sou · GNB339d1 · 2000-01-01 00:00:00 — En annan förklaring är att de kommunansvariga politikerna har varit mest involve- rade i de inledande besluten om organisation, om projektledare, om hur man ska förhålla sig till anlitande av externa utbildningsanordnare m.m. och sedan överlåtit till sina kollegor i facknämnderna att hantera den fortsatta verksamheten. Vad verkar ha fört med sig av bestående värde vid denna övergång till den ordinarie nämnden är en närmare koppling till kommunledningen. Oavsett organisation har det blivit en samverkan mellan och den ordinarie verksam- heten som är betydelsefull i ett reformeringsperspektiv. SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 133 I vissa kommuner har både den ordinarie vuxenutbildningen och förts till nytt politiskt ansvarigt organ, exempelvis till beställarnämnd i och till avdelningen näringsliv, utbildning och utveckling (NUU) under kommunstyrelsen i . Detta mer samhällsekonomiska perspektiv är dock relativt ovanligt. Allmänt kan nog konstateras att har gjort hela den kommunala vux- enutbildningen i dess allmänekonomiska perspektiv synligare för de lokala politikerna. Samverkan på lokal och regional nivå har föranlett ett omfattande samarbete mellan olika kommunala förvaltningar, statliga myndigheter och utbildningsanordnare av olika slag. Detta samarbete tycks fortsätta att utvecklas, vilket är positivt. Samarbetet med olika kommunala förvaltningar har kommit olika långt i olika kommuner. Det finns många exempel där socialförvaltning och samarbetar kring informations- och rekryterings- frågor men i vissa fall har man gått ett steg längre och låter deltagare som före kursstart uppburit socialbidrag få behålla bidraget även . Speciellt vanligt är detta vid studier inom grundläggande vuxenutbildning. Kommunerna ser då detta som en investering i syfte att minska de studerandes bidragsberoende. Det finns också kommuner där arbetsförmedlingsnämnden och samar- betar kring frågor om rekrytering, utbud m.m. Andra exempel på sam- verkan mellan olika kommunala förvaltningar kan samverkan mellan och (, och ) ut- göra. I och genomförs Öppen skola lokaliserad till och med lärarutbildade handledare anställda för detta ändamål. I är lokaliserat till samma byggnad som vilket varit en ovärderlig tjänst med referenslitteratur, utlåning, utökade öppettider och serviceanda (, 1998). Mellan kommuner och arbetsförmedling tycks samarbetet i stort sett fungera bra, vilket också verifierats vid KLK:s kommunbesök (, och ) och i avsnitt 5.4.3. Därmed avses i första hand samarbete vid information till och rekrytering av blivande deltagare i . Sådant samarbete tar sig i fler och fler kommuner ut- tryck i gemensamma lokaler för vägledning som Vägledningens Hus i . Det finns också exempel på mer långtgående samarbete avseende bland annat kursutbud. Ett exempel på detta är att arbetsförmedlingen efter en inledande utbildning i kompletterar med specialinriktad utbildning mot den lokala arbetsmarknadens behov ( 134 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna SOU 1999:39 I vissa kommuner finns dock fortfarande en viss rivalitet kvar mellan inklusive den reguljära vuxenutbildningen och arbetsförmedlingen. Inom ett område – individuell studieplan kopplad till individuell handlingsplan – återstår dock mycket att göra. För det första förekom- mer det (alltför) ofta att arbetsförmedlingen inte hunnit upprätta en in- dividuell handlingsplan, inom vilken vägledning skulle kunna bygga en individuell studieplan. För det andra är det inte själv- klart att vägledare alltid utgår från de individuella handlingsplaner som ändock finns upprättade i den mån de över huvud taget arbetar med dylika planer. Vuxenutbildningens olika utbildningsanordnare har blivit mer involverade i . Samarbetet har i allt större utsträck- ning tagit form i vuxenutbildningsråd, referensgrupper eller motsvaran- de, där man informerar varandra om tänkbara utbud etc. (, , m. fl.). Samarbetet har