sou · GNB3115d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Utredaren och/eller utredningens sekretariat har besökt , Direktiv och disposition 77 , och för att närmare informera sig om hur genomförandet av naturgasmarknadsdirektivet fortskrider. Det har vidare genomförts ett besök i för att få information om den svenska gasmarknaden. Betänkandet är som ovan framgått disponerat i form av tre huvuddelar, en bakgrundsdel, en del med utgångspunkter och en förslagsdel. Bakgrundsdelen inleds med kapitel 2 som innehåller en genomgång av några grundläggande aspekter på naturgasen. Det gäller t.ex. egenskaper samt utbud och efterfrågan på naturgas. Därefter, i kapitel 3, redovisas och diskuteras några utmärkande drag som kännetecknar naturgasmark- naden. I kapitel 4 beskrivs den svenska naturgasmarknaden. Kapitel 5 innehåller en analys av naturgasfrågan i , närområdet och Euro- pa. Kapitlen med utgångspunkter inleds med kapitel 6 som behandlar den svenska lagstiftningen på naturgasområdet. I kapitel 7 redovisas EG:s naturgasmarknadsdirektiv. Kapitel 8 innehåller en analys av olika effek- ter som kan tänkas uppstå till följd av att naturgasmarknadsdirektivet genomförs. Det gäller t.ex. reglerna för tillträde till och öppning av marknaden och olika former av undantag. I kapitel 9 redovisas pågående arbete med att genomföra direktivet i några andra länder. Avslutningsvis redovisas utredningens överväganden och förslag i kapitel 10. Kapitel 11 innehåller författningskommentarer. I detta inledande kapitel görs en kort genomgång av några grundläggan- de aspekter på naturgasen. Det gäller t.ex. användningsområden samt utbud och efterfrågan på naturgas. Avsikten är närmast att ge en över- siktlig beskrivning av hur naturgasmarknaden har utvecklats. I avsnitt 2.1 redovisas naturgasens egenskaper och miljöpåverkan. En kortfattad beskrivning av ett gasledningssystem redovisas i avsnitt 2.2. Det gäller bl.a. anläggning av ledning, markpåverkan och risker. Avsnitt 2.3 innehåller en redovisning av utbud och efterfrågan på naturgas. I av- snittet analyseras hur reserver, produktion och konsumtion av naturgas har utvecklats. När det gäller konsumtionen redovisas bl.a. självförsörj- ningsgrad, energianvändning, användningsområden och prognoser över den framtida utvecklingen. Avsnitt 2.4 innehåller avslutningsvis en kort beskrivning av naturgasnätet i . Naturgas består av gasformiga kolväten med metan () som huvudbeståndsdel. Övriga beståndsdelar är propan, butan och högre kol- väten, koldioxid och kvävgas. Metanmolekylen består av fyra väteatomer och en kolatom. Den höga andelen väte ger vid förbränning mer vatten och mindre koldioxid än tyngre kolväteföreningar som olja och kol. Naturgas bildar inget slagg eller sot vid förbränning. Den kan genom sin gasformighet förbrännas utan att det först åtgår den energi för uppvärmning som krävs för att förgasa flytande och fasta bränslen och göra dem brännbara (, 1995). Naturgas är lukt- och färglös samt lättare än luft. Gasen är inte gif- tig, och kan bara brinna om den har en inblandning i luft på mellan . Eftersom naturgas är lättare än luft stiger den snabbt uppåt vid ett eventuellt läckage och späds ut till en obrännbar blandning (, 1995). Genom sin gasformighet transporteras naturgas vanligtvis i rörled- ningssystem, vilket kräver stora investeringar. Stora skalekonomiska fördelar kan erhållas eftersom merkostnaden för en investering i ett rör av en något grövre dimension är marginell i jämförelse med den ökning av volymen gas som därmed kan transporteras (SOU 1995:140). Natur- gas kan även kylas ner så mycket att den övergår i flytande form (-161 C) och denna fasomvandling innebär att den får en betydligt mind- re volym, s.k. Liquefied Natural Gas (LNG). Transporterna sker då med särskilda fartyg till hamnförlagda terminaler där förgasning sker för vi- dare transport till markförlagda ledningar. Naturgas är ett fossilt bränsle, men innehåller små mängder kväve och mycket små mängder svavel 1. Vid