sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Detta innebär att vi låter socialt inriktat med- borgarengagemang få ett avsevärt utrymme i vår analys. Kapitlet avslutas med en sammanfattande diskussion. Medborgarengagemang i form av frivilligt arbete – mönster Befolkningens värdering av frivilligarbetets moraliska och demo- kratiskapande betydelse för samhället kan betraktas som en aspekt av samhällets sociala kapital. I den komparativa mättes attityder till frivilligarbetets roll och betydelse i samhället. Svenskarna utmärkte sig som ett av de folk som tydligast betonade det frivilliga arbetet som självständig kraft i samhället och dess moraliska och demokratiskapande dimensioner (, 1995). Samma attitydfrågor ställdes till svenska befolk- ningen i den befolkningsundersökning som genomfördes . Svaren visar att befolkningens värdering av det frivilliga arbetets egenvärde, som moralisk förpliktelse och demokratiskapande kraft påtagligt förstärkts senare del.6 Hur är det då med befolkningens faktiska frivilliga insatser? I detta första resultatavsnitt diskuteras det frivilliga arbetets utbred- ning och karaktär samt de förändringar som kan iakttas över 1990- talet. Detta gör vi genom att jämföra resultaten från 1992-års be- folkningsundersökning med resultaten från den befolkningsunder- sökning som genomfördes . De första och centrala frågorna blir: Hur vanligt är det med frivilligt arbete? Vilka föränd- ringar kan iakttas? Resultaten i tabell 1, som presenteras nedan, pekar mot två tyd- liga mönster: 1) det är en stor andel av befolkningen som utfört fri- villiga insatser – 1998 såväl som 1992. 2) Det tycks härvidlag ha skett en liten förändring och den pekar mot en liten ökning. Skillnaden är statistiskt signifikant. Män är i större utsträckning frivilligt aktiva än kvinnor. Men det är intressant att notera att i huvudsak är det kvinnorna som står för den ökning som skett mellan mättillfällena. Det frivilliga arbetets omfattning samt . Andel (%) som utfört frivilligt arbete. Totalt samt efter kön Åldersmönstret har i det stora hela likartat utseende , jämfört med . Det är vuxna, medelålders människor som oftast är engagerade i frivilligt föreningsarbete. Det finns en tendens mot en något högre genomsnittlig ålder för den mesta aktiva gruppen 1998 jämfört med . Då var det människor i åldrarna som i störst utsträckning var frivilligt aktiva. är det bland människor i åldern som den frivilliga aktiviteten är mest utbredd. Det är i denna åldersgrupp och bland de som är äldre som ökningen fram- för allt skett. Delvis har vi sannolikt att göra med ett kohort- fenomen, det vill säga den åldersgrupp som var mest aktivt har blivit äldre. I kan en svag ökning konstateras som dock inte är statistiskt signifikant. Andra indikatorer på omfattningen i det frivilliga engagemanget är hur många timmar som medborgarna i genomsnitt ägnar sig åt frivilligarbete, liksom hur många föreningstyper de gör insatser för. Även här tyder resultaten på stabilitet: medborgarna utförde ungefär sex timmars frivilligarbete , 1992 såväl som 1998, beräknat på hela befolkningen. Med enbart de frivilligt aktiva som bas, inne- bär det ett genomsnitt på ca . Det är ungefär samma genomsnittliga siffra som uppmättes 1992. Antalet för- eningar som de frivilligt aktiva utförde insatser för hade ökat något – från 1.7 i genomsnitt till 1.8 vid mätningen 1998. Kan det då vara rimligt att tro att hälften av svenska befolkningen utför någon frivilliginsats i föreningslivet?7 Vi blev överraskade över de höga siffrorna 1992 och en viss förvåning kvarstår även över de senaste resultaten. Detta trots att vi mellan de två mätningarna, såsom påpekats, också haft möjlighet att belysa frågan i en komparativ studie i vilken , vid jämförelse med nio andra europeiska länder, framstod som ett land med mycket omfattande frivilligarbete (Gaskin & , 1995; , 