i andra kommuner också avsett uppdelning av utbud, där olika anordnares profileringar utgjort utgångspunkt. Samarbetet med kommunala och statliga arbetsgivare och arbetsta- gare om behov, utbud och rekrytering tycks i många fall fungera bra. Det har däremot visat sig att samarbetet med det privata näringslivet ännu inte funnit sin form i många kommuner. Det kan bland annat bero på att näringslivet ser mer direkta behov av sådan yrkesinriktad utbild- ning som inte alltid kan erbjudas inom , exempelvis så kallad KY-utbildning, högskoleutbildning eller mer direkt företagsan- passad yrkesutbildning. Den lösning som prövas är i många fall att mer än tidigare söka utnyttja existerande och fungerande fora, till exempel yrkesnämnderna i gymnasieskolan () eller enbart söka samarbete med näringslivet i konkreta projekt för en viss bransch (, ). En annan lösning kan vara inrättande av så kallade utbild- ningsråd (motsvarande), där kommuner, parter och andra intressenter möts (). Samarbetet mellan kommuner har utvecklats för Kun- skapslyftet. Ett exempel på detta är att många kommuner kommit över- ens om belopp vid interkommunala ersättningar som stämmer överens med de bidrag kommunerna erhåller i statsbidrag för olika slag av kurser i – ibland med påslag för admi- nistrativa kostnader hos anordnarkommunen. Det vill synas som om samarbete mellan kommuner totalt sett minskar utbildningskostnaderna eftersom fyllnadsgraden i utbildningsgrupperna stiger. Utbudet kan dessutom utökas och differentieras till lägre kostnad. Sammanfattningsvis kan konstateras att arbetet med nu har konsoliderats och i högre grad än tidigare bygger på strategisk SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 135 planering av rekrytering, utbud och genomförande. Det är också tydligt att tankar kring tiden efter börjar utvecklas och att en positionering inför tiden börjar ta form. Uppbyggnaden av de regionala kompetensråden har påbörjats. Det finns förutsättningar för att de ska kunna spela en positiv roll för ut- vecklingen av vuxenutbildning och livslångt lärande. Detta förutsätter dock att kommunerna inklusive den kommunala vuxenutbildningen och involveras i de regionala kompetensråden, vilket dock inte verkar vara fallet. Detsamma gäller de regionala tillväxtavtalen. Inledningsvis förefaller det dock i första hand ha varit representanter för näringslivssidan i kommunerna – inte utbildnings- ansvariga – som arbetat med de regionala tillväxtavtalen. 5.2.1Information – uppsökande verksamhet Informationen om projektet – och om vux- enutbildning totalt sett – har spritts på många olika sätt ute i kommu- nerna, från artiklar och annonser i dagspressen via kurskataloger, bro- schyrer och reklamblad till direktreklam – skriftlig eller muntlig. Uppsökande verksamhet har anordnats i varierande omfattning. Un- der av upplevde ett stort antal kommuner att tillströmningen till utbildning var så stor att det inte behövdes några särskilda insatser. Många kommuner vågade inte riskera att förlänga köerna. Det tog också för de fackliga organisationerna att utbilda sina presumtiva uppsökare. I några fall uppstod också oklarheter och missförstånd om vad de fackliga organisationernas statsbidrag för uppsökande verksamhet skulle användas till. Organisationerna har fått statliga bidrag för att utbilda uppsökare, medan det på den kommunala sidan inte har funnits några av statsmakten öronmärkta pengar att anställa uppsökare för. En bedömning från () är att man har ett väl fungerande samarbete med ett hundratal kommuner, medan det i övriga kommuner återstår att finna vägar för ett konstruktivt sam- arbete. I exempelvis och utnyttjade kommunerna möjligheterna och anställde uppsökare, i fall ett antal fackliga förtroendemän. Under innevarande budgetår har fler kommuner (, och m. byggt ut den uppsökande verksamheten. 136 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna SOU 1999:39 I inledningsskedet finansierades ofta uppsökarnas löner genom ALU- anställning eller andra arbetsmarknadsåtgärder. Vissa kommuner, exempelvis , har fortfarande kvar sådana insatser och anser att de fungerat bra. Andra kommuner har övergett dem, eftersom ar- betsmarknadspolitiska åtgärder i första hand är verktyg för att hjälpa människor till reguljära anställningar och därför inte innebär någon ga- ranti för att uppsökaren kan vara kvar . Vägledningen har i flertalet kommuner byggts ut under första år. Många kommuner – exempelvis och – har samlat infotek, studie- och yrkesvägledare, arbetsförmedlare med flera i en och samma lokal eller närliggande lokaler. Vuxna som önskar vägledning får också detta – även om det inte alltid kan ske . Djupare vägledning sker ofta i orienterings- kurser av olika slag, där också möjlighet till diagnostiska prov, repetition och pröva-på-inslag kan förekomma. Sådana orienteringskurser anordnas i flertalet kommuner, även om de har blivit färre än man från början förväntat sig. Olika system med vägledning och diagnostisering via särskilda prov förekommer i varierande omfattning, exempelvis hos AmuGruppen och ABF, , som samarbetar med den kommunala vuxenutbild- ningen i fråga om dylika. Sammanfattningsvis skulle många kommuners ambitiösa arbete av- seende vägledning och rekrytering kunna beskrivas i följande punkter, vilka sammanfattar Piteås målsättning: ·att ge tillgänglig och flexibel vägledning på de presumtiva deltagar- nas villkor, till exempel att möta dem på en plats där individen känner sig trygg, ·att samla Infotek, studie- och yrkesvägledning, uppsökare och eventuell studieverkstad under samma tak för att snabbt kunna påbörja motivations- och vägledningsarbete enskilt och/eller i grupp, ·att rikta punktinsatser till olika grupper, till exempel deltidsarbetslösa inom handel, vård och omsorg samt lässvaga och psykiat- riskt/socialmedicinskt rehabiliterade personer, ·att fortsätta samarbeta med arbetsförmedlingen och samt delta i de träffar som anordnas för arbetssökande, ·att samverka med kommunens arbetsmarknadspolitiska projekt samt fackliga organisationer i vägledningsarbetet, SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 137 ·att samverka med arbetsförmedlingen och fånga upp studie- och yrkesvägledningsbehov som finns i näringslivet kring utbildnings- alternativ samt ·att bedriva försök med distansutbildning gentemot byacentra. En stor del av vägledarnas arbetstid ägnas åt att försöka hantera delta- garnas problem med studiestöd (hjälpa till med ansökan, bevaka beslut, reda ut konsekvenser av regelförändringar, m.m.). Enligt vad som framkom vid Statskontorets seminarier ökar detta kom- munernas kostnader för (Statskontoret, 1999). Något som också framhållits i olika sammanhang är det ökande be- hovet av elevvård i . Som exempel kan nämnas den så kallade Josefinagruppen i vilken konstaterar att studerande i i högre utsträckning än andra har dyslexi och koncent- rationssvårigheter. Behovet av elevvård och specialpedagogik har där- med också ökat. I har man också noterat att behoven av ku- rativa och terapeutiska inslag har ökat i och med . 5.2.3Individuell studieplan – individuell handlingsplan En individuell studieplan utgör för många studerande en konkretisering av den del i den individuella handlingsplanen – där sådan finnes – som avser studier. För andra studerande kan en individuell studieplan be- traktas som den studerandes egen utvecklingsplan. I den kommer den enskilde under sakkunnig hjälp fram till beslut om sina egna framtids- planer och om hur dessa ska förverkligas i studiesituationen. Det är också en plan som kan förändras beroende av den enskildes ändrade framtidsplaner och/eller studieplanering. Väsentligt är i detta samman- hang samspelet mellan individen och utbildningsanordnaren, vägledaren. För många deltagare i vuxenutbildning och i Kunskaps- lyftet saknas individuella studieplaner – för andra studerande är de synnerligen kortfattade (innehåller enbart kurser som ska läsas samt studiestödspoäng). En orsak till detta är givetvis att vägledarna kon- centrerat sig på alla dem som behövt direkt vägledande insatser och studiestödsrådgivning – vare sig det senare ingår i vägledarnas arbets- uppgifter eller ej – varför de inte haft tid att dokumentera denna väg- ledning. Avsaknaden av individuella studieplaner redovisas också i KLK:s rapport som modell och metod (, 1998). Ett annat problem i samband med den individuella studieplanen är att dess utformning och användningsområden inte preciserats i förordningar 138 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna SOU 1999:39 eller föreskrifter och att inte givit vägledare i kommunerna något stöd i deras arbete. Detta verifieras av många vägledare vid besök ute i kommunerna. Goda exempel saknas säkert inte – men de sprids inte. Det finns inte heller i kommunerna något självklart samband mellan den individuella handlingsplan som eventuellt upprättats av arbetsför- medlingen och den individuella studieplan som ska upprättas av vuxenutbildningens företrädare. Intressanta exempel finns dock. I har den enskilde tillsammans med företrädare för den kommunala vuxenutbildningen och arbetsförmedlingen arbetat fram sin egen framtidsplan, som utgör en kombination av den individuella hand- lingsplanen och den individuella studieplanen. har i sin tillsyn av i och fastslagit att alla studerande i ska ha en individuell stu- dieplan. ser det utgör den individuella studie- planen en viktig handling i den kommunala vuxenutbildningen – främst för individen. är den ett komplement till den individuella hand- lingsplanen och utgör då en konkretisering av den del i handlingsplanen som behandlar de aktuella studierna. I andra fall utgör den en doku- mentation av en process, där mål och vägen dit vuxit fram under resans gång. I båda fallen utgör studieplanerna det dokument mot vilket studie- resultaten ska utvärderas och målsättningen bekräftas eller omprövas. En individuell studieplan ska visa målet och vägen dit. I en sådan studieplan måste även delmål anges. För många deltagare kan det vara viktigt att kunna pricka av små moment som kanske klarats på två eller och på så sätt få bekräftelse på att man klarar av stu- dier. I perspektivet av en mer flexibel vuxenutbildning fyller en individuell studieplan också ofta funktionen av dokument för en individuell studiegång, där den enskildes åtaganden i form av studier i grupper, studier på distans, hemarbete kan dokumenteras. har i sitt tidigare delbetänkande lämnat vissa förslag i syfte att förbättra de individuella studieplanerna. Det är en diskussion som kommittén återkommer till i avsnitt 7.9, sedan frågan först kommenterats i avsnitt 5.3 om folkhögskolorna. SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 139 Att validera konstaterade i sitt föregående betänkande innebär dels att identifiera reell kompetens, dels att kunna beskriva den på ett sådant sätt att beskrivningen kan accepteras av avnä- marna – branscher och utbildningsanordnare (vux- enutbildning, högskolor etc.). Många kommuner, till exempel och , lägger nu ner ett stort arbete på att validera reell kompetens till formell behörighet. Till skillnad mot föregående år är nu också validering av yrkeskompetens en uppgift som ett antal kommuner tagit till sig. Som exempel på sådana kommuner kan nämnas och liksom samarbetet mellan kommun och yrkeslärare på gymnasium. Regeringen har 1998 beslutat tilldela dels kommun , dels Vårdgymnasiet i för utveckling av projekt kring validering av vuxnas kompetens i relation till omvård- nadsutbildningar. Det finns dock exempel på kommuner där studie- och yrkesvägle- darna anser att det är bättre för de studerande att repetera kurser istället för att analysera deras kunskaper och placera dem på en så avancerad nivå som möjligt. Det är intressant att notera hur arbetet med validering växer i kom- munerna och hur nya frågeställningar ständigt reses. Att man i ämnen där kurserna bygger på varandra kan