sou · GNB388d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Jag överlämnar nu detta problem till Dig som landets riksåklagare. Även om det kan vara negativt för mig som brottmålsadvokat att röja – om det nu lagligen är tillåtet – vad jag fått veta, så anser jag ändå att nationens ännu oläkta sår efter mordet på går före allt annat. Av materialet framgår inte om Per S fick något svar på sin förfrågan. 30 inkom han i alla händelser med en daterad skrivelse med detaljerad information kring och det denne skall ha uppgivit.31 30Av tjänsteanteckningar hos RÅ framgår att den 4 decem- ber diskuterat saken med justitiekanslern och med generalsekreteraren i , men inte att något besked givits till Per S. Av tjänsteanteckningarna synes närmast framgå att det inte var möjligt för någon annan än advokaten själv att bedöma tystnadspliktens räckvidd. – Se vidare nästa not. 31På fråga har förundersökningsledningen uppgivit att Per S var angelägen om att lämna sina uppgifter. Han inväntade inte något svar på den fråga han ställt om sin tystnadsplikt, utan inkom i stället med sin nu nämnda skrivelse. I skrivelsen återkommer Per S i och för sig till sekretessfrågan. Per S skriver att han nu valt att vända sig till RÅ och berätta vad han vet. vill han att RÅ skall ta ställning till om han har rätt att till polis och i vittnesförhör inför domstol upprepa de uppgifter han i skrivelsen lämnat till RÅ eller om det först krävs att domstol genom särskilt beslut häver eventuell tystnadsplikt. I väntan på dessa avgöranden får vad jag nu avslöjat inte röjas. – Enligt för- undersökningsledningen verkade Per S ha varit av den uppfattningen att han utan att bryta sin tystnadsplikt kunde lämna uppgifter till Riksåklagaren och att en domstol senare i en eventuell rättegång skulle kunna lösa honom från tystnadsplikten. Innehållet i skrivelsen föranledde PU att hålla ett ingående förhör med Per S. Ett andra ingående förhör på samma tema hölls med Per S , . Av de två förhören tillsammans med de ovan omtalade till Riksåklagaren ingivna skrivelserna framgår att Per S i huvudsak avgivit följande berättelse. Per S hade tidigt fått klart för sig att ansåg sig veta att begått mordet. I samband med mordet hade spon- tant uppgivit att fel person hade blivit skjuten, det skulle ha varit kungen först. beklagade att haft så bråttom. Dess- utom skulle inte ha mördats innan domen mot vunnit laga kraft (dömdes i hovrätten ; HD avslog ansökan om prövningstillstånd , då domen alltså vann laga kraft). Det kom, enligt Per S, som en chock för att dog innan det var slutgiltigt kört i bombmålet. Per S hade frågat om detta innebar att det hade funnits en överenskommelse mellan , vilket skall ha besvarat med ett nja och att det som inträffat rörde sig om missriktad hjälpverksam- het. På annat ställe uppgav Per S att det var relativt snart efter mordet som började ... tala om att det var som hade utfört det här och att det var på hans uppdrag och han berättade om den här överenskommelsen de hade om hämnden. Det skedde , att han började prata om det. Det kan tilläggas att Per S 1986 väl kände till . Bl.a. hade på begäran hörts som karaktärsvittne i bomb- målet. , , då hade friats i det s.k. brevbombsmålet efter att ha beviljats resning, sade till Per S, att om han inte hade fällts i den första rättegången skulle ha levt , vilket Per S uppfattade som ännu ett tecken på att mordet hade utförts på uppdrag av . , , hade den då cancersjuke sökt upp Per S och sagt sig vilja berätta vad han visste om bl.a. mordet på , men också om de bombdåd han begått. hade därvid anförtrott sig till Per S på vissa villkor. Per S kom i det sammanhanget att tala om ett testamente; kapitelrubriker till ett sådant upprättades. Något annat än muntliga uppgifter fick Per S i princip dock inte; avled utan att saken hade fullföljts. De uppgifter som i detta skede lämnade var, enligt Per S, i huvudsak följande. och hade träffats på Kumlafängelset. hade därvid kommit att fungera som lite av livvakt åt ansåg sig oskyldigt