1995). Levnadsnivåundersökningar och SNS medborgar- undersökning, som fokuserar förtroendeuppdrag när de mäter medborgarengagemang, redovisar betydlig lägre nivåer (se Häll, 1997; et al, 1998). Såsom redan kommenterats, torde vår ansats dels ha en betydligt mer omfattande träffyta, dels kunna fånga upp gränsfenomen, mer lösliga engagemang och kopplingar till föreningslivet än vad den traditionella folkrörelseansatsen gör, där medlemskap, aktivt deltagande och förtroendeuppdrag, i nämnd ordning förväntas vara nära kopplade till varandra. Av befolkningen hade enligt Häll (1997) förtroendeuppdrag i förenings- livet. Detta kan jämföras med att vi i vår undersökning 1998 fann att hade styrelseuppdrag i någon förening . Med vår ansats blir styrelseuppdraget bara en av flera olika typer av frivilliga insatser som genomförs i föreningslivet.8 Kanske är de olika ansatserna i undersökningar om förenings- engagemang inte bara en förklaring till olika resultat i omfattning på detta engagemang utan också en förklaring till olikheterna i de iakt- tagna förändringsmönstren. Vi ser en liten ökning i engagemanget, medan exempelvis et al (1998) rapporterar en minskning av medlemskap, deltagande och förtroendeuppdrag i föreningar. En intressant fråga för vår undersökning blev sålunda om de traditio- nella folkrörelseinspirerade formerna för frivilligt arbete också minskar allmänt sett i föreningslivet, till förmån för nya former för engagemang? Vi finner inte stöd i vår undersökning för att några betydande förändringar skett på det här området. Den internatio- nella jämförelsen visade, vidare, att det var en exceptionellt hög andel av de svenska frivilligt aktiva som också var medlemmar i den förening där de gjorde sin mest omfattande insats – så mycket som 85 procent.9 Denna siffra har inte sjunkit , visar resultaten från den nu genomförda undersökningen, vilket pekar mot att det fortfarande finns en stark koppling mellan medlemskap och frivillig insats – det vill säga det traditionella folkrörelsesättet. Kanske ökar icke desto mindre några mindre traditionella insats- typer när det gäller frivilligt arbete? Om så är fallet bör detta bättre fångas upp med vår breda ansats än med en mer traditionell ansats. Låt oss titta på vad människor gör i föreningslivet – vad består de frivilliga insatserna av? Vilka förändringar kan man iaktta? Den frivilliga insatsens karaktär 1992 och 1998. Andel (%) som ägnat sig åt olika typer av insatser Info/opinionsbild. I tabellen redovisas fördelningen av insatser i den föreningstyp som respondenten ägnat mest tid. Tabellen visar att traditionella typer av föreningsinsatser såsom styrelseuppdrag och administration, infor- mations/opinionsarbete och utbildning/ ledarskap är ungefär lika vanliga 1998 som 1992. Samma sak gäller för hjälpinsatser. Andelen som samlar in pengar förefaller ha minskat något. Andelen som uppger att de gör andra insatser av oklassificerat slag har, å andra sidan, ökat från till 16 procent11. Svaren i denna kategori, som redovisades in extenso, visar att en del av dem vid närmare på- seende går att hänföra till övriga svarskategorier. Men det finns också en del svar som bildar ett mönster av den icke-traditionella typ som tidigare antytts – det handlar om föga formaliserade insats- former: skjutsning av barn eller pensionärer, att arrangera underhåll- ning, tvätta kläder åt ishockeylag, etc., och tillfälligt frivilligarbete som går att karaktärisera som insatser i det formaliserade förenings- livets utkanter. Man bör sannolikt vara försiktig med slutsatser från dessa iakttagelser. Men denna ökning kan ändå vara ett spår att följa upp för att förstå förändringsmönster i föreningslivet. Vilka föreningstyper är det som samlar flest frivilliga ? Har inriktningen härvidlag förändrats under de gångna sex åren? Frågan var identiskt formulerad när den ställdes 1992. Svaren gav sålunda