framför allt i tropikerna. I sällsynt och då huvudsakligen som importsmitta. Cirka 2 fall rapporterade . Särskild via prostituerade. Information om säker sex. Kontaktspårning och be- handling av smittbärare. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.3). Bland annat Lassafeber-viruset, ett s.k. arenavirus. Ebolaviruset och Marburgviruset, tillhör gruppen filovirus. Gula febern-viruset skulle kunna räknas hit också. Detta är således ett samlingsbegrepp för en grupp tropiska virussjukdo- mar med likartad klinik. Gula febern kan stå som modellsjukdom, se beskrivning av denna. Allvaret i sjukdomsbilden består framför allt i uppträdandet av blödnings- och koagulationsrubbningar med allmän organsvikt varav döden följer. Mortaliteten i Lassafeber anges till , Marburgvirus till och Ebola till 50–. Klinisk misstanke kan verifieras med virologisk odling och serologi. Endemisk i tropiska . Ett fall rapporterat i . Gnagare är reservoar för Lassafeber och bl.a. apor för filovirus. Sprid- ning mellan människor förekommer framför allt via blodkontakt och kroppsvätskor. I västvärlden har sjukdomsfall orsakats av infekterade laboratoriedjur (apor) och som laboratoriesmitta via infekterade blod- prover. Dödlighet och smittsamhet under svenska förhållanden är mycket svårvärderade då befintliga erfarenheter vunnits ur en helt an- nan miljö. Man anger att blodsmitterisken är extremt hög, möjligen även via oskadad hud. Man befarar att en aerosol av blod- eller kroppsvätskor kan ge luftburen smitta. Patienten är mest smittsam i ett blödnings- stadium, sent i sjukdomsfasen. Specifik behandling saknas. Intensivvård med behandling av bl.a. blödningskomplikationer krävs i avancerade fall. I endemiska områden är sjukdomen en zoonos och beroende av ekolo- giska faktorer. Epidemisk spridning hotar under flyktingkatastrofer. I västvärlden gäller kontroll av importerade försöksdjur: filovirus omfattas av epizootilagen. I är en nationell beredskapsstyrka och en enhet för högrisk- smitta under uppbyggnad för att k unna bistå med råd och omhänderta- gande av misstänkta fall. Spårning och isolering av kontaktfall planeras för att hindra spridning i samhället. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Yersinia enterocolitica av serotyp 3, 8 och 9. En gramnegativ stavbak- terie. Inkubationstiden anges till 4–. Den akuta sjukdomsbilden är jämförbar med campylobacter men förväxlingsrisken med akut blind- tarmsinflammation är här ännu större hos barn. Yersiniainfektioner är särskilt benägna att ge immunologiska sen- reaktioner från bl.a. leder och njurar samt knölros (speciella hudutslag). , framför allt hos immunsvaga individer, kan infektionen gå som sepsis, allmän blodförgiftning. Behandling är i flertalet fall symptomatisk. Antibiotikabehandling påverkar ej förekomst av senreaktioner. Odling från avföringsprov. Vid ledbesvär etc. serologi. Framför allt och , inte minst . Utbredningen kan dels hänga samman med att bakterien anrikas i kyla (tillgång till kylskåp!) och dels att svin tycks vara en viktig reservoar vilket uteslu- ter stora delar av befolkning. Enligt laboratorierapporten förekommer cirka 1 000 fall i . Reservoaren är djur varvid svin brukar utpekas i första hand. Då bakte- rien anrikas i kyla kan man tänka sig att dåligt tillagade vakuumför- packade produkter kan vara en smittkälla. Person–till–person-smitta är ovanlig. Sjukdomen klassas som: Andra anmälningspliktiga sjukdomar (A.2). Borrelia recurrentis är en s.k. spiroket liksom även syfilisbakterien. Smittämnet skall inte förväxlas med vår inhemska fästingburna bor- reliasjukdom. Efter en inkubationstid på 5–insjuknar man i feber med 2–9 dagars varaktighet följt av en feberfri period på 2–och därefter återfall. Sjukdomen har en varaktighet . Behandling sker med antibiotika varvid prognosen är god. Vid obehandlad sjukdom ligger mortaliteten fortfarande . Bakteriologisk odling och serologi. Begränsade delar av , och . Inga fall från den senaste . Sjukdomen uppträder