sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — konstmuseums samlingar utökades i ovanligt stor omfattning genom mycket stora donationer av svenska konstnärer och deras efterlevande familjer. Av utländsk konst förvärvades några kollektioner av ovanlig karaktär. Den ena, 1939, var en samling av lettisk nutidskonst inne- fattande ett 40-tal målningar och den andra var en kollektion finsk konst, innefattande många av de mera betydelsefulla finska konstnärerna: . Aaltonen, Gallen-Kallela och Simberg. Den förra kollektionen var en gåva av tullkontrollören och den andra förmedlades genom konsthandlaren och nyssnämnde . kom att sälja till museet teckningar och akvareller av internationellt betydande konstnärer. Inköpen gjordes ibland med hjälp av museers vänner. Sålunda förvärvades 1939 verk av Gainsburough, Bassano, Zucarelli, , , Corregio och Carracci. Totalt förmedlade ett 30-tal teckningar, laveringar och akvareller av betydande internationella konstnärer. Därutöver inköptes en Hieronymusmålning av en okänd nederländsk 1500-talsmästare. Hur dessa ovanliga konstverk kunde förmedlas genom konsthandel i framgår inte av accessionskatalogen. hade redan före kriget gjort inköp på kontinenten och i . museer hade också kontakt med en turkisk handlare, Hessan Chaberstag, som sålde persisk keramik och fragment av orientaliskt material till museet. Han hade varit bosatt i . Han förmedlade föremål, som i accessionskatalogen noteras som jordfynd från . Museet äger den största samlingen av äldre europeisk konst vid sidan av ovannämnda museer. Samlingen har främst tillkommit genom donationer men även inköp har under hand gjorts. , som senare donerats till museet, tillkom under den nu aktuella perioden. Museets accessionskatalog har granskats . Inköpen av internationell konst är obetydliga, men några större donationer förekommer, bl.a. av en större samling grafik av I den donerade samlingen av främst 1600- och 1700-talskonst finns flera verk, som inköptes dels på auktioner dels även på i . I senare fallet rör det sig om två holländska 1600-talsmålningar. Några ytterligare uppgifter om deras tidigare proveniens har inte kunnat fastställas. Två arkiv från konsthandeln har varit tillgängliga: Svensk-Franska konstgalleriets, som förvaras i . och , som förvaras på företaget. I avsikt att erhålla ytterligare uppgifter om eventuell handel med konst från Nazityskland har intervjuer också gjorts med äldre konst- och antikvitetshandlare samt museimän, som var verksamma under kriget eller efter 1945. Vidare har kontakter tagits med och Judiska för att undersöka om material finns, som kan belysa frågan En dam som arbetade på gallerier för modern konst har givit en bild av handeln med modern konst. Hon har uppgett vilka seriösa gallerier som fanns i . Hon har också förklarat, att hon aldrig kommit i kontakt med nutidskonst, som skulle kunna ha beslagtagits av nazisterna och känner inte heller till något galleri, som sysslade med sådana affärer. En annan dam som följt auktioner och konsthandel i och tillsammans med sin make skapade en betydande samling av äldre konst, som i stor utsträckning tillfaller ett museum, har berättat om konsthandeln under kriget ur köparens synpunkt. Hon har uppgett att merparten av samlingen köptes på auktioner men även i konsthandeln i och efter krigsslutet. Vissa verk köptes också hos konsthandlare i . Hon nämner Rapps konsthandel, som hade buntar av målningar liggande i frihamn, ur vilka köpare kunde välja. Hon uppger också, att det inte är uteslutet att någon målning i samlingen kan ha kommit i handeln på orätta vägar och visar på en målning, som skurits ut ur en ursprungligen större målning. Det förekom dock aldrig några diskussioner om nazistisk konst på konstmarknaden, uppger hon. Det dominerande företaget för försäljning av internationell 1900- talskonst, främst fransk, var Svensk-Franska konstgalleriet i . Företaget höll flera auktioner och anordnade också utställningar av såväl internationella som svenska