ett underlag för att utröna inom vilka delar av föreningslivet som frivilliga insatser utförs och vilka förändringar som skett. Det är dock viktigt att notera att rörelser mellan olika föreningar inom en och samma organisationstyp kan ha förekommit. Detta kan vi inte säga någonting om utifrån våra data. Andel (%) som utfört frivilliga insatser inom olika organisationstyper 1992 samt 1998 Församling i Sv Kyrkan Annan kyrka/kristet samfund Lokal sammanslutning för social fråga Grupp för internationell fråga Frivilliga insatser inom offentlig sektor med hum/soc inriktning Kultur/musik/dans/teater Av tabell 3 framgår att 1998 liksom 1992 är de medborgare som ut- för frivilliga insatser verksamma inom ett brett spektrum av för- eningstyper, olika både till mål och inriktning på verksamheten. liksom är det idrottsföreningarna som samlar flest frivilliga. Här finns även en liten tendens till ökning: från till av befolkningen i åldern som var engagerade i en sådan föreningstyp. Både mäns och kvinnors fri- villiga insatser inom idrotten har ökat, visar en fördjupad analys. Även i andra europeiska länder är idrottsföreningar en viktig arena för frivilligt engagemang, visar internationella jämförelser (Gaskin & , 1995; , 1998; , 1995). Men den har inte en lika framskjuten roll som i . I övrigt är det värt att notera de små tendenserna till ökning bland de första 15 organisationstyperna – de vi, med en mycket vid definition kallat socialt inriktade organisationer. Föreningslivet all- mänt sett kan sägas ha en social funktion. Vissa organisationstyper har emellertid en uttalad social målsättning för sin verksamhet eller delar av denna. De verkar för utsatta gruppers välfärd och för att lösa sociala problem. Man kan säga att de har en primär välfärdsin- riktning (Blennberger, 1993). Vad som är socialt i svenskt för- eningsliv är dock oftast svårt att avgränsa. Organisationer enbart inriktade på att ge social service saknas nästan helt (, 1995). Detta taget i beaktande och med den vida definitionen för social inriktning som utgörs av de 15 första organisationstyperna, kunde vi vid mätningen 1992 konstatera att av befolkningen gjort en frivillig insats inom minst en sådan organisation. 1998 hade motsvarande siffra ökat till 22 procent.12 Andelen bland de frivilliga som ägnat mest tid åt socialt inriktad organisation hade stigit från till . Den detalje- rade genomgången i tabell 3 visar att humanitära organisationer är en av de organisationstyper som ökat mest relativt sett, (statistiskt signifikant). olika verksamheter har också dragit till sig ökat frivilligt medborgarengagemang . Det är i huvudsak kvinnorna vi talar om. Det är de som står för ökningen i dessa organisationer. De lägger också dubbelt så ofta som männen ned mest tid som frivilliga inom socialt inriktade organisationer. Det är ett mönster som något förstärkts . Mycket tyder sålunda på att det framför allt är just bland kvinnorna som det skett förändringar . Efter idrotten är det de humanitära organisationerna som samlar flest frivilliga bland kvinnorna. Den sociala gestaltningen av medborgarskapet tycks ha fått en något mer framträdande plats i föreningslivet och denna står kvinnorna för. Det svenska föreningslivets relativt manliga fram- toning håller eventuellt på att modifieras något. Bland övriga organisationstyper (16-32) tycks exempelvis motor- föreningar och hobbyföreningar ha tappat frivilliga. et al (1998) redovisar samma tendenser. vunnit frivilliga finns exempelvis aktieägarföreningar och boende- föreningar. Det finns en uppfattning att frivilligt engagemang i aktionsgrupper och mer tillfälliga enfråge-sammanslutningar ökar och att detta skulle kunna vara en ny form för deltagande. Det finns emellertid inget stöd för ett sådant mönster. Det är en slutsats man kan dra från vår undersökning. bör man vara med- veten om att en sådan eventuell