dömd och var hatiskt inställd. Hans hat gällde särskilt den åklagare som drivit målet mot honom. Denne hade enligt inlett ett förhållande med sambo medan satt fängslad. och ingick en helig ed om hämnd. Den bestod av två överenskommelser. För det första skulle man hämnas på den nämnde åklagaren. För det andra skulle kungen och statsministern mördas som hämnd för att dömts oskyldig. (framstår det som den andra hämnden skall ha överenskommits senare och ha varit villkorad av att skulle gripas och dömas för de senare bomb- dåden.) Tillsammans med en och (identisk med , se nedan) planerade han sin första hämnd. sprängdes åklagarens villa; en vän till åklaga- rens dotter dog. Bomben hade tillverkats av och ställts ut av . 1983 utfördes liknande bombdåd på motsvarande sätt i skattehuset i respektive kronofogdemyndigheten i . dessa dåd begicks satt fortfarande i fängel- se (även om han enligt vad som synes framgå av utredningsmaterialet tycks ha befunnit sig utanför anstalt vid just de tillfällen då bombdåden inträffade). Efter det att även hade avtjänat sitt straff träffades denne och igen. var rädd för . kom därför åter att fungera som livvakt åt . Därvid hade skaffat ett vapen från . hade varit med – väntat i bilen – när hämtat vapnet, som kallades för silver- killern på grund av sitt blanka utseende. Vapnet skulle användas dels i livvaktssyfte, dels i den planerade hämnden. Det var detta vapen som sedan kom att användas vid mordet, alternativt var det ett vapen av samma typ som detta. Per S visste inte vad det var för ett vapen, det hade aldrig sagts.32 sprängdes till döds i sitt hem . misstänktes för att ligga bakom, men åtalades aldrig. hade dock erkänt för Per S att han var ansvarig för död. Kort efter den händelsen sökte polisen i dennes bostad på . fanns då hos ; han hade bott där . I sam- band med att polisen kom försvann ut i skogen för att gömma vapnet, alternativt hade han gömt det tidigare. var frihetsberövad i olika omgångar. Av berättelse att döma träffades och inte så mycket längre. Däremot hade de en viss korrespondens. De hade kommit överens om vissa kodord. T.ex. skulle brev inledas vän 32 Enligt resningsansökan skall Per S ha uppgivit att det var en revolver. och broder och avslutas på samma sätt. Det var tecken på lojalitet och obruten vänskap. Även andra koder av det slaget nämndes. Kontroll av uppgifterna. dömdes i tingsrätten till livstids fängelse. Från var han frihetsberövad fram till sin död. Per S kom in som försvarsadvokat vid hovrättsför- handlingen ; och S synes inte ha haft med varandra att göra tidigare. Flera saker i Per S:s berättelse bekräftas eller vinner visst stöd av annat material. Uppgifterna om och bombdåden är väl förenliga med kända fakta. och vänskap från fängelset och senare är omvittnad. En av söner bekräftade i förhör att ofta besökte i bostaden på och att han fungerade som något slags livvakt. Uppgiften att gömt något i trädgården återfinns även i annan utredning. 33 Att och tillsammans besökte som kan ha varit aktuell vinner stöd i spaningsanteckningar hos polisen. Per S gav in en del skriftligt material som ger visst om än svårbedömt stöd för uppgifterna om ett planerat testamente. T beslagtagen korrespondens ger belägg för vänskapen mellan och och visst stöd för att det som Per S kallat kodord före- kommit, även om det kanske lika gärna skulle kunna vara frågan en jargong och emellan. Korrespondensen belägger även den fortsatta kontakten efter det att hade frihetsberövats; möjligen kan det te sig som om relationen successivt avtog i intensitet. Det kan tilläggas att inget i skriftväxlingen ger något för den utom- stående uttydbart belägg för eller tecken på att skulle ha ägt kännedom om den eventuella roll haft vid statsminister- mordet. Hur mordet närmare skall ha förberetts och planlagts från och sida framstår som oklart i Per S:s berättelse. I sitt första brev till Riksåklagaren angav Per S som framgått ovan att han hade full kännedom om när och var mordet planerades. Någon