sou · GNB337 · 2000-01-01 00:00:00 — Till sektion 2 hörde också försvarets säkerhetstjänst såsom en särskild avdelning med ansvar för säkerhetsunderrättelsetjänst och säkerhetsskydd. IB, som tidigare ha- 78 Underrättelsetjänsten - en bakgrund de varit fristående i förhållande till försvarsstaben och direkt knuten till ÖB, var formellt knuten till sektion 2 och kallades gemensamma byrån för underrättelser (GBU). Vid underrättelseavdelningen vid försvarsstaben handlades dels frågor som rörde ÖB:s inriktning av verksamheten vid i första hand FRA och IB som utgjorde de egentliga inhämtningsorganen, dels frå- gor i övrigt som avsåg ledandet av den militära underrättelsetjänsten. Som redan har framgått utgjorde FRA en självständig myndighet un- der regeringen med uppgift att bedriva signalspaning enligt den in- riktning som regeringen, ÖB och övriga uppdragsgivare angav. Un- derrättelseavdelningen bedömde ÖB:s behov av underrättelser och sammanställde de underrättelsebehov, som anmäldes av militära cent- rala och regionala myndigheter samt av övriga myndigheter inom to- talförsvaret. Bearbetningen av inhämtat underrättelsematerial ägde rum på olika funktioner inom underrättelseavdelningen vid försvars- staben, såsom armédetaljen, marindetaljen, flygdetaljen, kommunika- tions- och underhållsdetaljen, politisk-ekonomiska detaljen, telekrigfö- ringsdetaljen m.fl. (Jfr försvarsmaktens ledningsutrednings betänkan- de SOU 1976:64 s. 208 ff.) IB:s, senare GBU, huvudsakliga uppgift var att hämta in uppgifter genom förfaringssätt, som det inte ankom på andra underrättelseorgan att använda. IB:s och GBU:s roll var att ge försvarsmakten möjlighet att ta tillvara tillfällen till underrättelseinhämtning genom bl.a. agent- verksamhet och kontakter med utländska underrättelseorganisationer, som andra organ inte kunde utnyttja på grund av att de inte hade ett tillräckligt säkerhetsskydd för verksamheten. Underrättelseutredning- en pekade i sitt betänkande på att en främmande underrättelseorgani- sation av bl.a. politiska skäl inte vågade samarbeta med ett annat lands underrättelseväsen, om den inte ansåg sig kunna bestämt räkna med att samarbetet inte blev känt av andra än en mycket liten krets av absolut pålitliga personer. De underrättelseagenter, som anlitades för inhämtning, hade ett motsvarande behov av säkerhetsskydd. Även andra typer av uppgiftslämnare kan tänkas medverka med information endast om deras anonymitet garanteras. (Se SOU 1976:19 s. Som redan har framgått fanns vid sidan av försvarsstabens under- rättelseavdelning särskilda avdelningar vid försvarsgrensstaberna, vars uppgifter enligt förslag i vissa delar kunde läggas samman med underrättelseavdelningen. Underrättelse- arbetet vid dessa rörde främst bearbetning av underrättelser inom re- spektive försvarsgrensområde och planläggningen av underrättelse- tjänsten inom försvarsgrenen. Försvarsgrensstaberna svarade även för viss inhämtning. Vid sidan av underrättelseavdelningen bedrevs en viktig underrättelseverksamhet även av militärbefälhavarna. Underrättelsetjänsten - en bakgrund 79 ledde underrättelsetjänsten inom militärområdet och i viss utsträck- ning även när det gällde det fria havet och luftrummet. 2.4.2Underrättelsetjänstens organisation inom Försvarsmakten genomfördes en omorganisation av försvarsstaben grundad på ett försvarsbeslut (se prop. 1977/78:63 och prop. 1980/81:4 samt FöU 1980/81:1). Därvid kom underrättelseavdel- ningen tillsammans med attachéavdelningen och säkerhetsavdelning- en vid staben att ingå i sektion 5 i stabens operationsledning. Samti- digt begränsades försvarsgrensstabernas underrättelseresurser till vad som ansågs vara oundgängligen nödvändigt och resurserna fördes i övrigt över till verksamheten vid sektion 5. Sektionen bestod av ett sekretariat, en ledningsavdelning, en underrättelseavdelning, en sä- kerhetsavdelning och en attachéenhet. Dessutom var tidigare IB eller GBU - kallad SSI (sektionen för särskild inhämtning) - organisatoriskt knuten till sektion 5. Chefen för sektionen angavs offi- ciellt som SSI:s chef. Den direkta ledningen av SSI utövades emeller- tid under ÖB av en chef, vilken inte redovisades öppet. En mer utför- lig beskrivning av SSI:s verksamhet och organisation fram finns upptagen i bet. KU 1987/88:40 Bilaga A9 s. 191 f. och i bet. 1990/91:KU30 Bilaga A 13.1 s. 297 ff. lade ÖB fram ett förslag till förändring av organisationen av försvaret (se Programplan 89-92 samt Försvarsmaktsutredning 88 med bl.a. en delrapport om översyn av centrala staber, den sistnämn- da nedan kallad FU88). Förslaget innebar en decentralisering och de- legering av ledningen inom försvaret i syfte att skapa ett system där uppgifter skulle lösas på, eller så nära som möjligt, den nivå där de förelåg (se bl.a. FU88 s. 27 ff. och 51 ff. samt prop. 1988/89:80 s. 22 f.) Enligt förslaget skulle den centrala ledningen av försvaret utgöras av myndigheten , som skulle bestå av en chef (), försvarssta- ben och driftsenheter. Inom myndigheten skulle försvarsstaben bestå av en försvarsstabschef och bl.a. fyra ledningar nämligen ope- rationsledning, underrättelse- och säkerhetsledning (USL), plane- ringsledning och personalledning. Driftsenheterna vid myndigheten skulle bestå av bl.a. försvarets () och SSI (senare kallad kontoret för särskild inhämtning - KSI). 80 Underrättelsetjänsten - en bakgrund I förslaget angavs (se FU88 s. 28) att den vid sektion 5 inom för- svarsstaben tidigare bedrivna underrättelsetjänsten omfattade dels inriktning och ledning av underrättelseverksamheten inom försvaret, dels en till arbetsvolymen omfattande bearbetning och analys. Den inriktande och ledande verksamheten samt den generella värderingen, som ansågs ha direkt samband med ÖB:s övergripande ledning, skulle därför enligt förslaget organiseras inom USL. Verksamheten inom USL skulle bedrivas inom tre sektorer, en för inriktning av un- derrättelse- och säkerhetstjänsten (i huvudsak operativ inriktning, planläggning och funktionsutveckling), en för övergripande värdering av underrättelse- och säkerhetstjänsten (i huvudsak hotbilds-, säker- hetspolitisk och ekonomisk analys) och en för attachéverksamhet och andra utlandskontakter. Frågan väcktes om att den volymmässigt stora bearbetande och analyserande verksamheten inom underrättelsetjänsten, som hade va- rit knuten till sektion 5 vid försvarsstaben, skulle föras över till en sär- skild fristående myndighet. Frågan föll emellertid och den lösning som beslutades innebar att denna del av underrättelseverksamheten skulle organiseras såsom en självständig enhet inom myndigheten , det nyssnämnda . Detta ansågs uppfylla ett önskemål att föra bort producerande verksamhet från försvarsstaben. I USK skulle ingå bl.a. en integrerad bearbet- nings- och analysavdelning, armé-, marin- och flygunderrättelseav- delningar, en logistikunderrättelseavdelning, totalförsvarets signal- skydd, en signalkontrollavdelning, en säkerhetsskyddsavdelning och en säkerhetsunderrättelseavdelning. Som redan har framgått skulle USL leda, inrikta och samordna verksamheten vid USK. Detta skulle även gälla verksamheten vid SSI, som i likhet med USK skulle ingå i myndigheten vid sidan av försvarsstaben, såsom en självständig driftsenhet. USK:s och SSI:s ställning i förhållande till försvarsstaben skulle regleras i arbetsord- ningen för myndigheten . Den nya ordningen innebar även att underrättelsetjänsten och sä- kerhetstjänsten inom försvaret organisatoriskt knöts samman till en gemensam och mer integrerad funktion. hade de båda tjäns- terna utgjort särskilda från varandra fristående avdelningar inom ra- men för sektion 5. Den nya organisationen etablerades och gällde till . Genom försvarsbeslut (prop. 1991/92:102, bet. 1991/92:Fö12 och rskr. 1991/92:337) togs principiell ställning till att bl.a. föra samman verksamheten inom det militära försvaret till en gemensam myndighet benämnd Försvarsmakten. Den nya myndig- heten skulle ledas av en chef, , och ha ett ledningsorgan, en stab, Underrättelsetjänsten - en bakgrund 81 regionala och lokala myndigheter skulle utgöra organisationsenheter i den nya myndigheten. Myndig- heten, Försvarsmakten, skulle inrättas . (Se bl.a. prop. 1992/93:100, Bilaga 5, s. 20) fattade regeringen beslut om ledningsorganets, Högkvarterets, nya organisation, som skulle gälla . Be- slutet innebar att direkt under myndighetschefen, , skulle finnas bl.a. en enhet för operationsledning, en enhet för militär underrättelse- och säkerhetstjänst - MUST - och tre produktionsenheter för armé- ledning, marinledning och flygvapenledning. Sålunda föreskrevs i 3 § i den alltjämt gällande förordningen (1994:642) med instruktion för Försvarsmakten (försvarsmaktsför- ordningen) att Försvarsmakten skall leda och bedriva militär under- rättelse- och säkerhetstjänst. I 10 § i förordningen angavs att ÖB var chef för . I 12 § i förordningen föreskrevs att i För- svarsmakten skulle finnas ett Högkvarter, som bestod av bl.a. de angivna enheterna. Inom ramen för Försvarsmaktens ledning av MUST gav ÖB i en arbetsordning chefen för i uppgift att, direkt under ÖB, leda och bedriva den militära underrättelse- och säkerhetsverksamhet, som ankom på Försvarsmakten med avseende på inhämtning, bearbetning och delgivning av militära underrättelser. Chefen för hade en- ligt arbetsordningen bl.a. att samordna och kontrollera den övergri- pande utvecklingen av underrättelse- och säkerhetstjänsten inom För- svarsmakten. Han skulle även samordna tjänsten med totalförsvaret i övrigt. Till MUST skulle enligt arbetsordningen höra ett kontor för sär- skild inhämtning (KSI), som hade sin motsvarighet i tidigare IB, GBU och SSI. KSI skulle ha till uppgift att med s.k. särskilda medel hämta in underrättelser. Chefen för skulle vara underställd chefen för . I vissa frågor skulle chefen för lyda direkt under ÖB. Till MUST skulle enligt arbetsordningen även höra försvarsatta- chéerna. De skulle således vara underställda chefen för , men i vissa hänseenden lyda under beskickningschefen i det land, där de var stationerade. Deras uppgift var bl.a. att på öppen väg hämta in under- rättelser om militärpolitiken och den militära och militärtekniska ut- vecklingen i ackrediteringslandet. I den organisation, som gällde för Högkvarteret från till bedrevs i princip inte någon underrättelse- verksamhet vid armé-, marin-, flygvapen- och operationsledningarna. Någon direkt egen inhämtning förekom därför inte, men försvarsgre- narna medverkade i underrättelsetjänsten bl.a. genom ledning av för- bandsproduktionen och utgivning av försvarsgrensvisa underrättel- 82 Underrättelsetjänsten - en bakgrund Arméledningen hade dessutom enligt sin genom ÖB fastställda arbetsordning att utarbeta hotbildsunderlag för taktiskt utvecklings-/målsättnings-arbete. Den bearbetning, som därvid skedde, tog i huvudsak sikte på att med utgångspunkt i militärstrate- giska och operativa underrättelser från MUST bryta ner dessa till tak- tiska underrättelser. Även marinledningen bedrev viss bearbetnings- och analysverksamhet. Försvarsgrensledningarna och operationsled- ningen sammanställde och formulerade i övrigt sina underrättelsebe- hov och överlämnade dessa till MUST eller vände sig direkt till olika inhämtningsorgan och, när det gällde försvarsgrenarna, då i första hand till FMV. Den struktur, som MUST erhöll , be- står . Däremot har 1995 och riksdagsbeslut om to- talförsvarets förnyelse inneburit att MUST:s verksamhet och inrikt- ning har kommit att förändras. Vidare har Högkvarterets organisation, vari MUST ingår, ändrats . Dessa orga- nisatoriska förändringar har dock inte berört MUST. 2.4.3Den nuvarande underrättelsetjänstens verksamhet och organisation Grundprinciper samt inriktning och uppgifter i verksamheten Grundprinciperna och riktlinjerna för underrättelsetjänstens verksam- het, såsom de lades fast genom riksdagsbeslut, gäller i hu- vudsak alltjämt, trots att de har varit föremål för debatt och uttalanden i olika sammanhang. De grundprinciper som i huvudsak ansågs skulle gälla för under- rättelsetjänstens verksamhet var -att den skall ligga i linje med statsledningens intentioner i utrikes- politiska och andra frågor, -att den skall avse underrättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet, -att den inte får vara inriktad på uppgifter som ankommer på polisen, -att den inte får inhämta, bearbeta eller lagra annan information än sådan som klart är ägnad att öka eller befästa kunskapen om andra länder, -att informationsutbytet med andra länder uteslutande skall ske i syfte att tjäna det svenska försvaret. I samband med granskning av statsrå- dens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning (bet. Underrättelsetjänsten - en bakgrund 83 1990/91:KU30) gjordes också en mera ingående genomgång av un- derrättelsetjänstens verksamhet med utgångspunkt i grundprinciperna och riktlinjerna för denna. Därvid togs bl.a. upp frågor om informa- tionsutbytet med andra länders underrättelsetjänster och regeringens ledning av och kontrollen över verksamheten. Utskottets granskning föranledde endast vissa påpekanden (s. 37), när det gällde ansvaret för beslut om med vilka länder som samarbetet skulle ske och att en formalisering härvidlag kunde vara lämplig. Utskottet framhöll även att en översyn eller formalisering av riktlinjerna för underrättelse- tjänstens verksamhet också i övrigt kunde vara lämplig. Det sist- nämnda föranledde regeringen att fortsättningsvis och i samband med regleringsbreven för Försvarsmakten och FRA utfärda särskilda rikt- linjer för den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, som bl.a. återspeglade de grundprinciper för verksamheten, som tidigare hade lagts fast genom riksdagsbeslut. Det framhölls att riktlinjer- na syftade till att garantera att underrättelseverksamheten bedrevs i linje med statsmakternas utrikes- och försvarspolitiska intentioner. (Se bl.a. prop.1991/92:102 s. 127 och bet. 1992/92:FöU12 s.132.) Genom försvarsbeslut angav statsmakterna inriktningen av säkerhetspolitiken - utrikespolitiken och försvarspolitiken - och totalförsvarets utveckling för samt en plane- ringsinriktning för utvecklingen under den därpå följande femårsperi- oden. I beslutet fastslogs huvuduppgifterna för de militära och civila delarna av totalförsvaret. Beslutet innebar relativt stora förändringar inom försvaret i syfte att uppnå uppsatta säkerhetspolitiska mål. För- ändringarna berörde, som redan har framgått, i första hand försvarets ledningsorganisation, men gällde även underrättelse- och säkerhet- stjänsten, varvid riktlinjerna för underrättelsetjänstens uppgifter be- handlades (se prop. 1991/92:102 s. 126 f.). Beträffande inriktningen av den militära underrättelse- och säker- hetstjänsten angavs i försvarsbeslutet att underrättelsetjänsten spelar en viktig roll för utformningen av försvars- och utrikespoli- tik. Vidare angavs att underrättelseverksamheten skall förse regering- en, försvaret och vissa andra myndigheter med underlag för bedöm- ningen av den militära verksamheten i omvärlden och för bedömning- en av den allmänna utrikes- och försvarspolitiska utvecklingen. Det hänvisades till att en god kunskap bl.a. om främmande stridskrafters resurser, beredskap, organisation, taktik och utrustning var en förut- sättning för totalförsvarets krigsplanläggning och för försvarets för- bandsproduktion och beredskap. Vidare påpekades i försvarsbeslutet att underrättelsetjänstens verksamhet i fred syftar främst till att tillgodose behovet av tidig för- varning om militära hot mot landet så att erforderliga beredskapshö- 84 Underrättelsetjänsten - en bakgrund jande åtgärder hinner vidtas. Det framhölls emellertid att underrättel- sebehoven också hade förändrats genom de ändrade militära styrke- förhållandena i och genom en pågående omfattande process inom det politiska säkerhetsskapande området, vilken ställde krav på underrättelseunderlag för beslut om och verifikation av internationella åtaganden och överenskommelser. Detta reste enligt försvarsbeslutet nya anspråk på främst bearbetning och kvalificerad långsiktig analys inom underrättelseverksamhetens ram och krävde att förmågan här- vidlag stärktes. Vidare poängterades att ett utbyte av information med vissa utländska underrättelseorganisationer var nödvändigt för att er- hålla sådan information, som landet behöver men som kräver sådana särskilda resurser som saknar. (Se prop. 1991/92:102 s. 126 f.) Genom 1995 och riksdagsbeslut om totalförsvarets för- nyelse (se prop. 1995/96:12 respektive prop. 1996/97:4) skall, såsom redan har framgått, bl.a. totalförsvarets krigsduglighet anpassas till de säkerhetspolitiska förändringarna i omvärlden. Detta kräver enligt besluten särskilda insatser inom underrättelseområdet för att säker- ställa att aktuellt beslutsunderlag finns tillgängligt. Det kräver också att det skapas organisatoriska former för analys och värdering på hög politisk nivå. (Se prop. 1995/96:12 s. 30 och 48 samt 1996/97:4 s. 62 och 65.) Genom besluten gavs säkerhetspolitiken delvis även en ny inrikt- ning. Totalförsvaret skall inte enbart möta gängse försvarspolitiska hot om väpnade angrepp. I fortsättningen skall totalförsvaret utgå från en vidgad säkerhetssyn och bevaka ett bredare spektrum av hot, risker och påfrestningar. Den bredare säkerhetssynen, som enligt riksdags- besluten fortsättningsvis skall prägla totalförsvaret, skapar enligt be- sluten nya underrättelsebehov och ställer ökade krav på såväl de mi- litära som de civila underrättelseorganen att ge tidig och säker infor- mation (se prop. 1995/96:12 s. 63). Det kan gälla ifråga om bl.a. hot i form av ekonomiska kriser, försörjningskriser, ekologiska hot, natio- nalism, etniska och kulturella konflikter, gränsöverskridande brotts- lighet och terrorism, proliferation av massförstörelsevapen och tek- nologi, flykting- och migrationsproblem (se bl.a. prop. 1995/96:12 s. 30 f. och 45 ff.). Sammanfattningsvis är underrättelsetjänstens nuvarande uppgifter, med utgångspunkt i 1995 och försvarsbeslut och såsom de också anges i , att i första hand ge underlag för den politik och de åtgärder i övrigt som syftar till att vär- na om landets yttre säkerhet. I fredstid består uppgifterna i att ge re- geringen och försvarsledningen förvarning om militära hot mot landet och underlag för beslut, som rör försvarets beredskap och krigsdug- Underrättelsetjänsten - en bakgrund 85 Verksamheten skall vidare ge underlag för operativ planlägg- ning i form av kunskap om tänkbara motståndares militära resurser, organisation, taktik och utrustning. Vidare har underrättelsetjänsten till uppgift att bidra med underlag för beslut om Försvarsmaktens långsiktiga utveckling. Underrättelse- tjänsten skall också kunna lämna underlag för beslut om åtgärder vid kränkningar av vårt territorium. Den har även uppgifter, som är rela- terade till svenskt deltagande i internationella insatser. I säkerhetspo- litiska kriser och i krig övergår uppgifterna till att stödja försvarsan- strängningarna. Underrättelsetjänsten skall då lämna underlag för be- slut om agerande i en krissituation och för hur kriget skall föras. Som ett led i verksamheten skall underrättelsetjänsten kontinuerligt bidra med underlag som stöd för svensk utrikes- och försvarspolitik. Underrättelsetjänsten har att i det nuvarande säkerhetspolitiska läget lägga särskild vikt vid information om långsiktiga utvecklingstenden- ser och förändringar inom politiska, ekonomiska och militära områden av betydelse för landets säkerhet. Nya hot och risker inom ramen för ett vidgat säkerhetsbegrepp skall uppmärksammas. försvarsbeslut framhölls att Högkvarterets dåvarande or- ganisation inte ansågs vara den mest ändamålsenliga (se prop. 1996/97:4 s. 213 f.). Regeringen beslutade därför (Fco 97/1876/MIL) om en ny organisation, varigenom bl.a. an- svarsfördelningen inom Högkvarteret tydliggjordes. I den nya organi- sationen, som gäller från , indelas Högkvarteret i tre linjeenheter för ledning av operativ verksamhet för ledning av krigs- förbandsverksamhet och för ledning av grundorganisationsverksam- het. Härtill kommer bl.a. stabsenheter för planering, personal, intern- revision och stödfunktioner i övrigt samt en enhet för underrättelse- och säkerhetstjänst (MUST). MUST har inte, såsom redan har fram- gått, i sig berörts av omorganisationen och den struktur som MUST erhöll består. De tidigare redovisade bestämmelserna i 10 och 12 §§ i försvar- smaktsförordningen har ändrats med anledning av organisatoriska förändringar. Alltjämt gäller emellertid enligt 3 § i förordningen att Försvarsmakten skall leda och bedriva militär underrättelse- och sä- kerhetstjänst. I 10 § i förordningen anges att för Försvarsmaktens chef, , skall finnas en ställföreträdande chef. I 12 § i förordningen föreskrivs att i Försvarsmakten skall finnas ett Högkvarter, som be- står av bl.a. linje- och stabsenheter samt en enhet för underrättelse- och säkerhetstjänst (MUST). 86 Underrättelsetjänsten - en bakgrund Militärbefälhavarna har inte berörts av senare organisatoriska för- ändringar inom Försvarsmakten. De leder, såsom har angivits tidiga- re, på ÖB:s uppdrag och i enlighet med de anvisningar, som MUST meddelar med stöd av ÖB:s beslut, underrättelse- och säkerhet- stjänsten inom de militärbefälsområden, som har tilldelats dem. Så- lunda har militärbefälhavarna egna underrättelsefunktioner för in- hämtning och bearbetning för sin egen krigsplanläggning, incidentbe- redskap m.m. Militärbefälhavarna har därutöver uppgifter för inhämt- ning, bearbetning och delgivning av underrättelser efter delegering av ÖB i särskild ordning. Underrättelsetjänst bedrivs även av regionala och lokala chefer för mark-, sjö- och luftstridskrafter genom inhämt- ning enligt Försvarsmaktens särskilda bestämmelser och i enlighet med militärbefälhavarnas kompletterande order och anvisningar. Vid alla staber, militära förvaltningar och förband skall finnas en enhet eller särskilt utsedd personal, som handlägger underrättelse- och sä- kerhetsärenden. FRA är den myndighet, som tillsammans med Försvarsmakten, främst svarar för den svenska militära underrättelseverksamheten. FRA har, såsom redan har framgått, till huvudsaklig uppgift att hämta in information genom signalspaning. FRA bildades då de uppgifter, som tidigare hade legat på försvarsstabens signaltjänstav- delning och kryptoavdelning, fördes över till en särskild myndighet. Den militära delen av FRA:s signalspaning inriktas dock av Försvar- smakten. Militära underrättelser hämtas in och bereds, som redan har fram- gått, även av ett flertal andra myndigheter, som i likhet med FRA står utanför Försvarsmakten. I första hand gäller detta FOA, som bedriver teknisk underrättelsetjänst i samband med forskning och utrednings- arbete för totalförsvaret, och FMV, som bedriver underrättelsetjänst i samband med anskaffning, vidmakthållande och avveckling av för- svarsmateriel. Andra myndigheter, som bistår eller samverkar med Försvarsmakten i underrättelsefrågor, är bl.a. utrikesförvaltningen (UD och utlandsrepresentationen), Försvarets sjukvårdscentrum, som bl.a. svarar för uppföljning av medicinska underrättelser, , underrättelseenhet, underrättelseenheter inom och , () och . Även andra organ, t.ex. Försvars- högskolan (FHS) och universiteten, kan bistå i underrättelsefrågor inom ramen för sitt vetenskapliga arbete. Beträffande MUST med KSI ingår anslagna medel numera som en inte särskilt specificerad del av Försvarsmaktens anslag A 1 För- bandsverksamhet och beredskap m.m. redovisades de budgeterade kostnaderna för föregångarna till MUST och KSI i Underrättelsetjänsten - en bakgrund 87 det öppna regleringsbrevet för försvaret under delprogrammet Bered- skap, som ingick i anslaget Operativ ledning. Uppgifter om antalet anställda hos MUST med KSI redovisas inte offentligt och så har inte heller skett tidigare. Beträffande FRA redovisas i statsbudgeten uppgifter om anslaget (Utgiftsområde 6 – Totalförsvar D 3 ) som uppgår till . Uppgifter om antalet anställda hos FRA redovisas inte offentligt.