förändring inte heller låter sig fångas upp genom vår typ av undersökning särskilt väl. Resultaten från våra undersökningar visar att det var som gjort frivilliga insatser i aktionsgrupper 1992 och samma andel av medborgarna var det 1998 (se tabell 3). Vi ställde emellertid också en särskild fråga i vår undersökning 1998 om man överhuvudtaget deltagit i aktionsgrupper och olika former för tillfälliga sammanslutningar (dvs. oavsett om man gjort frivilliga insatser eller ej i dessa). Svaren visade att av medborgarna som föregick mättillfället deltagit i sådana sammanhang. Vanligast var det i den yngsta åldersgruppen – . När vi bad respondenterna bedöma om deras deltagande i denna typ av sammanslutningar ändrat sig , visade dock en överväldigande majoritet av svaren att deltagandets omfattning inte förändrats. Det frivilliga arbetets bestämningsfaktorer som vi konstaterar att fler är frivilligt aktiva än 1992, är det större skillnader mellan frivilligt aktiva och de som ej är aktiva. Med andra ord, framstår några av det frivilliga arbetets be- stämningsfaktorer som mer tydligt framträdande . För att få närmare grepp om vilka faktorer som, vid kontroll för andra förhållanden, ökar sannolikheten för att en person ska ägna sig åt frivilligt arbete, genomfördes i undersökningen 1992 en diskrimi- nantanalys i vilken variabler inom följande områden inkluderades: ålder, kön, socioekonomiska förhållanden, familjesituation, samt bo- endeförhållanden och ortstyp. Dessutom prövades betydelsen av att individen utförde informella insatser utanför föreningslivet. Samma modell prövades i undersökningen 1998. I ett andra steg analysera- des en något utökad modell, där ytterligare några variabler inklude- rades: invandrarbakgrund samt en fråga om föräldrarnas förenings- engagemang.13 I tabell 4 redovisas endast förekomst av signifikanta samband. Bestämningsfaktorer för deltagande i frivilligt arbete 1998. Totalt, för män, för kvinnor samt för gruppen *= 0,01 ¼ p < 0,05 **= 0,001 ¼ p < 0,01 ***= p < 0,001 Vid mätningen 1992 framträdde både kön och ålder som i sig signi- fikanta förklaringsfaktorer till det frivilliga engagemanget. Så är inte fallet , vid kontroll för andra variabler och om man utgår från allt frivilligarbete. Som vi sett har det skett en viss utjämning mellan män och kvinnor. Åldersmönstret – där de yngsta och de äldsta minst ofta är aktiva – finns fortfarande men blir inte signifi- kant i denna modell. Ser man emellertid enbart till de organisations- typer som här definierats som icke socialt inriktade (16-32 i tabell 3) och där idrotten dominerar, är åldersmönstret mycket tydligt: det är de yngre grupperna, , som är mest frivilligt aktiva. En analys baserad enbart på frivilligt arbete inom socialt inriktade organisa- tioner uppvisar också ett specifikt köns- och åldersmönster. Detta diskuteras i ett kommande avsnitt. Resursmönstret är desto tydligare och visar sig här i utbildnings- faktorn: ju högre utbildning, desto större sannolikhet för att indivi- den är frivilligt aktiv. Inget annat samband är så starkt. Detta mönster var mindre framträdande vid 1992-års mätning. Då fann vi ett – betydligt svagare – samband till socioekonomiska förhållanden, mer specifikt kopplat till individens fackliga tillhörighet (bland de som var i åldern ). Det senare sambandet framträder inte, vid kontroll för andra variabler, i den nu genomförda analysen. Totalt sett, föreligger dock, om man ser till facklig tillhörighet, be- tydande skillnader. Det är dessutom främst bland medlemmar i som en ökning av frivilligt aktiva skett. Precis som 1992 är utbildningsmönstret starkast för kvinnorna. För männen är även inkomsten en förklaringsfaktor som går i samma riktning: ju högre familjeinkomst desto oftare frivilligt aktiv. Skillnaderna i utbildning och andra socioekonomiska förhållan- den mellan frivilligt aktiva och övriga var ännu