flytta ner ett betyg från en högre till en lägre kurs, om den studerande inte redan har betyg på denna, har varit klart . Den fråga som exempelvis och brottas med är en förlängning av ovanstående frågekomplex: Varför ska man inte – under förutsättning att kurserna bygger på varandra – få flytta ner ett betyg i en högre kurs till en lägre, även om den studerande har ett betyg i den lägre kursen och detta är sämre? Det är svårt – påpekar man från de berörda kommunerna – att finna ett godtagbart skäl mot detta. Eftersom det är kunskaperna som ska bedömas i det nya betygssystemet borde det ju tvärtom vara så att även ett högre betyg ska kunna flyttas ner, om det är så att den studerande har de aktuella kunskaperna i den lägre kursen. Varför ska den enskilde behöva genomgå prövning för detta och betala tre till i avgift (undantagandes )? Att validera reell kompetens till formell behörighet ger ekonomiska fördelar för såväl den enskilde som samhället. Reglerna är också sådana 140 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna SOU 1999:39 att ett väl utvecklat valideringsarbete minskar kommunernas kostnader för , eftersom en kurs som validerats vid statsbidragsbe- räkning ger samma verksamhetspoäng som en genomförd kurs. Problemen med validering – för sådana finns – är främst av praktisk art. Otaliga är frågorna som kommittén i olika sammanhang – exempel- vis vid kommunbesöken – erhållit om hur man ska göra för att validera. Önskemål om praktiska exempel på validering framförs av många (exempelvis av projektledningarna i och ). återkommer i avsnitt 7.10 med tankar kring utvecklingsmöjligheter och förslag vad avser validering. 5.2.5Utbud – efterfrågat eller ... ? I vuxenutbildning – och speciellt i projektet – ska individens önskemål, behov och intressen styra utbildningsutbudet. Så försöker man också arbeta i många kommuner med hjälp av förnyat kursutbud och/eller samverkan mellan olika kommuner för att bredda utbudet. Ett exempel på detta är samverkan i exempelvis (, och ). I andra kommuner – Dalslandskommunerna – arbetar man med kommunerna som ett gemensamt upptagningsområde utan det sedvanliga förfarandet med interkommunal ersättning etc. Orienteringskurser som ger osäkra deltagare möjlighet till utökad vägledning och diagnostisering samt till prova-på-tillfällen har efter den ändring i förordningen om vuxenutbildning, som trädde i kraft , blivit möjliga att erbjuda i vuxenutbildning. Möjligheten har också utnyttjas i flertalet kommuner, även om efterfrågan visat sig vara lägre än förväntat. I exempelvis visar utvärderingarna också att man till orienteringskurserna lyckats rekrytera sådana osäkra deltagare, som annars inte skulle ha vågat börja direkt i olika ämneskurser. Förändringarna i kursutbudet har varit tydliga. Yr- kesinriktade kurser har ökat kraftigt i omfattning och utvecklats i olika riktningar. Vårdutbildningar förekommer i många kommuner. I organiserades exempelvis en vårdutbildning för blivande entrepenörer. Utbildningar inom hotell- och restaurangområdet har också växt i om- fattning – oftast inom den egna komvuxverksamheten. Det finns även exempel på arbetsplatsförlagd utbildning, exempelvis truckförarutbild- ning (). Andra exempel utgör samarbete med arbetsförmedlingen i så måtto att svarar för grundläggande yrkesutbildning och arbetsförmedlingen via arbetsmarknadsutbildning för mer kvalifice- rad och specialiserad yrkesutbildning () eller den komplette- SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 141 rande utbildning som behövs för att den studerande ska bli anställ- ningsbar (). Särskilda stödåtgärder för deltagare med läs- och skrivproblem (dyslexi, m.m.) erbjuds i allt större omfattning. I speciella grupper med få deltagare ges de studerande möjlighet att bemästra sina problem med det skrivna språket, exempelvis i , och . Det finns dock mycket kvar att göra i kommunerna. Alltför ofta styr tillgången på lärare, lokaler och traditioner kursutbudet. Eftersom