i två former. En epidemisk lusburen form där människan är reservoaren och en endemisk fästingburen form där gna- gare är reservoar. Spridning sker endast via vektorn (lusen eller fäs- tingen). Lusbekämpning vid epidemier. Sjukdomen klassas som: Samhällsfarlig sjukdom (1.1). Epidemiska sjukdomar som inte omfattas av anmälningsplikt En spiroket (liksom syfilisbakterien). Fästingburen borrelios blev allmänt känd i först via ameri- kanska upptäckter . efter fästingbettet överförs smittämnet varefter de första symtomen brukar visa sig . De består i typiska fall av en blåröd hudrodnad som sakta spri- der sig ringformigt, kallad erythema migrans. I det stadiet är sjukdomen lätt att bota med antibiotika, t.ex. en enkel penicillinkur. Obehandlat försvinner hudutslaget varefter andra symtom kan dyka upp efter månader (jämför syfilis). De sena och allvarliga sjukdomsformerna är i första hand engage- mang av centrala nervsystemet QHXURERUUHOLRV. tomen i huvudvärk, kanske bilden av en lindrig hjärnhinneinflammation samt, – mest typiskt – förlamningsymtom från en av de s.k. kranialnerverna varav halvsidig DQVLNWVI|UODPQLQJ är Svår och envis nervsmärta är ett annat vanligt symtom. En bild av GHPHQV har också beskrivits. Andra yttringar av sen borrelios kan bestå i kroniska hudföränd- ringar, engagemang av hjärta eller ledsjukdom. Svårigheten med alla dessa senstadier är att ställa rätt diagnos och därmed möjliggöra rätt be- handling som består av antibiotika i högdos. Prognosen vid sena ytt- ringar av borrelios från framför allt centrala nervsystemet är i huvudsak god men beroende på när behandlingen sätts in och även vid utläkning är långa konvalescensperioder vanliga, vissa patienter får bestående men. Den första hudmanifestationen, erythema migrans, är en klinisk diag- nos. Diagnos på senstadiet ställs med serologiska metoder, ofta genom s.k. lumbalpunktion (ryggmärgsprov). Borrelios är ingen anmälningspliktig sjukdom och förekomsten är därför behäftad med osäkerhet. Borrelios förekommer i hela , och . Det uppskattade antalet är 5 000– 10 000 kliniska fall/år varav den första hudmanifestationen, erythema migrans, svarar för . Förekomsten är markant högre i Sydöstra dvs. Enligt studier på blodgivare har 10–av 50–60-åringar antikroppar mot sjukdomen i jämfört med hälften så många i riket i övrigt. Av de kliniska borreliafallen är QHXURERUUHOLRV. Cirka hälften av dessa har fått sin diagnos genom lumbalpunktion. Den s.k. vektorn är i huvudsakligen vår vanliga fästing, Ixodes ricinus. av fästingarna är bärare av borrelia. skapet är vanligast i högendemiska områden. Fästingpopulationens storlek är i sin tur beroende av värddjuren där inte minst UnGMXUVVWDP PHQ har stor betydelse. Man har belägg för att det tar åtskilliga timmar innan smittan överförs från det fästingen har börjat suga blod. Person–till–person-smitta förekommer ej. Ett YDFFLQ finns för klinisk prövning i mot den amerikanska va- rianten av borrelios. Förhoppningsvis kan även ett svenskt vaccin fram- ställas men arbetet försvåras av att vi här i landet har tre olika stammar av borreliabakterien. Hälsoupplysning har mycket stor bety- delse med korrekt rådgivning om åtgärder vid fästingbett. Ekologiska förhållanden har som nämnts stor betydelse, jämför avsnittet 6WULNWD ]RRQRVHU. 5HJLVWUHULQJ av borrelios saknas . Den allvarligaste och därmed angelägnaste sjukdomsmanifestationen, QHXURERUUHOLRV är lättast att definiera och därmed eventuellt registrera. Herpes simplexvirus typ 2. Herpesfamiljens virus till vilka hör bl.a. körtelfeber (mononukleos virus), cytomegalvirus, vattenkoppsvirus och herpes simplex-virus har vissa gemensamma egenskaper. Efter den s.k. SULPlULQIHNWLRQHQ stan- nar viruset kvar i kroppen, t.ex. i nervvävnad, för att ibland ge senare återfall som då kallas UHDNWLYHUDG LQIHNWLRQ. De reaktiverade infektionerna är ibland lokala t.ex. vid infektion av herpes simplex virus typ 1 (HSV 1), (munsår) eller utbrott av bältros som är ett resultat av en tidigare vattenkoppsinfektion, ofta som en följd av svikt i immunförsvaret. Herpes virus 6 har påvisats vara orsak till tredagarsfeber och herpes virus 8 tycks ligga bakom Kaposis sarkom, en elakartad tumör hos AIDS-patienter. Denna framställning handlar således om JHQLWDO herpes simplex infek- tion som i flertalet fall orsakas av herpesvirus 2 (HSV 2). Det besläk- tade herpesviruset, HSV 1, drabbar i första hand munslemhinnan men en viss överlappning förekommer i lokalisationen av HSV 1 och 2. Eftersom genital herpes sprids som en venerisk smitta uppträder pri- märinfektionen i typiska fall såsom blåsor i och på könsorganen, särs- kilt hos kvinnor. Blåsorna kan vara mycket smärtsamma och ibland förenade med smärtutstrålning i kringliggande nerver. Risken för nWHU IDOO, dvs. reaktiverad infektion enl. ovan kan för vissa kvinnor medföra ett återkommande svårt lidande. Under primärinfektionen och även i samband med återfallen är patienten smittsam. Genital herpes drabbar också i hög utsträckning homosexuella män varvid blåsorna och smärtan lokaliserar sig till ändtarmen. I samband med primärinfektionen förekommer ibland en godartad hjärnhinneinflammation. Den allvarligaste komplikationen till genital herpes simplex är mortillbarn-smitta i samband med förlossning. Risken är störst vid primärinfektion varvid barnet kan drabbas av en dödligt förlöpande sjukdomsbild alternativt svåra bestående skador. Tecken på aktiv genital herpes inför en förlossning är därför indikation för kejsarsnitt. 0|MOLJKHW WLOO EHKDQGOLQJ av allvarliga sjukdomsmanifestationer finns numera med ett säkert men dyrt läkemedel. Läkemedelsbehand- ling trycker ner aktiv infektion och förhindrar återfall under pågående behandling men kan inte utrota viruset ur kroppen. Kan bekräftas med virusodling och serologi. Genital herpes är således i första hand en venerisk smitta. Som framgår av nedan är smittsamheten sannolikt lägre än för många andra veneris- ka infektioner. Människan är reservoar och förekomsten är global. Sjukdomen är ju in- te anmälningspliktig och utbredning mäts genom studier av DQWLNURSSDU (serologi). Förekomsten av HSV 2 antikroppar kan ses som en modell för hur antikroppsstudier används överhuvud taget: Amerikanska studier visar att genital herpes är beroende av socio- ekonomisk status och sexuell aktivitet. Antikroppsförekomsten hos nunnor är och prostituerade . Det är vanligt att PDNDU samliv fortfarande har olika antikroppsstatus vilket då tas som ett tecken på låg smittsamhet. I svenska studier fann man tecken på genomgången herpes 2-infektion hos 24–av ett mödravårdsklientel. Primärprevention med information om säker sex. Vaccin finns ej. Speciell uppmärksamhet i mödravårdssammanhang. Humant papillomavirus (vårtvirus) Humant papillomavirus (HPV) av drygt 70 olika typer. Vårtor på hud och slemhinnor är virusbetingade, varje djurart har sina specifika vårtvirus varför människans vårtvirus kallas humant papil- lomavirus (HPV). Virusutlösta vårtor förekommer på såväl hud som slemhinnor och man har noterat att vårtor i könsorganen – kondylom – sprids sexuellt. En annan observation av äldre datum är att cancer i livmoderhalsen (cervix) är relaterad till antalet sexuella partners . Man har kunnat visa att vissa undergrupper av HPV ger banala hudvårtor, andra genitala vårtor (t.ex. grupp 6 och 11) och ytterligare andra, fram- för allt grupp 16 är associerade till cervixcancer. Eftersom virus endast kan påvisas och typas med sofistikerad molekylärbiologisk teknik är dessa infektioner svåra att studera i stor skala. Specifik antiviral behandling saknas. Såväl vårtor som förstadier till cancer respektive etablerad cancer behandlas "destruktivt" dvs. genom etsning, laser, operation etc. Molekylärbiologisk teknik (s.k. PCR-diagnostik) av direktprov från liv- moderhals, urinrör och eventuellt urin. Typning med andra molekylär- biologiska metoder. )|UHNRPVW RFK VSULGQLQJ I har HPV-infektion studerats i och bl.a. vid gynekologiska ungdomsmottagningar.