större i andra länder än i , det visade den komparativa Eurovol-undersökningen (Gaskin & , 1995; , 1995). I förefaller dock betydelsen av utbildning ha för- stärkts , när det gäller frivilliga insatser i förenings- livet. En av flera förklaringar till dessa förhållanden kan ligga i att det ställs allt större krav på de frivilligas kompetens i föreningslivet. Den meritokratisering av frivilligengagemanget som påtalats av utländska forskare (, 1995; , 1998) har sannolikt också betydelse för svenska förhållanden. Det krävs allt oftare särskild kompetens för frivilliga uppdrag. Men för att få en mer heltäckande bild av varför vissa engageras och inte andra måste självfallet andra faktorers betydelse också vägas in. Regionerna i skiljer sig också åt: frivilligt engagemang är vanligast förekommande i och på och . Hur och var man bor kan ses som indikator både på socioekono- miska resurser och mer komplexa förhållanden som hänger samman med grannskapsrelationer, sociala arenor och livsstil. I den här undersökningen faller ortstypen för boendet ut som mycket be- tydelsefull för frivilligengagemanget och med starkare samband än i 1992-års mätning. Människor i storstäder är i betydligt mindre ut- sträckning frivilligt aktiva än människor i andra tätortstyper och framför allt än de som bor på landet. Kombinerar man detta mönster med utbildning visar det sig att det totalt sett är de lågutbildade i storstäderna som i minst utsträckning är frivilligt aktiva. Det är ett resultat med direkt relevans för de frågor om medborgarskap och socialt kapital som är detta kapitels centrala teman. Totalt sett har invandrarbakgrund, både första och andra genera- tionens, betydelse för att förklara skillnader mellan olika grupper när det gäller frivilligt engagemang. Invandrare är mindre ofta fri- villigt aktiva än övriga. Skillnaderna är emellertid måttliga och de gäller i huvudsak för kvinnorna. Av den diskriminantanalys som genomfördes framgår dock att invandrarskapet i sig i liten utsträck- ning utgör förklaringen. Det handlar snarare om ett komplext sam- spel av resurs- och livsstilsförhållanden. Vid kontroll för andra faktorer, främst ortstyp där man bor, men också för arbetsrelaterade faktorer, försvinner skillnaderna mellan invandrare och andra grupper när det gäller frivilligt engagemang. Hur mycket har det frivilliga engagemanget rötter i värderingar som man bibringats i barndomen och i en livsstil under uppväxtåren, där föreningsengagemang ingår som något man socialiserats in i? En barndomsmiljö präglad av ett föreningsengagemang från föräldrarna kan tänkas vara ett slags kulturellt kapital som individen har med sig in i sitt vuxna liv. I 1998-års mätning ville vi ta reda på vilken be- tydelse föräldrarnas eventuella föreningsengagemang har för sanno- likheten att man själv ska vara engagerad i frivilligt arbete som vuxen. En intressant fråga härvidlag är vilken betydelse ålders- faktorn har, både som indikator på kohorttillhörighet och som ett uttryck för tidsavståndet till barndom och uppväxtmiljö. Det framgår av tabell 4 att det finns ett samband mellan föräldrarnas föreningsengagemang och eget frivilligengagemang: de frivilligt aktiva har i större utsträckning än övriga också haft föräldrar som varit aktiva i föreningslivet. Det är bland pensionärerna som sam- bandet är starkast. Sambandet gäller främst för dem som är aktiva inom föreningstyperna 16-32 i tabell 3, där idrottsföreningar dominerar men också, fackföreningar, kulturföreningar, politiska partier, etc. – det vill säga i viss utsträckning typiska folkrörelser. Det är intressant att konstatera att, vid separata analyser för kön, visar sig sambandet gälla endast för kvinnorna. För ser mönstret något speciellt ut: det är de som har/haft för- äldrar som i viss utsträckning (inte i stor utsträckning) varit för- eningsaktiva som själva i större utsträckning är frivilligt