kur- serna fylls, så är intresset av att förändra verksamheten inte alltid högt. Frågan är bara vilka grupper i samhället vuxenutbildningen når med ett traditionellt utbud? Vissa behov har däremot inte varit möjliga att tillfredsställa på grund av regelhinder. Så till exempel framgår det av förordningen om kom- munal vuxenutbildning att Gymnasial utbildning får förekomma i alla ämnen som finns i gymnasieskolan med undantag av vad som där hör till estetisk verksamhet, estetiska ämnen, idrott och hälsa, specialidrott samt schack. Specialarbete får inte förekomma i komvux. (KomvuxF 2 kap 6§) Diskussionen om estetiska ämnen i vuxenutbildning har tagits upp bland annat av (SOU 1998:51). har också beviljat ett antal dispenser från ovan citerade föreskrift i förordningen om vuxenutbildning (, m.fl.). har uppdragit åt att utreda om och i så fall hur estetiska ämnen ska kunna införas i kursutbudet för vuxenutbildning i likhet med övrig gymnasial utbildning. har överlämnat sin rapport (, 1999). Det redovisas i avsnitt 7.8 i vilket kommittén också återkommer med sina förslag. Det torde också kunna diskuteras varför vuxna studerande ska ute- slutas från möjligheten att också få studera idrott och hälsa. För många skulle det säkert vara såväl önskat som lämpligt inte minst med tanke på yrkesutbildningar och deras behov av ergonomiska kunskaper. Så har exempelvis uttryckt önskemål om att få anordna sådana kurser. har också beviljat såväl som Vet- landa dispens från föreskriften i den aktuella förordningen. Det har aldrig varit aktuellt för studerande i vuxenutbild- ning att behöva genomföra specialarbete. Den kompetens de införskaffat 142 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna SOU 1999:39 sig i såväl arbetsliv som samhällslivet i stort har ansetts vara tillräcklig. Detta kan givetvis också diskuteras. KLK återkommer också i kapitel 7 till frågan om huruvida idrott och hälsa samt specialarbete fortsättningsvis ska få förekomma i vuxenutbildning. genomfördes i huvudsak all undervisning i vuxenutbildning i grupper på komvuxenheten. Gruppens storlek kunde variera från cirka tolv studerande till ett drygt trettiotal. I vissa fall ut- nyttjades statens skolor för vuxna i och för del- tagare med önskemål om udda kurser eller udda kurstid. Självfallet genomförs en stor del av undervisningen fortfarande i grupper på komvuxenheten, men det är inte längre lika självklart. Di- stansutbildning mellan utbyar och centralort i en och samma kommun gör utbildningen tillgängligare för ett flertal kommuninnevånare (, ). Självstudier i kombination med handledning i lärcentra av olika slag som Kunskapens Hus (), Studieverkstaden (), Lärbutiken () och Studiecentrat (SSVH i ) gör det möjligt för människor med oregelbundna tider och/eller stora avstånd till studieplatsen att ändå kunna genomföra sina studier. Ofta finns också möjlighet till uppkoppling med utbildningsanordnaren. har dock noterat att distansutbildning i enstaka kommuner () inte blivit vad man tänkt sig. Yrkesutbildningen har ökat kraftigt. Denna kan genomföras på komvuxenheten, genom samverkan med gymnasieskolan – om sådan finns – genom köp av utbildning hos extern utbildningsanordnare och som arbetsplatsförlagd utbildning. Allt fler intressanta exempel på det senare kan också förmärkas, exempelvis utbildning på bilplåt- och lackarbeten (), i park- och trädgårdsarbete samt i äldre bygghant- verk () och utbildning till scenbyggare (). SOU 1999:39 Kvalitativ utveckling av utbildning och livslångt lärande för vuxna 143 Variationsrikedomen i distribution av utbildning är i tilltagande. Från att i vuxenutbildning i huvudsak ha genomfört kurser under terminstid med start är siktet nu inställt på allt från termin- skurser till individuella studiegångar. En tyngdpunkt med antagning till kurser och ja- nuari finns ännu kvar som någon slags grundstomme från vilket kom- munerna bygger vidare. Antagning till kurser sprids ut över året i två bemärkelser.