redo- görelse för en sådan planering finns inte i det senare ingivna materialet eller i förhören. Det sammantagna intrycket av de uppgifter Per S sedan 33 Polisen dokumenterade ingripandet mot på . Det framgår att smet ut och gömde något. uppgav som förklaring att han hade gömt sitt pass för att polisen inte skulle kunna identifiera honom – han hade försuttit att enligt kallelse infinna sig på ett fängelse för avtjänande av ett utdömt straff och sade sig därför vilja undgå upptäckt. Av dokumentationen framgår dock att aldrig försökte dölja sin identitet för poliserna, varav de inblandade polismännen synes ha dragit slutsatsen att hade haft något annat ärende i skogen än att gömma ett pass. lämnat är att han tycks ha syftat på de mer allmänna planer på hämnd som och skall ha diskuterat under den gemensamma anstaltsvistelsen och , men att han inte hade anförtrotts något om planering av mordet på . I det skriftliga materialet och i det första förhöret säger överhuvudtaget inget om planläggningen och får heller inga frågor om den saken. Däremot sades det allmänt att skulle ha beordrat mordet och att silverkillern anskaffades bl.a. för att användas för hämnd mot . I förhöret , som alltså ägde rum efter det att Per S:s uppgifter hade ifrågasatts i den offentliga debatten – bl.a. just beträffande hur en gemensam planläggning skulle ha varit möjlig och mot bakgrund av att mordet, därest det begåtts av , inte ter sig som en planlagd handling – fick Per S frågor om planläggningen. Han svarade med uppgifter om kodord i korresponden- sen och att mordet hade planerats på , dvs. innan det begicks. Han angav också att det i (det tilltänkta) testa- mentet skulle stå exakt hur det hade gått till. På fråga om det i testa- mentet skulle stå saker som Per S aldrig hade fått veta svarade Per S nekande och att han () förklarade för mig ---, varför det hade blivit så här och det var att, att fick chansen att skjuta . Det var alltså inte planlagt att det skulle ske på den här platsen och den här kvällen, utan det var slumpen som gjorde att han var utanför bostad. Mot slutet av förhöret uppgav Per S att fullföljde den överenskommelsen dom hade , men gjorde det slumpvis i fel ordning och sen att han inte fullföljde har med hans knarkande att göra. Blev inte kapabel. Det är så jag ser det. I massmedia hade efter det första förhöret framkommit uppgifter om att för Per S skulle ha angivit var mordvapnet hade kastats. I det senare förhöret konfronterades Per S med ett uttalande han hade gjort i TV , där han enligt förhörsledaren skall ha sagt, att hade ritat ut var vapnet är kastat efter en berättelse av mördaren. Förhörsledaren frågade om det fanns en sådan karta. I sitt svar hän- visade Per S till en tidningsartikel, som sänt honom. I artikeln skall det ha stått att vapnet var kastat vid eller kanalen, i närheten av Centralen. Detta hade strukit för, men Per S visste inte riktigt vad menat med detta. i förhöret uppgav Per S att det enligt hans egen uppfattning var som berättat för att vapnet var kastat just där. Detta var dock inte något som hade sagt till Per S, utan det var Per S:s egen hypotes eller slutsats. Per S skulle ha lämnat uppgifter om någon skiss eller karta med an- givande av platsen där vapnet kastats, avfärdade Per S som spekula- tioner från media. I ett av förhören uppgav Per S att han haft samvetskval över den kunskap han bar på och att han därför hade bett att få träffa och , då rättegången mot pågick. Det framgår inte tydligt vad han därvid sagt och det följs i förhöret inte upp på annat sätt än med frågan om detta innebar att Per S redan när greps visste att denne låg bakom mordet, något Per S bekräftade (jfr nedan under Sammanfattande anmärkningar ). Förundersökningsledningen har på fråga om detta sagt att Per S:s uppgift om att han informerat och om sina misstankar inte kontrollerats inom ramen för utredningen. Av intresse ur förhören är vidare vissa upplysningar Per S lämnade om sitt eget förhållande till . Han inledde det första förhöret med att berätta att var en dubbelnatur och att han själv hade blivit manipulerad av denne, vilket han fann lite genant. Han återkom till att ofta hade dubbla budskap i det han sade eller skrev; det kunde därför vara svårtolkat. Enligt Per S kände sig sviken av . Denne hade bl.a. lovat att följa rättegångarna mot men inte levt upp till detta. Det bör slutligen nämnas att Per S förekommer som uppgiftslämna- re även i andra avsnitt i PU. Se kapitel 5, Avsnitt HF – Scientologi- 34Förhörsledaren tog även upp andra uppgifter från media om vad Per S skall ha uppgivit. I en artikel i skulle Per S ha tillfrågats om när ordern att skulle mördas gått ut och citerar som svar från Per S det var och detta genom kodade med- delanden från Kumla. Detta kommenterar i förhöret som helt fel. Enligt ett TT-meddelande skulle Per S ha sagt av allt material är det bara en liten del som överlämnats till Palmeutredarna. Jag har lämnat över det som jag tyckte var viktigast. Detta kommenterar så, att det som har med den aktuella saken att göra, det är redovisat för polisen. Enligt skulle Per S ha sagt nu lägger jag locket på, men jag har flera tunga kvar i det här fallet. På fråga om vad som avses uppgav Per S att det enda han hade kvar var ett brev från till som han numera gett in. 35Sedan kommissionen vid en utfrågning rest frågan har förunder- sökningsledningen kontrollerat saken med , som inte hade haft någon kontakt med Per S av det slag denne berättade om. Almblad hade därvid påmint om att relationen mellan och fanns med i bilden oavsett Per S:s uppgifter. Innebörden av detta är att Per S:s uppgift inte tidigare kontrollerades och att den vid den kontroll som gjorts inte kunnat bekräftas. kyrkan , där Per S i ett uppslag lämnade uppgifter, som pekade mot att Scientologikyrkan skulle kunna ligga bakom mordet. Per S:s uppgifter åberopades i resningsansökan till styrkande av att enligt egen uppfattning hade motiv för att begå brottet och att han hade tillgång till ammunition och vapen. hade umgåtts med . till- frågades om en uppgift att skulle ha skjutit skarpt mot hennes lägenhetsdörr 1985. Hon avvisade uppgiften som grundlös. mindes mordnatten väl. Hon satt uppe och väntade på sin pojkvän; han skulle komma sent. Hon hörde om mordet på radio och sade sig då ha tänkt, att det måste vara som har skjutit , det kan inte vara någon annan. Skälet till att hon tänkte så var att han är ju så tokig så han är kapabel att göra detta. När hennes pojkvän kom sade hon till honom att hon misstänkte att det var som begått mordet. Hon hade även sagt till pojkvännen, att är det inte så är det någon inom polisen. På fråga varför hon trodde det, skall hon ha svarat att hon inte visste det men att allting var så konstigt. På fråga varför hon misstänkte berättade hon om vänskap med , som han kallade Bombis och såg upp till. Bombis sysslade med omstörtande verksamhet och detta imponerade på . beundrade även Baader-Meinhof-ligan. hade visat förtroende. hade för henne berättat att det i villa fanns en bunker, dit hade tillträde, och där det fanns ett vapen. Hon visste dock inte vad det var för ett vapen. Det framgick att hennes bekantskap med hade inkluderat narkotika och bruk av våld, bl.a. skulle en gång ha blivit knivskuren hemma hos henne. På fråga om hon sett inneha skjutvapen uppgav hon att hon aldrig hade gjort det. Däremot hade hon sett honom inneha yxor, knivar, en bajonett och en machete. Vapnen gömde på de mest konstiga ställen i hennes lägenhet. Hon berättade vidare om hans stirrande psykopatblick; hade man en gång sett den glömde man den inte. åberopades i resningsansökan (N) till styrkande av att stod under inflytande av och att han hade tillgång till vapen. Inga J träffade 1971. Hon arbetade på , där var intagen. De levde tillsammans . De upprätthöll även därefter en viss kontakt. be- sökte henne . Det finns flera förhör med Inga J intagna i det ursprungliga för- undersökningsmaterialet. Det första förhöret ägde rum den 24 novem- ber 1988. Inga J lämnade då uppgifter om förhållandet till , om att hon hyst vissa opreciserade misstankar om att han kunde ha haft med mordet att göra och att berättat om att han kände bombmannen. Hon uppgav då att hon senast hade träffat eller 1986. Vid ett senare förhör var hon säker på att ha träffat honom påsken 1986. Ytterligare förhör och samtal med förekom under förundersökningen. De tog sikte på Inga J:s kännedom om person och karaktär. Det framgår att hon senast hade haft kontakt med som- maren 1992, då de hade talats vid i telefon. Inga J lämnade ytterligare uppgifter om relation till hade berättat för Inga J att han gömt ett vapen under en sten på en plats där han tillsammans med hade haft någon form av skjutövningar i en källare eller liknande. Inga J åberopades i resningsansökan till styrkande av att hade tillgång till vapen. 6.2.5Utredning avseende uttalanden av som tyder på att denne begått mordet Sex av de i resningsansökan åberopade vittnesmålen avsåg uttalanden av som kunde tyda på att denne begått mordet. Det gällde vittnena , , , och . Till denna grupp kan även räknas. Av uppslaget framgår följande. tog kontakt med PU . De hade först träffats i och därefter lärt känna varandra närmare när de bägge genomgick rättspsykiatrisk utredning. Detta var 1992 eller 1993. De hade sedan umgåtts. De hade talat mycket om mordet och hade även försökt förmedla en intervju med till . hade emellertid velat ha betalt. Detta accepterade tidningen inte. hade då erbjudit dem intervjun gratis, men tackade nej även till detta. , när de gemensamt hade tagit amfetamin och kommit att sitta tillsammans på en parkbänk utanför lägenhet i , hade frågat hur det kändes att vara misstänkt för mordet. hade svarat: Den som beställde mordet, mördaren och jag vet hur det gick till. Ingen annan var med . redogjorde även för andra saker sagt som kunde tolkas som att denne var in- blandad. Han ansåg emellertid inte att för honom erkänt mordet. Enligt talade i koder. Som exempel berättade han att en gång stått och kissat i och tillkallat . Han hade pekat på pölen och sagt: Titta , det är mycket vatten. Med detta hade enligt velat antyda att vapnet ligger i vattnet. lämnade även andra uppgifter av anekdotisk karaktär om . Erinrad om en anteckning i spaningsuppslaget, om att sagt, att det var tur att det inte var spärrvakter som kände igen mig som jobbade den natten, påminde sig ett tillfälle när de besökt en restaurang i . En person hade sagt till , att han inte trodde att det var denne som mördat . hade då uttalat något om, att det var tur att det inte var samma spärrvakter som det brukade vara. Det var något han slängde ur sig, enligt var vid tillfället ordentligt full. Tillfrågad uppgav sig aldrig ha sett med skjutvapen. återkom till PU med ytterligare upplysningar angående en person som kallades Svarten. Denne hade enligt framträtt i TV med uttalanden om . sade sig kunna förmedla kontakt med Svarten, men han synes ej ha återkommit i saken. åberopades i resningsansökan (O), till styrkande av att uppgivit att han begått mordet. I ett anonymt telefonsamtal till PU uppgav en kvinna bl.a. att till henne sagt att han begått mordet. Kvinnan identi- fierades som . Hon hördes sedan om de uppgifter lämnat till henne. lämnade två uppgifter av särskilt intresse för utredningen. Dels sade hon att före mordet uppgivit att han avsåg att mörda . I det sammanhanget hade han även visat ett skjutvapen, som han hade i sin lägenhet. Dels sade hon att efter mordet, , uppgivit att han skjutit . I ingendera sammanhanget förekom några ytterligare upplys- ningar kring hur mordet skulle begås respektive hur det hade begåtts och hade inte heller ställt frågor om detta. Vid bägge tillfällena hade hon varit ensam med och ingen annan hade således sett och hört detsamma som hon. När första gången hörde av sig till PU , ringde hon som framgått anonymt. Uppgiftsmottagaren har därvid antecknat att verkade vara lite påverkad. Samtalet finns inspelat och utskrivet. lämnade just nämnda uppgifter. Uppgiften att någon månad före mordet, i sin bostad, visat henne ett vapen och uppgivit att han skulle mörda vidhöll i alla förhör. Den andra uppgiften, att efter mordet, , skulle ha berättat för henne att han utfört mordet, tog tillbaka i senare förhör, för att sedan ändra sig igen och upprepa vad hon först sagt. Beträffande den andra uppgiften sade hon först att hon fått den i lägenhet och senare att hon fått höra den när de träffats i . fick medverka vid en vapenkonfrontation. Hon fick då se tio skjutvapen, fem pistoler och fem revolvrar (fyra av dem av magnum-typ). Syftet var att hon skulle ange om något av dem på- minde om det vapen hon sett hos 1986. Hon uteslöt ganska bestämt samtliga pistoler och Colt-revolvern. Av magnumvapnen stannade hon för en .357 med 6 tums pipa. (Detta vapen skilde sig från övriga revolvrar bl.a. genom att den hade längre pipa.) Vid vallning i området kring P:s dåvarande bostad kunde inte peka ut i vilken fastighet bott, än mindre i vilken lägenhet, även om hon fann husen med loftgångar något bekanta. uppgav sig endast ha träffat vid dessa två till- fällen, förutom att hon hejat på honom någon eller . Tillfrågad om skälet till att hon tagit tillbaka och lämnat olika besked hade att göra med rädsla för , svarade hon jakande. Av förhören framgår att uppgivit att hon från en bensinmack på en ort där hon bodde, fått höra att varit där och frågat efter henne. Vid tillfället skulle även ha stulit varor. uppgifter på denna punkt hade PU vid samtal med personal på den angivna bensinstationen inte kunnat få bekräftade. åberopades i resningsansökan (Q) till styrkande av att hade tillgång till vapen samt till styrkande av att uppgivit dels att han hade för avsikt att skjuta , dels att han begått mordet. , som var pensionerad , inkom med följande uppgifter om . Hon arbetade 1986 vid ett sjukhem för lätt mentalsjuka i . Det hände att sjukhemmet fick besök av personer som inte hade lov att vistas i lokalerna; man misstänkte dem för att vilja stjäla. var en av dessa personer. Hon hade fått avvisa honom från sjukhemmet. I sådana sammanhang uttryckte han sig hotfullt och uttalade sig aggressivt om . iakttagelser hänförde sig till tiden före mordet. Hon hade även iakttagit honom på andra platser, såsom på och i i övrigt samt på pendeltåget mot . Även hade det förekommit att han uttryckt aggression mot och socialdemokratin, bl.a. skulle han ha sagt att den här jävla skall vi skjuta. När förekom i media i samband med den rättsliga pro- cessen mot honom, hade hon känt igen honom som den man hon sett på sjukhemmet och på andra ställen. Beträffande iakttagelsen på sjukhemmet hänvisade till en kollega som skulle kunna bekräfta hennes uppgifter. Kollegan, , hördes . Hon uppgav allmänt att det förekommit misstankar om att obehöriga bilar rörde sig på sjukhusområdet. när hon hade arbetat tillsammans med , hade en främmande person kommit in i sjukhemsbyggnaden. De följde efter mannen, som endast såg bakifrån. Mannen lämnade byggnaden, varvid endast fortsatte efter. kom tillbaka, till synes utan att ha talat med mannen eller på annat sätt fått klarhet i hans ärende. Detta inträffade eller 1983. hade efter mordet på sagt till att den man hon följde efter var samt berättat att hon stött på denne även vid andra tillfällen och att han då skulle ha sagt något om . själv kunde inte bekräfta att det var som de hade sett, eftersom hon bara såg mannen bakifrån. åberopades i resningsansökan (S), till styrkande av att sagt att han skulle skjuta . var bekant med . Förhören med syftade till att utröna om han för henne berättat något kring mordet, om hon sett vapen hos honom, hans relation till samt om hennes kännedom om hans person. En stor del av materialet rörande upptas av förunder- sökningsmaterial avseende brottsutredningen mot efter det att denne misshandlat . Av det materialet framgår att umgicks med . Hon blev sedan svårt misshandlad av denne vid upprepade tillfällen. dömdes sedermera för detta till ett längre fängelsestraff. De behöll dock en viss kontakt.