aktiva än andra grupper. Det måttliga engagemanget har i detta fall tydligen haft ett slags inspirerande betydelse medan intensivt engagemang från föräldrarna inte haft det i samma utsträckning. Ett mönster som inte gav signifikanta samband i modellen, men där skillnaderna ändå är påtagligt stora, gäller följande förhållanden: människor som kan antas redan ha mycket att göra – gör mer. Förvärvsarbetande är i större utsträckning engagerade i frivilligt arbete än ej förvärvsarbetande, heltidsarbetande mer än alla övriga grupper (arbetslösa är dock inte i mindre utsträckning aktiva än andra grupper som inte förvärvsarbetar). Till detta kommer att människor med hemmavarande barn i åldern oftare är engagerade i frivilligt arbete än andra grupper. När det gäller variabeln informella insatser betyder sambandet i tabellen att människor som regelbundet hjälper vänner, grannar eller anhöriga som de inte sammanbor med, i större utsträckning än andra också är engagerade i organisationsanknutet frivilligt arbete. Vid kontroll för kön visade sig sambandet endast gälla för kvinnor, och tydligast framträda i åldrarna . Sambandet till denna form av arbete – som till största delen visade sig utföras för anhöriga som individen inte sammanbor med – kan naturligtvis gå i två rikt- ningar: det oavlönade hjälparbetet leder till frivilligt föreningsan- knutet arbete – eller tvärtom. Oavsett hur det är, tycks mönstret tyda på att de som gör mycket gör mer. Ett annat sätt att förstå det är att se det sociala hjälparbetet som indikator på personliga nät- verk: för att kunna hjälpa någon måste man ju ha nätverk i vilka det finns några att hjälpa. Ur det perspektivet blir det oavlönade arbetet både ett uttryck för en personlig resurs och en handling. På mot- svarande sätt kan de organisationsanknutna frivilliginsatserna be- traktas. , och (1987) fann också ett generellt samband mellan det informella nätverkets styrka och medborgerligt engagemang och inflytande. Till skillnad mot i studien ställde vi i 1998-års under- sökning också några frågor kring informella nätverk. Vi gjorde det bland annat mot bakgrund av att dessa visats allt större intresse , inte minst i forskning kring det civila samhället. Vårt intresse gällde omfattning av informella nätverk av en viss typ i befolkningen, men också deras mer specifika betydelse ur resurs- perpektiv. Det har funnits relativt spridda föreställningar om att den svenska befolkningen skulle ha bräckliga eller svaga informella nätverk. Detta har tidigare kopplats till specifika idéer om svenskarnas nationalkaraktär (för en presentation av denna tradition, se till exempel Trägårdh 1996). har i stället starka kopplingar gjorts mellan de skandinaviska välfärdsstaternas utformning och våra medborgares förment svaga nätverk (se till exempel 1970; 1989). Bekymret har varit, vilket bland annat (1998) påpekat, att man knappast alls kopplat ihop dessa typer av argumentation med empiriska belägg. Till detta kommer att begreppet informellt nätverk är brett och mångtydigt och ges olika betydelser i olika sammanhang. Vår mätning är, så vitt vi vet, den första i sitt slag som gjorts i . Vår ambition har varit att kartlägga förekomsten av infor- mella nätverk av en viss typ: informella nätverk med någon kontinui- tet och där detta innebär att minst tre personer regelbundet gör något tillsammans. Detta betyder att familjerelationer och enskilda vänskapsrelationer inte innefattas i vår definition. Vår avsikt med frågan var att få en grundläggande bild av i vilken utsträckning be- folkningen deltar i sådana informella nätverk som här avses. Till skillnad mot i de tidigare frågeställningarna tog vi här inte utgångs- punkt i insatser, utan försökte endast få reda på om man regelbun- det ingår och deltar i ett eller flera sådana här nätverk. På vår fråga: talar man mycket om att människor ingår i olika nätverk. