sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett vittne () har vid valkonfronta- tion utpekat som den person, som hon mordkvällen iakttagit på en bar nära biografen på . Till belysande av otillförlitligheten av N:s uppgifter kan hänvisas till följande handlingar. Det skall anmärkas, att när beslut på ledningsgruppens genom bud framförda enträgna begäran fattades av åklagarna om valkonfrontation med N, kände vi inte till att foton av förevisats henne även den . Angående egna uppgifter vid förhör har som tidigare nämnts i inledande förhör uppgivit, att han besökt och under besöket samtalat med tre flickor och att han sedan dessa lämnat kaféet, under en tidrymd av samtalat med två ynglingar på kaféet, varav den ene hade polsk anknyt- ning. Han har i inledande förhör uppgivit att han därefter troligen var på nattbio på Rigoletto och efter bions slut besökt på . Dessa uppgifter har under utredningens gång vunnit sådant stöd av uppgifter från vittnen såväl på Mon som på att uppgifter om sina förehavanden mordkvällen ej kan anses på någon punkt vederlagda. I svensk rätt åligger det inte en misstänkt att styrka sin oskuld genom att visa alibi utan det åligger i stället åklagaren att styrka vederbörandes skuld. Det har vidare under utredningen ej framkommit något belägg för att innehaft någon handeldvapen. I övrigt kan om utredningen angående Palmemordet sägas – i anledning av uppgifter i massmedia från polisledningens presstalesman om ytterligare 90 misstänkta, som kunde anhållas – att någon ytterligare misstänkt utöver ej inlottats på åklagaren. Tillägg till pressmeddelandet av cå Slutligen vill jag i fråga om åklagarens roll i utredningsarbetet beträffande anföra följande. hade kunnat avföras från mordutredningen om inte ledningsgruppen i Palmeärendet genom inbland- ningen i förundersökningsledningen, agerande i olika riktningar och försök till påtryckningar på åklagaren genom olika kanaler stört och hindrat ett rationellt arbete från åklagarens sida. Enligt min mening har ut- satts för rättskränkning av allvarlig beskaffenhet. Det ankommer inte på mig att göra några närmare uttalanden om ansvarsfrågan i denna del. Jag välkomnar regeringens snabba ingripande i fråga om tillsättande av en . Enligt min mening är det nödvändigt att en all- sidig och fullständig granskning och belysning av hela den aktuella rätts- affären, avseende , kommer till stånd möjligt. Denna del av utredningen kom sedan att bli föremål för granskning av Justitiekanslern, efter en anmälan från ombud. Se JK-beslut s 144 ff, som berörs på flera ställen i vårt betänkande. Efter det att förundersökningen lagts ned fortsatte polisen att bearbeta vissa nya uppslag. a. kom det ungefär in några tips om att skulle ha haft tillgång till vapen. Dessa uppslag utreddes främst men ledde inte till något. ökade intresset för på nytt. tog den kvinna, som hört säga att står på dödslistan och blod kommer att flyta på – det kommer att bli blodbad (se ovan), på nytt kontakt med polisen. (Uttalandena avsåg som ovan framgått inte vad själv skulle ha sagt utan dennes återgivande av andras utsagor och uppfattningar.) Hon berättade att hon bott hos . hade hon tittat i en garderob. Enligt vad en till henne numera berättat, hade hon till väninnan sagt att hon sett ett vapen i garderoben. Enligt väninnan hade hon berättat om episoden med vapnet i garderoben . Hon kunde själv inte minnas detta. Härefter hölls omfattande förhör med såväl kvinnan själv som med väninnan. Väninnan bekräftade uppgifterna. En vapen- konfrontation genomfördes och kvinnan pekade, efter att ha fått se bilder av pistoler och revolvrar, ut en revolver med lång pipa. Under åtminstone ett förhör var professor närvarande. Denne gjorde därefter den bedömningen att kvinnan var en trovärdig person. I fanns namnet på en ökänd brottsling, . Polisen hade frågat om han var bekant med , vilket förnekat. Polisen bestämde sig nu för att utreda detta förhållande ytterligare. I telefonboken fanns också namnen på en del kriminellt belastade bulgarer. Också med bulgarerna hade vissa förhör hållits . Personerna var bekanta med men förhören hade inte lett till något. Under en husrannsakan i bostad hade polisen hittat två nycklar. Dessa nycklar hade visat sig passa i en port på , där en bulgar ägde en affär. Även detta spår utreddes begärde förundersökningsledaren, biträdande riksåklagaren , att på nytt skulle bli föremål för telefonkontroll (telefonavlyssning). Enligt den promemoria, som bi- fogades till ansökan, grundade sig begäran bl.a. på kvinnans uppgifter om vapen i garderoben, men också andra uppgifter nämndes, såsom att och bulgarerna förekom i telefonboken, att nycklarna passade i en port på , liksom tidigare kända uppgifter. Vidare uppgavs att uppgifter framkommit om att tänkte byta identitet och lämna landet. beslöt om telefonkontroll i enlighet med åklagarens begäran. Därefter förnyades detta tillstånd fram till . Telefonavlyssningen mot pågick denna omgång alltså från till . uppgav en person, , i samband med att han hördes i utredningen av ett annat brott, att han sett till- sammans med en spanjor på två olika restauranger i . Spanjoren hade presenterat sig som . Denna uppgift togs dock tillbaka i ett förhör som hölls . ansökte förundersökningsledningen på nytt om telefonkontroll beträffande . Förutom de skäl som tidigare anförts uppgavs att försökt få telefonkontakt med bulgarerna, att han vid ett telefonsamtal talat om hur man gör ett maktövertagande genom att först skjuta statsministern – därefter regeringen i övrigt, att han försökt att få kontakt med ett speciellt företag i som varit föremål för utredning och där det i vissa led fanns en direkt kopp- ling till sovjetisk underrättelsetjänst samt att han på fråga om han skjutit statsministern svarat skulle du berätta?. beslöt om telefonkontroll. Detta tillstånd förnyades , sista gången . Som mest avlyssnades 12 telefonnummer. Denna telefonavlyssning på- gick alltså från till . Några nya uppgifter av värde framkom inte . gjordes en ny genomgång av materialet i övrigt och tidigare uppslag följdes upp. Många förhör hölls med såväl tidigare hörda personer som nya personer. kom ett tips in om att en person, , hade upplysningar att lämna om mordet på . påstod att han under mordnatten på blivit påsprungen av en man som kom ner för trapporna från och hoppade in i en mörk bil. Vid en konfrontation pekade ut . Det kom sedermera att ifrågasättas om alls var att lita på. Bl.a. hördes en bekant till honom och det framkom då att ljuger om allt. Det visade sig även att var känd som mindre trovärdig (jfr nedan, Samman- fattande anmärkningar ). besökte ett par polismän i dennes för- äldrahem i . Som skäl till besöket angavs eventuella kännedom om var den förrymde spionen kunde tänkas ha tagit sin tillflykt. Det framgår dock av en upprättad promemoria att det verkliga skälet till besöket var att se hur reagerade. Han var enligt promemorian mycket aggressiv. Polisen bedrev – spaning mot . låg spaningarna dock nere , då befann sig utomlands. begärde åklagaren på nytt tillstånd till tele- fonkontroll avseende . Samma skäl som tidigare angavs. Tingsrätten beviljade tillstånd . beslöt förundersökningsledningen genom Axel Morath att skulle beläggas med reseförbud – förbud att lämna – eftersom han var skäligen misstänkt för delaktighet i mord samt försök därtill. Skälet till att reseförbudet meddelades var troligen att det vid ett telefonsamtal mellan och hans pappa hade framgått att fått visum till , och . Reseförbudet förenades med skyldighet för att anmäla sig till . Polisen begärde i en promemoria till åklagaren att telefonkontrollen skulle fortsätta. beslutade att ny ansökan om telefonkontroll inte skulle göras. Telefonavlyss- ningen pågick denna omgång, som skulle komma att bli den sista, i . Sammanlagt pågick avlyssning således cirka . kallades till nya förhör . Vid förhören medverkade även . hördes ingående bl.a. om den kvinnliga bekantingens uppgifter, om , om vad uppgivit och om vad han gjorde mordnatten mellan kl. 23- 01. Vidare konfronterades han med , men kände inte igen denne. Härefter kom det återigen in en del tips främst beträffande vapen. Tipsen utreddes men ledde inte till något. Efter tingsrättens dom mot beslöt Axel Morath att lägga ned förundersökningen mot med motiveringen att brott inte var styrkt och att inte längre kunde misstänkas. Detta var således den ett sådant beslut träffa- des beträffande ; hade fattat ett motsvarande beslut (se ovan). Efter det att förundersökningen för lagts ned inkom endast enstaka tips. underrättades polisen om att , som då flyttat till , försvunnit där. PU fick i anslutning till detta en fråga av UD om PU avsåg att kontakta amerikanska myndigheter. I ett skriftligt svar till UD uppgav PU att misstankarna mot var avskrivna enligt åklagarbeslut. Det fanns därför inte skäl till att PU skulle ta direktkontakt med amerikanska myndigheter. Det framhölls dock att PU givetvis var intresserade av eventuella uppgifter som skulle kunna tyda på inblandning i mordet. Kort senare, , meddelade amerikansk polis att anträffats mördad i . 5.11Avsnitt Q – Vapenhandel De spaningsuppslag i PU-materialet som bedömts ha huvudsaklig anknytning till vapenhandel har registrerats under ett särskilt avsnitt Vapenhandel (). Avsnittet består av drygt 60 registrerade uppslag. Av dessa har en dryg tredjedel anknytning till försäljning av 410 fälthaubitsar till 1986. Omkring en tredjedel rör påståenden om export av vapen, främst vapensystemet RBS 70 (Robot 70), från till . Resterande uppslag, en knapp tredjedel, rör annat såsom krigsmateriel- inspektören död, vapenhandel i övrigt, journalisten död m.m. I stort sett samtliga spaningsuppslag är motivrelaterade. Med en- staka undantag innehåller de inte någon mer konkret information om mordet på , dvs. om gärningen, gärningsman etc. Spaningsuppslagen består till största delen, drygt hälften, av tips från enskilda personer som haft andrahandsuppgifter, teorier eller spekulationer om vad, vem eller vilka som ligger bakom mordet. Ett drygt tiotal uppslag utgörs av massmedieuppgifter – tidningsartiklar och bandupptagningar av TV-inslag. Knappt tio uppslag är handlingar – förhör, sammanställningar, analyser och annat material – som hämtats från utredningen i den s.k. Boforsaffären (). Några uppslag består av förhör med personer som bedömts kunna ha information av intresse i denna del, bl.a. har förhör hållits med förre svenske ambassadören i , . Resterande spanings- uppslag, i vart fall sex, utgörs av annat material. Inte något uppslag innehåller beslut om tvångsmedelsåtgärder. Många av uppslagen i avsnittet överlappar varandra eller gäller samma saker. Flera hänger ihop och det säger därför inte så mycket när man talar om uppslagens storlek. Det mest omfattande enskilda upp- slaget innehåller knappt 40 underuppslag (se ). Avsnittet skiljer sig från de övriga genom att merparten av materialet tillkommit relativt efter mordet. Av avsnittets upp- slag har endast fyra registrerats . 1987 – 1988 kom ca 15 uppslag att registreras. 1989-1991 tillkom totalt knappt 10 upp- slag. registrerades omkring 15 uppslag, vilket torde bero på att vissa nya uppgifter i Indienaffären uppmärksammades i massmedierna och att PU i samband härmed dels fick in nya tips, dels hämtade in flera handlingar från . Därefter har bara något enstaka uppslag registrerats . I samband med att högsta dom- stol 1997 beslöt att till bl.a. lämna ut namnen på vissa bank- kontoinnehavare som misstänktes för att ha tagit mutor i samband med Indienaffären registrerades emellertid sex nya uppslag. Uppmärksam- heten kring denna händelse ledde till att flera nya tips kom in till PU. Uppslag angående vapenhandel har huvudsakligen handlagts av två utredningsmän vid PU. Säkerhetspolisen har använts i mycket ringa utsträckning, och då endast för avgränsade uppgifter. Vår redovisning innefattar en relativt utförlig redogörelse för drygt 20 uppslag, med de största uppslagen först och därefter andra uppslag som har tett sig vara av visst intresse från granskningssynpunkt. I sak är redovisningen indelad under rubrikerna Indienaffären , Påstådd vapenexport till och Övriga uppslag . Han tipsade om att aktiva deltagande i de förhandlingar, som föregick vapenkontrakt med , skulle kunna utgöra motiv för mordet. hade enligt rest till 1985 och träffat premiär- minister . Resan hade ägt rum i ett skede då det i stort sett varit klart att skulle få den aktuella vapenordern. hade personligen gått emellan och prutat på det ursprungliga pris angett. hade därefter fått kontraktet. uppgav att han fått dessa uppgifter av en källa som deltagit i en vapenkartell som medverkat i vapenförhandlingarna. kontaktade på nytt PU. Han framförde samma uppgifter som ovan men uppgav nu att betalt mellanskillnaden mellan de olika kontrakten och själv erhållit för affären. hade på grund av sin inblandning mördats av en internationell liga, bestående av fransmän och väst- tyskar. besökte S PU för att lämna uppgifter. S berättade att han sammanträffat med , som han haft affärsmässiga kontakter med. hade sagt att han visste varför mördats och att orsaken var att vapenorder gått till istället för till ett franskt företag, som lagt ut stora summor för agentverksamhet och i provisioner. Dessa pengar hade gått om intet. dödförklarades därefter vid ett vapenkartell- möte . I samband med samtalet med hade S erinrat sig att han sammanträffat med en finsk affärsman i baren på ett hotell i . Affärsmannen hade berättat en liknande historia för S. Mannen hade sagt att han hade en finsk bekant i vapen- branschen. Denne bekant hade berättat att förhandlat med ett franskt/amerikanskt konsortium om köp av haubitsar. Affären hade varit så gott som klar när besökt . Därefter hade gjort en helomvändning och valt som kon- traktspartner. skulle enligt bekantingen ha betalt provision till . Provisionen hade utbetalts via ett konto i , troligen till partiet. Det amerikansk/franska konsortiet hade betalt stora summor i mutor och för agentverksamhet. Vid ett möte mellan vapenhandlare hade det bestämts att skulle röjas ur vägen. Kort efter S:s tips höll PU förhör med , som berättade följan- de historia. Han kände en vapenhandlare i väl. Denne berättade januari/att det statliga franska företaget , som bl.a. tillverkar vapen, sammankallat andra vapen- handlare från bl.a. , och eventuellt till ett kartellmöte i . Med vid mötet var en finsk medborgare representerande en tysk fabrik. Anledningen till mötet var att man fått indikationer på att storordern från förmodligen skulle gå till . hade nämligen personligen åkt till , pratat med och på så sätt medverkat till att skulle få ordern. Detta skedde i ett läge när det varit så gott som klart att GIAT skulle komma att få den. Övriga mötesdeltagare skulle i viss mån ha fått del av ordern genom legoarbeten. GIAT hade under mötet menat att man skulle fatta beslut om hur man skulle agera. Den finske med- borgaren hade tidigare representerat den finske vapenhandlaren och för denne hade han efter mötet berättat att det utmynnat i tummen ned för . Efter mordet hade vapenhandlaren ringt till och sagt något om vad var det jag sa, tummen ned för . skulle ha erhållit av för sitt agerande. Pengarna skulle ha satts in på ett konto tillhörande Socialistinterna- tionalen. uppgav på särskild fråga att den finske vapenhand- laren kallades och den finske representanten . Av en notering i förhörsprotokollet framgår att PU varit i kontakt med den finska polisen i , där och var väl- kända. åkte utredningsmän från PU till där man förhörde Jaali T och Aaro L. Jaali T som var företagsledare och vapenkonstruktör berättade bl.a. följande. Han hade konstruerat automatvapnet . Företaget han hade drev affärer med vapen. Indiern , som drev en agentur- firma i , hade varit företagets representant när det tillverkat . Jaali T kände inte till något om den internationella vapen- handeln. Han var inte språkkunnig och hade därför 1984 anställt Aaro L, som hjälpt till med utländska kontakter. Jaali T hade själv besökt några vapenmässor men han hade aldrig varit på något vapenhandlar- möte. Han trodde inte att Aaro L varit utanför / . /hade han blivit informerad av en f.d. överste, , om att ett möte ägt rum någonstans i / . På detta kartellmöte hade affären diskute- rats och vad man skulle göra med anledning av denna. Inget hade blivit sagt, det hade bara pekats nedåt med tummarna. Enligt hade betalt för att skulle få ordern. hade fått uppgifterna genom egna kanaler. Jaali T hade berättat historien för flera personer, bl.a. för . Aaro L berättade bl.a. att han efter affären hört olika rykten på stan såsom att skulle ha betalt i samband med affären (det framgår inte av materialet vad betalningen skulle ha avsett). Denna uppgift hade han fått från sin arbetsgivare Jaali T. var han med stor säkerhet i , möjligen i Åbo eller Isojokki. Han hade aldrig deltagit i något kartellmöte och inte representerat något tyskt bolag, vilket i och för sig skulle ha varit en stor ära för honom, men det var uteslutet eftersom saknade sådana kontakter. reste utredningsmän från PU på nytt till . Förutom Jaali T, som förhördes ytterligare en gång, förhördes också och , delägare i samma firma som . uppgav att han varit chef för vapenavdelningen på företaget , som konstruerat och tillverkat vapen. Han kände till Indienaffär och berättade att det i branschen uttryckts missnöje med att hade arbetat för fred och samförstånd som han bidragit till att sälja vapen från till . Han kände inte till något vapenhandlarmöte och hade ingen kännedom om GIAT:s eventuella konsulter och agenter. Beträffande de uppgifter som Jaali T lämnat uppgav han att de måste ha missuppfattats; han hade inte berättat någon sådan konkret historia. uppgav sig vara direktör i , vilket bolag representerade det statliga handelsrådet och de fem-sex största finska bolagen vad gällde export och import i . Han hade ingen kunskap om detaljerna i Bofors-Indienaffären. Han hade hört ryktas om ett vapenhandlarmöte och menade att om ett sådant förekommit var det inte troligt att Jaali T eller Aari L deltagit. I en promemoria, upprättad , konstateras att utred- ningen i ärendet visar att det troligtvis har ägt rum ett vapenhand- larmöte i men att det inte finns några svar på frågorna När? Vem eller vilka? I samband med den friande domen mot fick PU via säkerhetspolisen kännedom om att en person i , , hade ett vapentips med anknytning till . Med hjälp av Centralkriminalpolisen i förhördes . Han berättade bl.a. att han var bekant med . hade varit starkt kritisk mot och dennes utlänningspolitik. Vid ett besök hemma hos den 10 eller hade denne på finska yttrat nu dödas den jävla . hade vid samma tillfälle pratat om och att hårdmantelkulor går igenom en skyddsväst. I samband med att namn offentliggjordes kom ihåg att nämnt detta namn då han kritiserat en av sina söner. När ett fotografi av publicerades i massmedierna tyckte att detta liknade . påminde sig också att ringt honom och berättat att han med hjälp av fått ett ny- bildat bolag registrerat . Att inte hört av sig tidigare berodde på att han var mycket rädd. Han hade därför hoppats att polisen skulle klara upp mordet utan hans uppgifter. Efter den friande domen hade han bestämt sig för att gå till polisen. – Härefter vidtogs viss utredning till utrönande av om kunde vara far till . Vissa fakta i levnadshistoria gjorde att man ansåg sig kunna utesluta detta. och andra personer i dennes bekantskapskrets har även senare hört av sig till PU ett stort antal gånger. har lämnat upp- gifter vid i vart fall tio ytterligare tillfällen, såväl till åklagare som polis. Som exempel kan nämnas att fått till stånd ett möte med åklagarna och samt en utredningsman vid PU. Vid ett annat tillfälle har han besökt biträdande riksåklagaren . Protokollen över dessa samtal är ofta rela- tivt långa och innehåller detaljerade uppgifter som i vissa avseenden ändras från gång till annan. har bl.a. nämnt att hans källa bor i , att en schweizisk bankman och en person från skulle vara inblandade samt att mördaren, som är kurd, skickats till . Genomgående har också hotat med att kartellen skulle komma att avslöja roll i Indienaffären om inte betalades till kartellen via PU och . Ett sådant avslöjande skulle enligt leda till hela den socialdemokratiska regeringens fall, då hela tagit emot penningbelopp i samband med Indienaffär. En rad andra myndigheter och personer har hört av sig till PU och rapporterat att de haft besök eller fått brev av , t.ex. statsministern, statsrådsberedningen, etc. Indienorder – Mordet på m.m. registrerades i PU ett par handlingar tillhörande . Den ena är en promemoria AB Indienorder – Mordet på , som upprättats av en utredningsman (, jfr nedan, Sammanfattande anmärkningar ) från . Promemorian, som behandlar eventuella kopplingar mellan Indien- affären och mordet på , innehåller bl.a. följande uppgifter. AB förhandlingar med angående försäljning av fält- haubitsar inleddes innan kontraktet skrevs . Flera ut- ländska vapentillverkare konkurrerade med . I samband med att Indhira mördades (1984) avbröts förhandlingarna . Därefter försvann en del konkurrenter och återstod förutom endast en fransk tillverkare. var förhandlingsdelegation, bl.a. direktören och exportchefen , stationerad i . hölls ett förhör med Industriers finanschef i . skulle åka till för att deltaga i förhandlingarna. var pessimistisk när det gällde möjligheter att få ordern eftersom var betydligt högre än den franske tillverkarens. hade inte heller lyckats lösa exportkreditfrågan. reste till och samman- träffade med . stod det klart att skulle få ordern och kontrakt skrevs . deklarerade i samband härmed att affären inte varit möjlig utan och den agerande i bl.a. exportkreditfrågan. Av granskade dokument kunde utläsas att möjligheter att erhålla ordern var mycket goda . Förhandlings- läget hade således på en månad bytts från pessimistiskt till optimistiskt. Det kunde inte uteslutas att orsaken till det gynnsammare förhandlings- läget var personliga agerande. agerande borde ha varit känt av det franska konkurrentföretaget och dess agenter. I beaktande av de stora penningbelopp som ordern rörde (kontraktssumman uppgick till ca – vår anm.) kunde det inte uteslutas att motivet för mordet på haft sin grund i kampen om Indienordern. Erfarenheterna efter mordet på hade visat att förhandlingarna den gången fördröjdes vilket i detta fall skulle ha kunnat gynna den franske konkurrenten. I den pågående förundersökningen hade inget framkommit som visade att definitivt erhållit Indienordern men ett slutligt ställningstagande från sida var nära förestående. Det kan därför inte uteslutas att mordet på var en sista desperat åtgärd från konkurrenthåll i hopp om att turbulensen skulle fördröja beslutet och därmed ge konkurrenterna tillfälle att komma igen. , VD vid (), fick med kort varsel företräde hos . öppnade den som mottagare av RBS 70. Vad diskuterade med ? Öppnades på grund av att det redan då var känt att skulle få ordern och att det då skulle vara inkonsekvent att tillåta försäljning till men inte till ? Förutom det som refererats innehåller promemorian två allmänt hållna tips som hade kommit in till , där det påstås att ett vapenhandlarmöte hållits i i . I det ena tipset finns uppgiften att en finsk vapenhandlare skulle ha deltagit. Det är såvitt framgår av dokumenta- tionen inte klarlagt om tipsen har samband med tipsen som berörts ovan under . Den andra handlingen från som är registrerad under detta uppslag är en minnesanteckning från ett samtal med i samband med husrannsakan i dennes bostad. Ardbo framhöll vid detta samtal att medverkan var den helt avgörande omständigheten för att fick ordern. Förhand- lingsläget svängde när engagerade sig. Ardbo trodde dock inte att mordet hade med vapenaffärer att göra. I ett annat spaningsuppslag finns ett protokoll från ett samtal som PU hade med . Samtalet anknyter till en fråga som ställdes i den promemoria, som redovisas ovan.