konstnärer. Företagets auktionsdel köptes upp av första hälft. Vissa delar av arkivet har granskats, nämligen auktionskataloger med vissa anteckningar om säljare och köpare till 1945 samt räkenskaper för auktioner 1939-44. förekom nästan uteslutande svensk konst på auktionerna och endast svenska konstnärer ställde ut. förmedlade företaget modern fransk konst och blir fransk nutidskonst på nytt vanlig. Svensk-Franska konstgalleriet sålde även äldre internationell konst på auktionerna. Två konsthandlare sålde kontinuerligt på auktionerna 1939-44, nämligen och men även andra handlare lämnade mer sporadiskt verk till försäljning. har mycket gamla anor som centrum för handel med konst och antikviteter i . Företaget har alltid haft mycket gott anseende och hållit hög kvalitet på sina auktioner. Företaget bedrev tidigare också konsthandel. Vid efterforskningarna har auktionerna under- sökts genom att mottagningskvitton till auktionerna 31/8 1937 – 13/1 1946 granskats. Dessa innehåller också uppgifter om in- lämnade verk för underhandsförsäljning. Vidare har kopieböcker 12/5 1941 – 10/5 1946 genomgåtts och stickprov tagits i auktionsredo- visningar för auktionerna 310 – 334, dvs. Företaget handlade främst med äldre konst och antikviteter men däremot i mycket liten utsträckning med 1900-talskonst. Den internationella konst, som utbjöds på auktionerna kom nästan uteslutande från svenska säljare. Verk av hög klass kom oftast från gamla välkända svenska samlingar, som på grund av generations- växlingar delvis eller helt hade skingrats. Exempel är verk ur och ur Finspongssamlingen. Vid enstaka förfrågningar från utlandet om försäljning har uppmärksammats att svarade att valuta- bestämmelserna lade hinder i vägen samt att det fordrades licens för att föra in konst och antikviteter i landet. Det förekom vissa konsthandlare som regelbundet lämnade in internationell konst till försäljning men som också köpte sådan. Man kan också finna att vid enstaka tillfälle inlämning av konst från ett visst land förekom. Bl.a. förekom en försäljning av sju stycken ungerska målningar.71 Detta kan tolkas som försäljning från flyktingar i . Några synnerligen värdefulla konstverk av samt såldes . En närmare undersökning kring dessa försäljningar visar i det förra fallet en svensk säljare och en svensk köpare. Målningen av hade uppenbarligen utbjudits på auktioner omkring 1930. Säljare var en oidentifierad person. Priset var häpnadsväckande lågt, . Målningens proveniens – 39 har inte kunnat fastställas. och förekom internationell handel. I ameri- kanska dokument omtalas att skall ha erhållit två lådor innehållande värdefulla tavlor från Tyskland.72 Någon försäljning av betydande internationell konst ägde inte rum under detta år och inte heller finns det uppgifter därom i korrespondensen. sökte aktivt objekt i och i viss mån i för försäljning i . Men meddelades vid förfrågan att det var svårt att sälja dyra målningar i och företaget tackade därför nej till sådan försäljning. Den tidigare nämnda amerikanska rapporten upptar ett flertal namn på tyska och utländska konsthandlare och andra personer, som misstänktes vara inblandade i transaktioner med rövad konst.73 Inga av de angivna namnen finns bland de personer som köpt eller sålt på auktionerna på Svensk-Franska konstgalleriet och . I amerikanska dokument omtalas som en möjlig plats för försäljning av rövad konst.74 Galleriet ordnade ett flertal utställningar med internationell konst. Dessa var såväl utställningar med inlånade verk som rena försäljnings- utställningar. I de amerikanska dokumenten uppges att direktören för 71Auktion nr 322 (1944) av sju stycken ungerska målningar inlämnade av . 72Jfr ovan under avsnitt 6.5.1. 73Looted Art in Occupied Territories Neutral Countries and Latin , 1945. Jfr ovan avsnitt 5.6.1. 