sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Fˆrsˆk att ˆverskrida olika sÂdana grnser mellan de offentliga rummen innebr ˆmsesidiga anpassningsprocesser, dr just kriterier fˆr representation och kampen om denna kommer att bli srskilt tydlig. Medborgarnas tillgÂng till de olika rummen fˆr offentliga samtal r lÂngt ifrÂn sjlvklar, ven om sjlvklarheten i detta ofta framstlls som demokratins frmsta adelsmrke.!) Att ˆver huvud taget rknas som en legitim deltagare i sÂdana demo- kratiska och mediala aktiviteter r inte sjlvklart. Mer inflytelserika aktˆrer har liknande problem: journalisterna behˆver hitta en vinkel utan att gˆra representationen vinklad; politikerna mÂste anpassa sig eller vlja att gÂ vid sidan av medierna. Varfˆr positionen att repre- sentera r en viktig samhllsfunktion sÂvl som en makt kan tyckas sjlvklart. Representationen kan ju syfta pÂ politikers legitimitet och politikens uttryck. gller samma sak journalistiken; jour- nalistikens uttryck skapar journalistikens legitimitet. Denna legiti- mitet erhÂlls hos en publik som ofta beskrivs som de som har den slutgiltiga makten som de politiskt utˆvar en gÂng vart fjrde Âr ñ i medierna sker och erbjuds mˆjliga val . Det kan ocksÂ innebra att man inte kan skilja utˆvandet av en politisk makt frÂn den bild och definition av politiken sjlv som detta utˆvande befster (eller fˆrndrar). Men samma sak gller fˆr medierna, producenterna och medietexterna. Trots att deras uppdrag inte r att vara politiskt styrande (utan att vara maktens granskare) kommer deras utˆvande av sin formuleringsmakt att vara intimt fˆrknippad med en allmngjord bild av det som beskrivs, t.ex politiken och politikern, en bild som ocksÂ kan styra, mˆjliggˆra eller fˆrhindra olika stt att vara som politiker. En utveckling kan alltsÂ vara att medierna mer och mer tar ˆver rollen av îfolkets representantî som politikernas representantskap ifrÂga- stts. Oavsett om varje enskild granskning r riktig eller ej ger den fˆrenklade allmngjorda bilden av medierna och politiken en situation dr politiken kan se ut att vara pÂ defensiven, vdjande till medborgarna att ˆverhuvud deltaga medan medierna r moraliskt avkrvande gentemot politikerna i medborgarnas namn. Det r fˆrdenskull naturligtvis inte sÂ att politikerna fˆrlorat sin makt till journalisterna men det r intressant att notera att det r politiker som i allt stˆrre utstrckning tar den îdefensivaî underifrÂn- P ER -A NDERS positionen, ibland kopplad till nrhetens kommunikationsformat medan det r journalistiken som tar den konfrontativa debattposi- tionen ñ som i vÂra tvÂ inledande exempel. Det finns tvÂ olika stt att just sin historia om att man r legitim som makthavare ñ och tvÂ olika stt att mobilisera folket. Kommunikation och mediering i politisk teori om demokrati ƒr det mˆjligt att fˆrstÂ demokratin och dess olika begrepp (repre- sentation, offentlighet, publik, etc.) utan att ta hnsyn till den kom- munikativa dimensionen? I den fˆregÂende preliminra invente- ringen av elementen i en politisk dramaturgi har vi fˆrsˆkt att lyfta fram det faktum att flera centrala begrepp har bÂde en kommuni- kativ och en politisk dimension och drmed gˆra gllande att den medialiserade demokratin inte kan fˆrstÂs utan sin kommunikativa dimension. De konkreta exemplen hmtade frÂn politisk kommuni- kation och journalistik om politik syftade ocksÂ till att gˆra detta pÂpekande. Olika definitioner av demokrati fˆrutstter en fˆrstÂelse av kommunikationen och presenterar ofta en normativ framstllning av hur den bˆr fungera fˆr att ocksÂ demokratin skall kunna fungera. "+ FrÂgan kan stllas om inte demokrati huvudsakligen r ett kommunikativt begrepp som rymmer antaganden om hur olika personer fˆrhÂller sig till varandra genom kommunikativa handling- ar? tminstone kan vi urskilja den kommunikativa nivÂn i demo- kratin som den dr den stndiga fˆrmedlingen och fˆrhandlingen inte bara om Âtgrder, etc. ger rum, utan ocksÂ den dr sjlva de demokratiska problemen och definitionerna behandlas. Man har, med ledning av detta synstt, svÂrt att tnka sig en definition av demokrati som inte innebr nÂgon form av pÂstÂende i kommunikativ mening."! NÂgra ingÂngar till en analys av ovan- stÂende teman skall gˆras i det fˆljande. Enligt r den politiska gemenskapen (polis) îett kol- lektiv av jmlikar som strvar efter det potentiellt bsta livet î."" Den amerikanske filosofen och statsvetaren utgÂr frÂn definition om vad som mer konkret knnetecknar ett polis i den grekiska traditionen, och fˆrstÂr detta i termer av mnsklig interaktion i form av tal och handling. Enligt r det mˆjligheterna fˆr interaktion mellan medborgare i polis, dvs. den kommunikativa organiseringen snarare n enbart den srskilda fysiska platsen som utgˆr ett polis: D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN Det egentliga polis r inte stads-staten i dess fysiska mening, det r snarare den organisation av mnniskor som uppkommer nr dessa talar och handlar tillsammans, och dess sanna plats r dr mnniskor lever tillsammans i detta syfte oavsett var de rÂkar befinna sig. îVart du n gÂr r du en polisî dessa berˆmda ord blev inte bara den grekiska koloni- sationens srprgel, de uttryckte ocksÂ ˆvertygelsen om att handling och tal skapar en yta mellan deltagarna som kan finna sin riktiga loka- lisering nstan nr och var som helst. (1958, 198; vÂr ˆverstt- ning) I definitionen av polis r det enligt interaktionen mellan medborgare som skapar detta utrymme. Utrymmet r inte en plats eller en institution utan skapas genom tal och handlingar som genom sitt utfˆrande konstituerar det politiska livet. Detta r nÂgot som kan genomfˆras relativt sett oberoende av tid och rum. Dess rtta lokalisering, sger , r den mnskliga interaktionen. Man kan dÂ frÂga sig vilka dessa îplatserî fˆr utfˆrandet av den mnskliga interaktionen som r mˆjliga att tnka sig. Det kan vara konkreta fysiska platser som medger ansikte-mot-ansikte interak- tion men det politiska livet kan ocksÂ utfˆras i andra interaktions- former. ger just inte detta exempel, men kanske kan vi tnka oss att medierna r en sÂdan plats dr det politiska livet utspelar sig. I reflektionerna kring demokratins kommunikativa villkor ingÂr det som en viktig fˆrutsttning, att fˆrstÂ hur det politiska livet kon- stitueras genom de mnskliga interaktionerna i deras olika former, ocksÂ utanfˆr vedertagna arenor och institutioner. Men det kanske ndÂ inte r vilka relationer som helst som vi kan tnka oss i demokratin, utan det som kallar îa commu- nity of equalsî!. Karaktren pÂ interaktionen mellan medborgarna kan inte se ut hursomhelst. Den mÂste vara utformad pÂ ett sÂdant stt att den, enligt statsvetaren , medger îtrue engagement among peersî. "# Det engagemang och de relationer som upprttas skall vara de som ger rum mellan jmlika medborgare. Medborgarskapet kan liknas vid en vnskapsrelation, ett tema som bl.a. den franske filosofen utvecklat i nÂgra av sina mer explicit politiska texter. "$ Nr vi bygger vidare pÂ teorin om demokratin utifrÂn denna jmlika relation fˆrutstter vi ocksÂ deltagande och kommunikation, bl.a. pÂ det stt som anges av ovan, i strukturer som r participatoriska och dialogiska () och som inte innebr tvÂng eller forcerad ˆvertalning. Det populra deliberativa synsttet inom demokratiteorin har som mÂl en sÂdan icke-tvingande anvndning av den offentliga debatten som kan bidra till att hantera de djupaste kollektiva dis- P ER -A NDERS pyter i moraliska, politiska och sociala frÂgor. "% Sttet att hantera dessa olika problem bygger pÂ en tilltro till tal, samtal och dialog i det offentliga rummet, snarare n till tvÂngs- och vÂldshandlingar. fÂr dessa talsituationer inte vara prglade av en sÂdan ofrivillighet att man kan ha skl att tala om tvÂng eller (symboliskt) vÂld. Hela det ˆvertalande momentet finns endast i argumentatio- nen och den rationellt genomfˆrda diskursen, inte i andra former av ˆvertalning som ligger utanfˆr sprÂket eller som utnyttjar andra dimensioner av det, t.ex. det emotionella. Ett sÂdant deliberativt synstt med dess tilltro till mnniskors fˆrmÂga att resonera pÂ ett respektfullt stt har flera fˆrutsttningar, bl.a. i en mnniskosyn som ligger nra det kantianska idealet, dvs. att aldrig behandla mn- niskor enbart som medel, utan som mÂl. Fˆrutsttningarna ligger ocksÂ i en teori om hur vrdighet och respekt etableras. I delibe- rativa teorier Âterfinns kriterierna fˆr demokratin i fˆrstÂelsen av och fˆrsvaret fˆr sÂdana kommunikativa procedurer som gˆr det mˆjligt att genomfˆra sÂdana offentliga samtal som inte r tvingan- de. Dess fˆretrdare menar att sÂdana offentliga samtal utgˆr den enda mˆjliga situationen dr mnniskor kan uttrycka sÂvl sina olik- heter som sina gemensamma ˆvertygelser samt en garanti fˆr att undvika att de senare eroderas pÂ ett irreversibelt stt. Det deliberativa synsttet sammankopplas inte sllan med en normativ moral i form av regler som skall glla. Detta s.k. eontolo- giska (deontologi r regel- eller pliktetik) moraliska synstt har sitt upphov huvudsakligen hos , i vars efterfˆljd flera av fˆretr- darna fˆr deliberativ demokrati Âterfinns. Att vara deliberativ enligt ett sÂdant normativt moraliskt synstt innebr alltsÂ att formulera regler som dikterar rtt handling och som r bindande i och genom sig sjlva. Benmningen procedur anvnds ibland fˆr att beteckna detta stt att vara normativ och teoretikerna kallas drfˆr ven ibland proceduralister, det gller t.ex. , J¸rgen Habermas och . Procedurer r ett antal riktlinjer som, om de efterfˆljs, leder till konsensus i moraliska och politiska frÂgor. Orsaken till att man fster en sÂdan vikt vid dessa procedurer, kommunikativa, sociala och psykologiska till sin karaktr, och dess riktiga efterfˆljande r att man programmatiskt anser att sÂdana inte kan hmtas nÂgon annanstans ifrÂn, det finns ingen individ eller grupp, ingen eller annan hˆgre makt som kan bestmma ˆver de villkor fˆr att skapa konsensus som rÂder i en viss grupp. Kriteri- erna fˆr hur den gruppen skall kunna forma beslut och avgˆranden i moraliska och politiska frÂgor kan endast normeras utifrÂn den pro- cedur genom vilka dessa beslut fattas, dvs. genom sttet pÂ vilket kommunikationen genomfˆrs. Enligt detta synstt blir demokratin D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN demokratisk just genom att medborgarna fˆljer vissa regler fˆr kommunikation som de tillsammans har enats om r just demo- kratiska. Fˆr att konfliktlˆsning skall bli mˆjlig enligt sÂdana procedurer, r det av vikt att de deltagande personerna har en fˆrmÂga att repre- sentera sina egna intressen, men ocksÂ att delvis avstÂ frÂn dem i syfte att vara opartiska. Dessa kommunikativa procedurer fungerar inte om man enbart hvdar sina egna intressen, utan vilja att fˆrstÂ vad de andra har fˆr skl och mÂl. Ett gemensamt krav pÂ alla delta- gare r drfˆr att kunna Âstadkomma en sÂdan distansering till de egna Âsikterna, att tillflligt avstÂ frÂn empiriska intressen och moti- vationer. Detta krav r just gemensamt och fÂr inte innebra att nÂgon utstts fˆr vÂld genom att tvingas vara den som tar till distan- seringen. Flera skeden i det proceduralistiska/deliberativa synsttet r kritiska, i likhet med detta, och teorierna pÂ detta omrÂde r knappast omedvetna om sÂdana inneboende risker. Gemensamt fˆr dem r dock att en ˆkad kunskap om kommunikation och framfˆr allt en ˆkad precisering ifrÂga om de kommunikativa procedurerna enligt rationella kriterier kan bidra till att bttre hantera sÂdana kon- flikter. Demokrati kan betyda det system av kommunikationsprocesser i diskussion och beslutsfattande som ˆverbryggar skillnader ñ i genus, sexualitet, nationalitet, klass, etnicitet och generation ñ och administrerar mÂngfalden mellan mnniskor och grupper, och som drmed fˆrutstter lika villkor fˆr deltagande mellan likvrdiga och jmbˆrdiga men unika och olika medborgare. "& Demokrati i denna mening r ett stt att fˆrstÂ och erknna detta komplexa sys- tem av skillnader (îmultiple intersecting differencesî) som knne- tecknar varje mnniska. Men demokrati innebr tron pÂ att finna och implementera ett system fˆr ekvivalering av unika skillnader i termer av jmlikhet eller jmbˆrdighet. argumenterar fˆr att den socialpolitiska dimensionen av rttvisa och jmlikhet mÂste kombineras med en kulturpolitisk dimension av identitet och skillnad. Kulturella skillnader kan bara demokratiskt hanteras, menar hon, om de baseras pÂ social jmlikhet. Hon efterstrvar en position mellan de bgge motpolerna dekonstruktiv anti-essentialism och pluralistisk multikulturalism fˆr att kunna fˆrstÂ att kulturella skillnader bara kan utvecklas och demokratiskt medieras (îdemocratically mediatedî) pÂ en bas av social jmlikhet. FrÂn delvis andra utgÂngspunkter har disku- terat demokrati och kommunikation. Han menar fˆr det fˆrsta att frÂgan om kultur och kulturell tillhˆrighet r central fˆr den form av fˆrstÂelse som mÂste gˆra demokratin mˆjlig. Att pÂ detta breda stt P ER -A NDERS tala om kommunikation har givetvis att gˆra med de procedurer som tidigare Âsyftats men inkluderar en mycket bred repertoar av kulturellt engagemang. noterar det fatala i att det skett en lÂst uppdelning mellan hˆg- och lÂgkultur. Ingenting har bidragit mer till att fˆr dess naturliga anhngare fˆrsura den demokratiska idÈn och driva dem i arg sjlvexil n de enkla ˆver- gripande kulturella frÂgorna: den uppenbara uppdelningen av vÂr kultur i en distanserad och sjlvupptagen sofistikering Â den ena sidan och Â den andra, en drogad massa. (1989:17 [1958]; vÂr ˆversttning.) Den enligt honom fatala uppdelningen kan ha konsekvenser fˆr vÂr syn pÂ vilken kommunikation och vilka medier som r legitima. noterar ocksÂ mer specifikt vilken plats kommunikationen har i vÂr fˆrstÂelse och betonar srskilt att det finns en missvisande syn som vi mÂste akta oss fˆr. Vi har vuxit upp med vissa idÈer om kommunikation som jag tror i det stora hela r missledande. Vi ser kommunikation som en aktivitet som utspelar sig efter det att de viktiga sakerna redan hnt. Kommunikation r sÂ att sga rˆran efterÂt, det som hnder efter det som var vik tigt. Den kommer i andra hand, pÂ samma stt som man tror att konst r sekundr, en marginell aktivitet, eftersom det verkliga livet kommer fˆrst och sedan gestaltningen. Fˆrst kommer verkligheten och sedan kommunikation om verkligheten. Men detta r sÂ i grunden missvisande att om vi inte fˆrstÂr detta fˆrstÂr vi ingenting. Vad vi fˆrst mÂste se r att det i vÂra uppfattningar och i sttet som vÂrt samhlle r utformat finns vissa kommunikationsmˆnster som vi bara delvis r medvetna om. Dessa kommunikationsmˆnster r inte fˆregivna, de r skapade av oss, de fˆrndras och r ˆppna fˆr kritik. Dessutom mÂste de lras om av varje ny generation. (1989:21 [1961]; vÂr ˆversttning.) hade en idÈ om att medborgarna skall ga produktions- medlen, inte minst gller detta medierna som produktionsmedlen i den demokratiska kulturen. Han ville medvetet komma bort frÂn de faktorer som bestmmer hur kommunikationen fˆrs, nmligen de som baseras i auktoriteter och kontrollmonopol, i paternalism och kommersiella intressen. Mot detta ville han stlla utvecklandet av en demokratisk struktur fˆr inflytande i medierna. Kontrollen skulle spridas, det skulle utvecklas verkligt ˆppna (îtruly openî) kanaler fˆr deltagande, system skall gas av deltagarna och en allmn decentralisering och maktfˆrdelning skall rÂda. Basen fˆr det demokratiska systemet r, menar han att vanliga mnniskor skall kunna ha kontroll i sina egna hnder och att de inte skall vara mÂl- tavlor eller objekt fˆr nÂgra andra, t.ex. fˆr annonsˆrer eller pater- nalistiska fostrare."' D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN SÂhr lÂngt har vi diskuterat nÂgra olika normativa visioner av demokratin, srskilt med hnsyn tagen till kommunikationen. Vi bˆr erinra oss villkoren fˆr att presentera sÂdana visioner och teori- er, nmligen att sÂdana framstllningar av normativa begrepp alltid r uttryck fˆr en form av auktoritetsutˆvning. Att fˆrskriva (nor- mera) nÂgonting r, som sger i samband med visioner av genus och solidaritet, att konstruera och postulera ett îviî. "( Att vara normativ innebr sÂledes att ta sig beskrivnings- och defini- tionsmakten samt formuleringsprivilegiet. Med utgÂngspunkt frÂn ovanstÂende exempel kan flera frÂgor och farhÂgor identifieras. Vi har i detta kapitel pÂ nÂgra olika stt diskuterat hur man kan fˆrstÂ relationerna mellan medier/kommu- nikation och politik. Framtida studier behˆver ta fasta pÂ dessa mˆj- liga relationer som en utgÂngspunkt fˆr att fˆrstÂ den historiska utvecklingen inom respektive omrÂde. FrÂgan gller t.ex. om demo- kratins villkor har att gˆra med dessa fˆrndringar i kommunika- tionen, dvs. fˆrndras vÂrt stt att vara politiska genom fˆrndringar i fˆrutsttningarna fˆr det offentliga samtalet. FrÂgan gller ocksÂ om demokratin kan strkas genom olika former av regleringar eller Âtgrder pÂ detta omrÂde, t.ex. genom att ta det deliberativa synst- tet som en mˆjlig och framkomlig utgÂngspunkt eller om det deli- berativa synsttet paradoxalt nog just genom sin idealism kanske har en fˆr distanserad syn pÂ de vardagliga mˆten mellan mnniskor som vanligtvis inte ses som ingÂende i det offentliga samtalet? Det offentliga samtalet, skriver Bjˆrn Elmbrant kritiskt, r ett sprÂkspel fˆr de redan invigda. I sin bok uppe ñ dom dr nere. Om demokratin i vdrar han mÂnga farhÂgor avseende mediernas roll fˆr politiken och i synnerhet fˆr demokratin. PÂ det hela taget ser han hr konturerna av ett fˆr demokratins framtid mycket negativt inflytande och farhÂgor vad avser den etablerade politiska kommunikationens destruktiva inflytande pÂ demokratin. Runtom i finns vettiga mnniskor med kunskaper, idÈer, syn- punkter och erfarenheter. Det finns ocksÂ idealister, mnniskor som utstrÂlar civilitet och ansvarstagande, motstÂndare till dogmatism, brinnande demokrater. Men alla lever de under en daglig, tung sprreld av cynismer frÂn det som ibland kallas det offentliga samtalet. (Elmbrant, 1997:51) Den politiska kommunikationen i demokratin utgˆrs av en komplex koordinering av olika former av samtalstyper och genrer, alltsÂ den politiska kommunikationen r ett konglomerat av olika typer av pÂstÂenden och antaganden som vvs samman pÂ olika stt i olika sammanhang.") Detta komplexa flt r nÂgot som bˆr studeras P ER -A NDERS Vi bˆr kanske ven frÂga oss: vilka r de kommunikativa egenskaper som anses knneteckna det ideala folkstyret ñ kan dessa egenskaper presenteras fˆr att utgˆra en grund till framstllningar av demokratin? Kan (en del av) dessa kommunikativa fˆrutsttningar utgˆra grunden i alternativa modeller fˆr den normativa politiken? ƒr det sÂ att vÂrt stt att tala om demokrati alltid fÂr en utopisk karaktr och vad har det fˆr konsekvenser fˆr vÂrt stt att agera i den medialiserade demokratin? Medierna, kommunikationen och folkstyrets framtid Som vi pÂpekade inledningsvis befinner sig det offentliga samtalets aktˆrer under olika historiska epoker stndigt i en relation till var- andra. Denna relation skulle man kunna kalla mer eller mindre îkol- legialî. Politiker, pÂ Vasatiden sÂvl som , har alltid en relation till publiken och till dem som professionellt och publikt befolkar den publika arenan. Kollegialiteten innebr att man r verksam och mˆts inom en gemensam arena som befinner sig mellan respektive aktˆrers verksamhetsflt. Mellan dessa aktˆrer utvecklar sig nˆd- vndiga relationer som, i likhet med alla andra mnskliga relationer, bygger pÂ en balans mellan beroende och oberoende, mellan fˆr- troende och tvivel. Kollegialiteten bestÂr i de ˆmsesidiga beroenden och fˆrtroenden som utgˆr relationen och som r en fˆrutsttning fˆr arbete bÂde i politik och medier, men kollegialiteten definieras ocksÂ genom att aktˆrerna alltid fˆrhÂller sig till en tredje part, publiken, lyssnarna, vljarna. Ett deliberativt synstt innefattar ocksÂ en syn pÂ kommunika- tion som liknar det man skulle kunna kalla den svenska modellens; dr kommunikation r en frÂga om pedagogik och dr mnniskor ska îlyftasî till fˆrstÂelse fˆr de politiska procedurerna. Kanhnda politikens îirritationî gentemot medierna beror pÂ att dessa verkar formulera ett starkare pedagogiskt uppdrag Ât sig sjlva (i sÂvl populra underhÂllningsprogram, dr ibland politiker grna medverkar, som debatter och granskande journalistik), n tidigare. Politiker kanske var vana vid att tillsammans med media fˆr folket kunna historien om hur politiken gÂr till ñ och att se detta som ett slags nstan gemensamt îuppdragî. Medierna r mycket mer sjlvstndiga och formaten fˆr hur historierna ska vxer fram inom journalistikens eget flt och ibland med journlistikens egna angelgenheter som huvudfokus. De gentemot makten oberoende medierna r oundgngliga fˆr demokratin ñ det D EN MEDIALISERADE DEMOKRATIN – ETT SLAG OM REPRESENTATIONEN vi har nrmat oss i detta kapitel r att analysera ocksÂ dessa medier som en del av makten. Det finns sÂ att sga ingen position som r neutral om man deltar i det offentliga samtalet, oavsett om man r politiker, journalist eller forskare ñ dremot kan man histo- rien om sig sjlv som objektiv, genom att sjlv ta rollen som den legitime representanten fˆr det som r sant i den egna historien. Att stlla frÂgor inom ramen fˆr en offentlig utredning innebr ocksÂ att delta i det offentliga samtalet. En utredning bidrar till att definiera problem och att fˆreslÂ lˆsningar pÂ dessa. PÂ samma stt som journalister och politiker upprttar kollegiala relationer i detta offentliga samtal, ingÂr medarbetarna i en utredning i ett sÂdant samtal som med stˆrre eller mindre skicklighet kan medverka till att utˆva den makt som detta innebr. Utredningen om folkstyret i infˆr utgÂr, enligt kommittÈdirektiven (1997:101), frÂn en samtidsbild och identifierar dr ett antal faktorer som anses vara viktiga fˆr fˆrndringen av det samtida svenska samhllet. I fˆrsta hand gller detta sÂdana demografiska, ekono- miska, politiska och sociala fˆrndringar som har betydelse fˆr statsskicket, de politiska institutionerna och landets fˆrhÂllande till omvrlden. Till de viktiga processerna i samtiden som kan pÂverka det politiska livet hˆr exempelvis fˆrndringar i den offentliga sek- torn och utvecklingen inom folkrˆrelserna och de politiska partier- na. Till de stora fˆrndringarna i samtidsbilden hˆr ven den sociala, politiska och kulturella globaliseringen och den betydelse fˆr den kulturella identiteten som det innebr att nu agerar som en aktiv del av politiska administration. NÂgra av dessa fˆrutsttningar, problem och mˆjligheter som folkstyret mˆter infˆr framstlls som înyaî och gller, enligt kommittÈdirektiven, utvecklingen av kommunikations- och informationsmˆnster i samhllet, spridandet och anvndningen av nya informationstekniker. Dit hˆr ocksÂ utvecklingen av îdet nya medielandskapetî med fˆrutsttningar att interaktivt kombinera olika auditiva och visuella teletekniker. Fˆrndringen i medieland- skapet bestÂr ven i nya koncentrationer och konglomerat av gande och ett vxande kanalutbud som sammantaget kan ha konsekvenser fˆr hur en fri och allsidig opinionsbildning sker i samhllet. Till det nya medielandskapet hˆr ven den ˆkade betydelsen fˆr opinions- bildningen som spelas av olika professioner, t.ex. av journalisterna, den s.k. îjournalismenî. Opinionsbildningen styrs ven i ˆkad grad av olika intressegrupper som medvetet anvnder sig av lobbyister, kommunikationskonsulter, eller utvecklar strategiska kontakter med medierna fˆr att pÂ sÂ vis bli synliga och ˆka fˆrutsttningarna fˆr att bilda opinion. P ER -A NDERS Efter en sÂdan kort problemredovisning som den ovanstÂende bˆr man frÂga sig var problemen med det politiska arbetet finns och hos vem. ƒr det ett problem fˆr arbetande politiker och/eller fˆr politiskt deltagande medborgare? ƒr det svenska folkstyret i reell mening verkligen hotat? Hur ser problemen i ut i ett jmfˆ- rande perspektiv? ƒr det politiska arbetet hotat av illegitima feno- men/krafter (populrkultur-media-politik)? Vad vi hr kan se r historien om den hotade demokratin.