förbränning ger naturgas upphov till lägre utsläpp av skadliga ämnen än vad andra fossila bränslen gör. Ut- släppen av kväveoxider, som orsakar försurning, är betydligt lägre jäm- fört med andra konventionella bränslen (Tabell 2.1). Orsaken är att na- turgas innehåller små mängder kväve och att förbränningstemperaturen kan hållas låg. Tabell 2.1 Utsläpp från olika bränslen baserat på dagens anläggningar Svavel (mg/MJ) (mg NO2/MJ) Koldioxid (g/MJ) Tungmetaller (µg/MJ) Kolväten ( µg/MJ) Stoft (mg/MJ) Anm.: Utsläppen varierar i vissa fall kraftigt beroende på bränslenas sammansättning, reningsteknik, förbränningsteknik etc. 1Innehåller så små mängder att de ej är detekterbara. 2Gäller under förutsättning att nyplantering av skog sker i samma omfattning. Källa : (1998). 1 För att upptäcka utsläpp eller läckor av naturgas tillsätts ett luktämne som innehåller svavel. Naturgas i sig innehåller mycket små mängder svavel. Förbränning av naturgas ger även lägre utsläpp av koldioxid än olje- och kolförbränning. Metan, som är huvudbeståndsdelen i naturgas, är dock en starkare växthusgas än koldioxid, vilket gör frågan om läckage vid produktion, distribution och användning viktig. Bedömningar pekar på att utsläpp och läckage i moderna anläggningar understiger av produktionen (, 1995). De regionala variationer- na är dock betydande. Utsläppen från t.ex. den nuvarande gasledningen i uppgår till . Exkluderas de gamla stadsgasnäten uppgår läckaget till (SOU 1995:140). Brytpunkten, där naturgasen förlorar sin växthusgasfördel jämfört med andra fossila bränslen, ligger på ca 5–läckage (, 1995). Naturgas behöver vidare inte bearbetas, transporteras med fordon till kunden eller varmhållas. Transporter av naturgas sker till övervägande del i markförlagda led- ningar (gasen kan även som tidigare framgått transporteras i flytande form via fartyg, s.k. LNG). Ett gasledningssystem består av överfö- ringsledningar (mer än fyra bar) bestående av stam- och grenledningar med tillhörande mät- och reglerstationer samt distributionsledningar (högst fyra bar) bestående av fördelnings- och distributionsledningar med reglerstation och servisledning (högst 100 mbar). Stam- och grenledningar tillverkas av stål. Godstjockleken varierar beroende på gastryck, rördiameter, materialhållfasthet och säkerhets- faktorer. Utvändigt är stamledningen försedd med korrosionsskyddsbe- läggning och katodiskt skydd genom påtryckt likspänning. Invändigt är stamledningen försedd med epoximålning. Stamledningen har en diame- ter på (planerade ledningar enligt Nordic Gas Grid- studien är dimensionerade ). Dimensionen på grenled- ningarna varierar . Såväl stam- som grenledningarna är beräknade för 80 bar. Grenledningarna är försedda med avstängningsventiler, s.k. grenventiler, mot stamledningen. Stam- ledningen och längre grenledningar sektioneras med linjeventilstationer. Vid dessa stationer kan, exempelvis vid reparation eller läckage, hela el- ler delar av systemet stängas av eller tömmas. Tömningsrören mynnar ovan mark. Även manöverdonen är placerade ovan mark. En eventuell byggnad på stationen är . För att skydda anläggningen mot yttre påverkan är tomten, ca 250 kvadrat- meter, inhägnad. Stamledningen och större grenledningar förses med rensdonsstationer. På denna typ av anläggning syns, som regel, endast rörledningar. Om det finns en byggnad så är den cirka fyra kvadratme- ter. Tomten, , är inhägnad. Stationerna möjliggör förutom inspektion även invändig rensning med särskilda don utan att ledningssystemet behöver tas ur drift. För att kunna öka trycket på gasen och därmed ledningarnas överföringskapacitet behövs kompressorstatio- ner. Sådana byggs efter hand som det uppstår behov av större överfö- ringskapacitet. Stationerna orsakar buller. De tillhörande tomterna bru- kar ha en storlek . Kompressorstationer finns ännu inte i . Ledningarna i havet byggs utan kompressorstationer. Gasen bör, för att få optimal transportekonomi, transporteras under högt tryck. Inom tättbebyggda