74Jfr ovan under avsnitt 6.5.1. galleriet nekat att omtala, varifrån de kom, men att ett antal erhållits från poor Jewish refugees. anordnades måleri 1 300-1 600 med inlånade verk, främst från generalkonsul , en välkänd konstsamlare, som stod nära, Även konungen hade lånat ut konstverk till utställningen. anordnades en utställning med engelskt måleri, 1530-1850, med inlånade verk. anordnades en utställning med flamländskt- holländskt måleri. Samtliga konstverk var till salu. Ännu en utställning anordnades med delvis samma målningar 1945. Utställningen 1944 innehöll många målningar av hög kvalitet. Katalogen, se bilaga 7, innehåller endast undantagsvis verk med proveniens. kan konstateras att katalogen innehåller felaktiga uppgifter om mästare till konstverk. Exempelvis upptas ett självporträtt av , som i själva verket är en kopia efter ett självporträtt i i och en målning av är en svag efterapning av en målning av Patinir i . Kataloguppgifterna måste sålunda ifrågasättas. Bland utställda verk fanns några triptyker, attribuerade till , och en Antwerpenmanierist, vilka är av särskilt värde vad beträffar fastställande av proveniensen. Av dessa uppges triptyken av ha tillhört en ungersk samling. Det går inte att utesluta att en del verk på dessa utställningar och 1945 härrör från det krigshärjade Personer knutna till galleriet var , L Kindgren och konservatorn T. Genal, den senare enligt uppgift ungrare. En tjänsteman vid skrev till och avstyrkte svenskt medborgarskap för denne. Anledningen till denna skrivelse är något oklar. Ingen av de intervjuade konst- och antikvitetshandlarna eller musei- männen hade någon kontakt med galleriet och har inte kunnat kommentera uppgifterna. Företaget var en antikhandel belägen vid i . anordnades en utställning med internationell konst. Samlingen bestod av främst nederländsk konst. Bland de till försäljning utställda verken fanns enligt katalogen d.ä., van Dyck, Avercamp, , , , , sålunda betydande äldre internationella konstnärer. Särskilt målningen av d.ä. kan i detta sammanhang vara av intresse. Den runda målningen anges vara en ordspråksbild, vilket är korrekt, men den är säkerligen, av bild i katalogen att döma, icke av , utan av en annan holländsk målare. I den amerikanska rapporten anges att berömda målning: En blind leder en blind, som tillhör , skulle ha funnits i under den aktuella tidpunkten. Enligt efterforskningar torde så inte ha varit fallet. Enligt ovanstående dokument skulle denna målning tillsammans med ett stort antal konstverk förts av tyskarna till . Målningen finns fortfarande kvar i . Där finns också en ordspråksbild av d. ä. Troligen har den enklare ordspråksbilden, som i Möbleringstjänsts katalog anges som en målning av , förväxlats med målningen i och därigenom har en felaktig tolkning gjorts i dokumentet. Den i utbjudna ordspråksmålningen hade varit till salu på auktion ordnad av konsthandel i . En del utbjudna konstverk kan härledas till äldre svenska samlingar men flertalet konstverk saknar sådan proveniens och kan sålunda ha införts till under . Det skall också konstateras att flera utställda verk senare ingick i utbudet på auktioner. Rapps konsthandel var en betydande konsthandel centralt i . Vid intervjuer har framkommit, att Rapps konsthandel hade buntar av målningar liggande i frihamn. Upprepade försök har gjorts för att kunna få uppgifter därom och om ett eventuellt arkiv är bevarat, men kontakter inom släkten visar att de saknar vetskap om förhållandena . Det är sålunda inte möjligt att konstatera, varifrån dessa konstverk kommit eller om de har något samband med de amerikanska uppgifterna om lådor innehållande stulen konst som förvarades i frihamn i namn.75 Rapps konsthandel anordnade först och 1949 utställningar med äldre holländsk konst. 75 Jfr ovan under avsnitt 6.5.1. Flera andra försäljningar av internationell konst ägde rum . Den välrenommerade konsthandeln P. de i Amster- dam ordnade utställningar och försäljning på , bl.a. , varvid utbjöds en rad högkvalitativa konstverk av exempelvis El Greco, , , , och . Målningarna är i katalogen vanligen väl dokumenterade genom uppgifter om proveniens. konsthandel bedrev en omfattande verksamhet med internationell konst och hade en rad utställningar. samarbetade med flera svenska museer och gjorde 1940 en utställning benämnd Från Tizian till till förmån för och med inlån från bland annat konungen. var finländare och hade också ett utbud av finsk konst. konst, som var placerad i Enskilda bankens bankfack, blev, på grund av misstanke om att det rörde sig om rövad konst, föremål för undersökning genom Allied Art Commission. tillhörde . Braathen.76 Några uppgifter från Allied Art Commission rörande resultatet av undersökningen har inte på- träffats. Vid en granskning av målningarna i samlingen kan konstateras att flera av dessa är välkända i konstlitteraturen, exempelvis naken flicka, som 1947 ställdes ut i och som ännu tillhörde . Denna målning såldes i och köptes av . Många målningar av kom till genom direktör och såldes sedan på Svensk-franska konstgalleriet. Möjligen har denna målning tillhört Sterns kollektion. I samlingen ingick också ett porträtt av föreställande Comtesse de Haro. Det är säkerligen en helt felaktig uppgift, eftersom porträttet av Comtesse de Haro har helt andra kvaliteter och är väl känt. Möjligen rör det sig om en förfalskning. Några uppgifter i den konstvetenskapliga litteraturen, som ger anledning att betrakta samlingen eller enskilda konstverk i den som rövade, finns sålunda inte. Vid efterforskningarna har påträffats ett brev, daterat , från professor till chefen för , , i vilket denne ombedes att lämna upplysningar om konstverks införande till under kriget från eller av ockuperade länder antingen endast för att förvaras här eller för att säljas. Roosval uppger, att han är sysselsatt med en undersökning. Efterforskning har gjorts för att spåra material från denna undersökning, 76 Skriftväxling mellan den amerikanska legationen i och det amerikanska utrikesministeriet, kommissionens dnr 9/99. men i förteckningen av Roosvals arkiv, som förvaras på (Antikvarisk-Topografiska arkivet) har inga handlingar kunnat spåras. Det har inte framkommit något som tyder på att någon omfattande verksamhet med av nazisterna rövad konst förekom i vid tiden för eller strax därefter. Däremot förefaller det troligt att vissa konstverk, som varit till försäljning 1944-45 på ovannämnda utställningar och auktioner kan ha haft direkt eller indirekt samband med rövad konst. Det kan dock konstateras att inget talar för att några mycket betydande konstverk passerade . Vissa av de verk, som såldes på auktionerna 1944-45 kan med stor sannolikhet identifieras och härledas till ägare genom ytterligare efter- forskningar i konstvetenskapliga arkiv på kontinenten. Särskilt bör RKD (Het Rijksbureau vor Kunsthistorische Dokumentatie) i vara aktuellt för sådan forskning. Vid som hölls november – stod bl.a. naziregimens konstrov på dagordningen. De allierades ansträngningar att spåra upp och återlämna rövade konstverk efter kriget diskuterades och frågan om hur rövad konst kan identifieras upptog flera diskussionspunkter. och har upprättat en databas i vilken det går att köra uppgifter mot varandra som titel, konstnär och ägare. Dessa uppgifter skall kunna prövas mot konstkataloger, försäkringsbolags förteckningar och listor på rövade konstverk. En blankett som innehåller ett 70-tal frågor kan beställas på följande E-post adress: En annan databas är The Art Loss Register som upptar över 100 000 konstföremål som stulits . Registering av föremål sker kostnadsfritt. Frågeformulär kan beställas från bl.a. följande adress: 12 Grosvenor Place, SW1X 7HH Fax: The Art Loss Register har kontor även i och . I flera länder som t.ex. , och etableras databaser och från amerikanskt håll uttrycktes under konferensen önskemål om ett upprättande av ett internationellt konstarkiv. Ett flertal andra initiativ har tagits . Exempelvis har genom lag reglerat frågan om återlämnande av konst på statliga musseer som visar sig vara rövad och har förklarat sin vilja att medverka i det internationella arbetet kring återställande av rövad konst genom att bl.a. öppna arkiv och etablera databaser. har den ekonomiska dimensionen av Förintelsen uppmärksammats på allvar och skapat engagemang, inte minst hos de överlevandes representanter. De frågor man internationellt söker svaren på är omfattningen av nazisternas konfiskering och plundring av privat egendom, liksom hur de drabbade kan kompenseras för sina förluster. Hundratusentals butiker, institutioner och judiska hem tömdes på ägodelar. Vart tog dessa vägen? Kommissionen har i sitt arbete försöka utröna om svenska myndigheter, organisationer, företag och privat- personer kan ha kommit i kontakt med sådana tillgångar och i så fall i vilken utsträckning denna egendom kan ha hamnat i . Naziregimens plundringar, och inte minst hur man skaffade undan egendomen, är ett område som allt sedan sammanbrottet varit mytom- spunnet och inte sällan präglat av rykten. Det internationella arbetet med att komma till klarhet i frågan om nazisternas plundringar av bl.a. enskilda människors privata tillgångar som guld, konst och andra värdeföremål är ännu i ett inledande skede. De allierades underrättelsetjänster bevakade under kriget nazi- regimens dispositioner av rövade tillgångar. gjordes en amerikansk kartläggning av nazisternas konfiskering och plundring i de ockuperade länderna. Det totala värdet av all privat egendom som beslagtagits av tyskarna i berörda länder uppskattades då till . Under främst amerikansk ledning utvecklades det s.k. Safehaven-programmet, som innebar en strävan att omintetgöra tyska ansträngningar att, i framför allt neutrala länder, finna en trygg tillflykt (safe haven) för bl.a. tyskt kapital och plundrad egendom. Ett stort antal rapporter upprättades av de allierade under kriget. En viktig källa är det utredningsmaterial som sammanställdes i anledning av . Det förtjänar dock att anmärkas att de ut- värderingar som gjordes under och efter kriget inte är helt tillförlitliga. Förutom att de ofta grundade sig på rykten, utmärks de av att man till stor del aldrig gick till botten med ett uppkommet spår. I var hanteringen av privatpersoners plundrade egendom en underordnad fråga. Det har och varit sparsamt med litteratur på området. Det har således varit delvis outforskade om- råden som kommissionen haft att undersöka och försöka klargöra. Att det har gått innan frågan om utplundringen av offren för Förintelsen uppmärksammades på allvar medför givetvis också stora svårigheter i arbetet med att klargöra eventuell hantering av rövade tillgångar i . Exempelvis har det skett gallringar i arkiven. Vidare har verksamheten upphört hos flertalet av de handlare och företag som omnämns i de allierades rapporter, vilket medför att arkiv inte längre finns bevarade. Kommissionens arbete har därför i dessa fall resulterat i en återgång till utgångspunkten för efter- forskningarna nämligen bara ett rykte eller ofullständiga anklagelser. 6.6.2Nazitysklands konfiskering och plundring av personliga tillgångar I tidigt skede efter utfärdades mot judarna diskriminerande dekret och lagar vilka syftade till att ge konfiskeringen av judisk egendom ett legalt stöd. ålades judarna en skyldighet att låta lösa in guld, silver och ädelstenar mot viss ersättning som till huvuddelen insattes på spärrade konton. Inlämnandet skedde till särskilda pantbanker vilka under hela kriget fungerade som förmedlare av judisk egendom till en inte så nogräknad marknad. , som t.ex. Diamant-Kontor, bildades för handhavandet av de diamanter och ädelstenar som konfiskerades från judarna. Konfiskeringar utvecklades till rena plundringar i takt med att förföljelserna blev alltmer brutala. I och med att deportationerna till öst började, och förföljelserna övergick i systematiska massmord, friställdes en mängd lägenheter med sitt innehåll av möbler samt andra föremål som de deporterade inte kunde ta med sig. utfärdades ett tillägg till lagen om riksmedborgarskap, som angav att judar som bosatte sig utomlands inte kunde vara riksmedborgare och att deras egendom skulle tillfalla Riket. Judisk egendom (Judengut) började auktioneras ut på flera platser i . Naziregimens ekonomiska plundring av judarna nådde sin ohyggliga kulmen i dödslägren. Vid sammanbrottet fann de allierade bevis för att det under den nazityska statsapparatens administration hade pågått plundring av smycken, vigselringar och tandguld i samband med deportationerna till och verksamheten i dödslägren. I sin tidigare rapport och har kommissionen närmare redogjort för denna hantering. Juveler och liknande värdeföremål (Judenschmuck) sändes bl.a. via den tyska till staden pantbank som avyttrade godset till bl.a. utlandet. Konfiskering och plundring av konst hade en hög prioritet för nazisterna. Uppdraget sysselsatte hundratals tjänstemän med skilda funktioner på olika statliga verk och för ändamålet specialinrättade institutioner som exempelvis Kunstschutz som var direkt underställt den tyska försvarsledningen och hade till uppgift att registrera och ansvara för konfiskerad konst från ockuperade länder. Riksmarsalken övertog efter krigsutbrottet ledningen över Einsatzstab Reichsleiter für die Besetzten Gebiete (ERR) vars verksamhet därefter kom att intensifieras på konfiskering och plundring av privata konstsamlingar. företog nazisterna en systematisk konfiskering och plundring av konst från olika museers samlingar och där deponerade konstverk samt av konst från såväl judiska som icke-judiska konstsamlare runt om i det ockuperade . Det land som drabbades hårdast av nazisternas konstrov var . Det har beräknats att en tredjedel av all privatägd konst i kom i nazisternas händer. En del av dessa konstverk var ämnade att ingå i ett av planerat konstmuseum i i . Andra tavlor och föremål fick smycka kontor och lokaler i den nazistiska förvaltningen. Vissa konstverk var beställda och reserverade för prominenta nazistiska konstsamlare som bl.a. , och , medan åtskilliga verk avsågs gå till försäljning på den internationella konstmarknaden. Efter Nazitysklands fall påträffade de allierade ett stort antal stulna konstverk som förvarades i bl.a. gruvorna vid Merkers i . är många konstverk som stals av nazisterna före och under försvunna. För att bättre kunna finna fram till ägarna av misstänkt stulna konstföremål har därför i flera länder etablerats databaser i vilka det går att köra olika uppgifter, som titel, konstnär, ägare m.m., mot varandra. I slutet av kriget utpekades bl.a. av de allierades underrättelsetjänster som mottagarland av rövade tillgångar. Den amerikanska legationen i hade under kriget bl.a. i uppdrag att rapportera om stulen egendom som dök upp på den svenska marknaden. rapporterade legationen att vissa medlemmar av nazistpartiet hade börjat sända över sina värdesaker till . Till frågan om huruvida konfiskerad och plundrad judisk egendom som exempelvis konst, smycken och antikviteter kom att införas till under judeförföljelserna eller tiden strax därefter har kommissionen i sitt arbete främst inriktat sig på följande möjliga vägar för sådana överföringar. ·Tyska legationen i och tyska institutioner i kan ha förvärvat eller vidarebefordrat, förutom valutor och värdepapper, värdefulla föremål. ·Hermann kan mot bakgrund av sina svenska kontakter ha överfört tillgångar, såsom stulen konst, till . ·Konsthandlare, juvelerare, antikhandlare och liknande kan ha köpt rövat gods. ·Smugglare, främst i samband med flyktingströmmen mot krigets slut, kan ha medverkat till att värdefulla föremål av angivet slag förts in i landet. I dokument som påträffats i National Archives, , utpekas en rad tyska och svenska enskilda personer och företag som för misstänktes vara inblandade i smuggling och illegal handel med rövade tillgångar. Dessa, ofta vaga, uppgifter har tjänat som utgångspunkt för vidare efterforskningar i vissa svenska arkiv, däribland säkerhetspolisens () arkiv. Med beaktande av de ovan redovisade svårigheter som kännetecknar uppdraget i denna del har kommissionen sammanfattningsvis funnit följande beträffande förekomsten av rövade tillgångar i .