områden måste ledningarna, av säker- hetsskäl, utformas med lägre trycknivåer. I mät- och reglerstationer, så kallade , mäts hur mycket gas som levereras. Där reduceras även gastrycket till önskad nivå. Stationsbyggnadernas storlek varierar mellan och . Tomternas storlek varie- rar mellan och . Även dessa tomter är inhägnade. Stationerna orsakar visst buller ((A) vid tomtgränsen). Ledningarna efter mät- och reglerstationerna delas in i fördelnings- ledningar, distributionsledningar och servisledningar. Fördelningsled- ningarna tillverkas av stål eller polyetenplast och har en diameter på 50– . Denna typ av ledning går antingen direkt till enskilda större förbrukare eller till reglerstationer. I stationerna, vilkas storlekar varierar , reduceras gastrycket till 100 mbar. Gasen förs därefter genom distributionsledningar vidare till kon- sumenten. Sista delen av distributionsledningen kallas servisledning. Denna ledning leder fram till abonnentcentralen hos kunden. Samtliga ledningar är förlagda under jord och överföringsledningarna som finns utanför tättbebyggt område är tydligt utmärkta med skyltar som anger ledningens sträckning. Överföringsnätet övervakas från en driftledningscentral. Från denna kan, vid ledningsarbeten och olyckor, linjeventiler stängas. Distributionsledningar nedgrävda i tätort är utmärkta med märkband av plast. Märkbandet är nedgrävt ovan gasledningen. För att få ta koncessionspliktig ledning i bruk krävs driftstillstånd av (13 § förordningen ( 1978:164) om vissa rörled- ningar). Enligt samma förordning skall koncessionshavare utan dröjsmål anmäla olycksfall eller driftsstörningar vid företaget, som kan ha bety- delse från säkerhetssynpunkt, till . Kontroll och tillsyn av överföringsnätet regleras i Sprängämnesin- spektionens naturgasföreskrifter (SÄIFS 1996:8), (se avsnitt 6.2). svarande regler för distributionsnätet finns i föreskrifter (SÄIFS 1995:3) om t illstånd till hantering av brandfarliga gaser och vätskor (se avsnitt 6.2). Det erforderliga markutrymmet för en överföringsledning är störst under anläggningsskedet. Arbetsområdets bredd beror delvis på ledningens di- ameter och uppgår för en stamledning som är 500–600 m illimeter i dia- meter till 20–beroende på bl.a. terrängtyp. För grenledningar med mindre dimensioner minskar arbetsområdets bredd något. När ar- betsområdet har stakats ut avverkas eventuell skog och området röjs. De transportvägar som behövs fram till arbetsområdet anläggs. Bergschakt och eventuellt sprängningsarbete utförs. Rören, i längder om 12–, körs därefter ut längs lednings- sträckningen. När rören har lagts på plats och eventuellt böjts påbörjas ihopsvetsningen. Fogarna kontrolleras med röntgen. Dessutom schaktas en rörgrav. På läggs normalt matjord och övriga schaktmassor upp i skilda strängar längs rörgraven. Vid bergschakt transporteras sprängstenen bort och ersätts eventuellt med andra fyllnadsmassor. Om det behövs jämnas ledningsgravens botten med finkornigt material. Led- ningen sänks sedan ned i rörgraven med specialmaskiner. Rörgraven fylls igen med schaktmassorna och eventuellt speciella kringfyllnads- massor. Därefter sker provtryckning och läckagekontroll av gasledning- en med vatten. På läggs matjorden tillbaka sist. Under arbetet kan t.ex. dräneringsledningar komma att skäras av. När anläggningsarbetet är färdigt kan marken åter användas för jord- bruk. Trots vidtagna åtgärder för att återställa åkermarken kan dock skador uppkomma. Exempel på sådana skador är skördebortfall och för- svårad brukning under byggnadsåret samt mindre skörd under något el- ler . Även gröda på området närmast arbetsområdet kan skadas bl.a. på grund av att dräneringen tillfälligt skärs av. I skogsterräng krävs en ledningsgata när arbetet är fär- digställt. Den bestående inverkan på skogsbruket av en gasledning är främst ett produktionsbortfall i ledningsgatan samt att storm- och tork- skador kan uppkomma i ledningsgatans kanter. För skogsbrukets del kan tillfälliga skador, exempelvis körskador på växande skog samt vägar, uppkomma . I skogsmark behöver normalt framkomligheten över en rörledning nedgrävd i morän och fasta jordarter inte bli begränsad ens för tyngre fordon. Däremot finns det i jordarter med dålig bärighet risk för att t.ex. tunga skogsmaskiner orsakar spårbildning med risk för skador på rör- ledningen. Distributionsnät som grävs ned i tätort läggs ned på samma sätt som andra ledningar, exempelvis vatten- och avloppsledningar. Olyckor förorsakade av naturgas kan uppstå på grund av felfunktioner i förbrukningsapparater men de kan även inträffa på grund av läckande gas. Det finns tre orsaker till läckage på en gasledning. Dessa är yttre påverkan, korrosion och materialfel. Av dessa är det mest sannolikt att gasledningen skadas på grund av yttre påverkan och då framförallt av grävningsskador (grävmaskin). För att minska risken för grävningsska- dor är gasledningens sträckning utmärkt i naturen med skyltar på jämna avstånd. Även rörelser i marken kan orsaka skador på en gasledning. Risk kan också finnas för sättningar och vid åsar, wash out. Wash out innebär att regn sätter de omgivande jordmassorna i rörelse varvid sprickor kan uppstå på gasledningen. Riskerna vid läckage är brand, explosion och kvävning. Strål- ningsvärmen från brinnande gas är hög och kan orsaka antändning eller skador på omgivande skog, byggnader etc. Risk för explosion föreligger endast vid läckage i slutet utrymme. etc. är därför ventilerade för att utläckande gas inte skall kunna samlas där (se avsnitt 6.2). Risken vid felfunktion i förbruk- ningsapparater kan bero på felaktiga val av komponenter eller tekniska lösningar med för låg skyddsnivå. Detta är särskilt allvarligt eftersom de är placerade inomhus och i nära kontakt med människor. För denna typ av apparater finns det därför mycket detaljerade regler med hög skydds- och kontrollnivå. Generellt sett är risken för olyckor med naturgas ringa. Det har dock utomlands inträffat enstaka större olyckor. Naturgasens betydelse som energikälla är av relativt sent datum i Euro- pa. Detta förklaras till stor del av de, i jämförelse med kol och olja, rela- tivt sett höga transportkostnaderna. Naturgas har tidigare inte framstått som ett konkurrenskraftigt alternativ om inte stora marknader har kunnat etableras nära gasfyndigheterna. Utveckling av t.ex. rörledningsteknik har dock inneburit att marknadens geografiska utsträckning efter hand har vidgats. Till detta bidrog även 1970-talets oljeprishöjningar, som in- nebar att intresset och betalningsförmågan för alternativ till oljan som energikälla ökade (SOU 1995:140). uppgick världens kända naturgasreserver till ca 152 000 m iljar- der m3, vilket motsvarar 66 gånger nuvarande årsproduktion. 2 Reserver- na har vuxit snabbare än produktionen. Kvoten mellan reserver och ut- har ökat från drygt 40 till 66. Bidra- gande orsaker har bl.a. varit ny teknik och oljeprishöjningarna som har gjort tidigare ointressanta gasförekomster till e kono- miskt utvinnbara reserver. Det finns även uppskattningar av sa nnolika reserver som pekar på att dessa motsvarar utvinning, dvs. totala reserver utvinning med nuvarande produktionstakt. Naturgasreserverna är koncentrerade till det forna , dvs. nuvarande (), och som sammantaget svarar för av reserverna (Figur 2.1). Merparten av gasreserverna inom OSS finns på ryskt territorium. Europas3 gasreserver utgör av de globala, men förväntas med nuvarande utvinningsnivå räcka i genomsnitt . Reservernas livslängd varierar dock relativt kraftigt mellan olika länder. Reserverna är främst koncentrerade till och (Figur 2.2). Även har betydande reserver. En stor del av världens gasreser- ver ligger emellertid i närhet, t.ex. i OSS, och . I det svenska närområdet finns således betydande gasreserver i och i . Dessa reserver är i huvudsak inte kontrakterade, dvs. de har ännu inte sålts. 2Uppskattningarna av naturgasreserverna är osäkrare än motsvarande skatt- ningar för råolja och kol. Energiinnehållet kan vidare variera (SOU (1995:140). 3Med avses här och fortsättningsvis i kapitlet och Central/. Figur 2.1 Påvisade naturgasreserver i världen Källa : GasMatters (1998). Figur 2.2 Påvisade naturgasreserver i Källa : GasMatters (1998). Världsproduktionen av naturgas har fördubblats sedan början av 1970- talet och uppgick till (motsvarar ca 25 000 TWh4). Produktionen av naturgas var tidigare främst koncentrerad till , men har ökat i först och se- dan i OSS. Bakom detta ligger bl.a. upptäckten av nya f yndigheter i , och . och OSS är de dominerande regionerna och svarar var- dera för av världsproduktionen (Figur 2.3). Figur 2.3 Produktion av naturgas 1997 Källa : GasMatters (1998). har produktionen minskat inom OSS, vilket framför allt beror på efterfrågebortfall som orsakats av politisk och ekonomisk 4 Naturgasens energiinnehåll anges ovan och fortsättningsvis i TWh, dvs. det är själva bränslets energiinnehåll som anges. När naturgas i sin tur används för att producera el och värme reduceras energivärdet av den elkraft eller värme som anläggningen producerar med anläggningens totalverkningsgrad (dels kan all energi ej nyttiggöras som värme eller el beroende på förbrän- ningsteknik m.m., dvs. produktionsanläggningens verkningsgrad, och dels åtgår en del energi för s.k. egenanvändning). Verkningsgraden är starkt bero- ende av bränsle, typ av anläggning samt drift och underhåll. Naturgasanlägg- ningar har i allmänhet relativt sett högre verkningsgrader än andra anlägg- ningar (se även avsnitt 8.6). Andra regioner som t.ex. , och uppvisar däremot relativt kraftiga produktions ökningar (BP, 1999). svarar för av världsproduktionen av na- turgas och är därmed den tredje största producentregionen i världen. producerades ca gas, vilket motsvarar drygt . Produktionen utvecklades relativt svagt och . har det dock skett en rela- tivt kraftig produktionsökning som i huvudsak och stått för. De absolut dominerande gasproducenterna i är Storbritanni- en, och . Produktionen i dessa tre länder uppgick till ca naturgas (), vilket motsvarar av totala naturgasproduktion. Figur 2.4 Produktion av naturgas i Källa : GasMatters (1998). svarar för av gasproduktion. har emellertid produktion mer än tredubblats. har konsumtionen av naturgas ökat med i världen. Konsumtionen av naturgas är främst kon- centrerad till , och . Dessa tre regioner svarade för av världskonsumtionen 1997. Merparten av de regioner som redovisas i Figur 2.5 uppvisar en lång- siktig ökningstakt. Inom OSS har dock konsumtionen, i likhet med pro- duktionen, minskat . Figur 2.5 Konsumtionen av naturgas i världen Källa : GasMatters (1998). Konsumtionen av naturgas i uppgår till ca en femtedel av den globala konsumtionen. konsumerades ca gas, vilket motsvarar drygt . I likhet med produktionen utveckla- des konsumtionen relativt svagt och början av 1990- talet. Därefter har det skett en markant ökning. Konsumtionen av naturgas är framför allt koncentrerad till , , , och . Dessa länder sva- rar för av den europeiska konsumtionen av naturgas. Figur 2.6 Konsumtionen av naturgas i Källa : GasMatters (1998). Som framgått av tidigare avsnitt har en betydligt större konsum- tion än produktion av gas, vilket innebär ett importberoende. uppgick importberoendet till drygt en tredjedel. Inom EU importerades av den konsumerade gasen un- der 1997 från länder utanför EU. Denna import kom i huvudsak från , och . Av de gasproducerande länderna inom EU var det framför allt Ne- derländerna, och i viss utsträckning och , som exporterade gas till andra EU-länder (Eurogas, 1998a). Gasförbrukningen har som tidigare framgått ökat kraftigt under senaste 20–30 åren. I har dess andel av den primära energiförbruk- ningen stigit från 1970 till 1997. I huvud- sak har detta skett på bekostnad av olja och kol. Inom EU uppgick gasens andel av den primära energiförbrukningen till 1997. Som framgår av Tabell 2.2 är naturgas nu- mera den största energikällan näst efter olja. De stora gasproducenterna har en högre andel gas i sin energiförsörjning än övriga förbrukarländer. än hälften av länderna uppvisar dock en gasandel på eller mer. Gasens andel av den svenska energiförbrukningen uppgår endast till (redovisas mer i detalj i kapitel 4). Tabell 2.2 Energikällornas andel av total konsumtion av primär energi -2,92 Anm.: Energitillförseln har redovisats enligt FN/ECE:s metod. I denna metod ingår energiomvandlingsförlusterna i kärnkraftverken i den totala energitillförseln, vilket inte är fallet i den metod som har tillämpats i . 1Övrigt består av vattenkraft, förnyelsebara källor och nettoimport av elkraft. 2På grund av nettoexport av elkraft uppstår ett negativt värde . Källa : Eurogas (1998a). Totalt finns det drygt 75 miljoner gaskunder inom EU, vilket uppskatt- ningsvis motsvarar ca 200 miljoner individuella konsumenter. Variatio- nerna mellan länderna är dock stora. I t.ex. har av hushållen naturgas, medan andelen i är närmast för- sumbar (Barnett, 1995; Eurogas, 1998a). Naturgasens egenskaper har gjort att den har ett flertal användningsom- råden. Den används i varierande omfattning inom sektorer som t.ex. el- och värmeproduktion, industri, småhus och fastigheter, och transporter. Inom uppgick naturgasens andel av den totala energi- användningen till 1995. Naturgasens andel var högst inom bostadssektorn (Tabell 2.3). Inom industri och övriga sektorer (exklusive transporter) låg andelen på ungefär samma nivå, eller . Transportsektorn uppvisade en närmast försumbar anvä ndning av naturgas. Vid framställning av kraft och värme uppgick andelen na- turgas till . Tabell 2.3 Naturgasens andel av total energianvändning i 1995 och dess andel vid framställning av kraft och värme Framställning av kraft och värme Källa : (1997). Inom industrin används naturgas i huvudsak som bränsle till pannor, som råvara och som bränsle för direktanvändning i ugnar och processer. Mer specifikt används naturgasen för att bl.a. rosta, torka, svetsa, vär- ma, koka, indunsta, härda, smälta och bränna. Den används också för att koldioxidgödsla inom växthusnäringen. I bostadssektorn utnyttjas gasen främst för uppvärmning, men an- vänds även för t.ex. spisar, belysning och infravärme. Den sektor som vuxit starkast är kraftproduktion. –1989 begränsades gasanvä ndningen i denna sektor av ett EG-direktiv. Gasen ansågs alltför högvärdig för att nyttjas för el- produktion. Efter direktivets upphörande har naturgasanvändningen för elproduktion ökat kraftigt. Detta sammanhänger med den goda lönsam- het som en övergång från kol- till naturgaseldade kraftverk uppvisar. Modern teknik för elgenerering, s.k. kombicykelteknik, med mycket hög verkningsgrad kan komma att ytterligare öka naturgasens användning för elproduktion (SOU 1995:140). Förbrukningen av naturgas kommer enligt tillgängliga prognoser att öka betydligt i . EU (1998) räknar med att medlemsstaternas konsumtion av naturgas kommer att öka med 45–. Gasens andel av den primära energiförbrukningen förväntas öka från 22 till 27–. Den ökade gasanvändningen väntas framför allt utnyttjas för elproduk- tion. Eurogas (1998a) kommer till liknande resultat i sin senaste prognos. Efterfrågan på naturgas beräknas öka . Gasens andel av primärenergiförbrukningen kommer därigenom att öka från . Den största ökningen förväntas ske inom kraftsektorn och fjärrvärmesektorn. I takt med den ökande förbrukningen kommer EU-ländernas impor- tandel (från länder utanför EU) att öka. Andelen förväntas stiga från 2020. Naturgasnätet i är väl utbyggt. Lokala naturgasfynd har efter hand lett till att ett omfattande rörledningsnät har byggts för transport och distribution. Större delen av är sammanlänkat i ett naturgasnät (Figur 2.7). Stora delar av försörjningen sker från källor i , och , som således också är sammanlän- kade med systemet i . uppgick lä ngden av det europeiska naturgasnätet . Det sker en kontinuerlig utbyggnad av nätet. färdigställdes t.ex. en ledning mellan och . sammanknöts och det europeiska fastlandet genom den s.k. Interconnectorledningen.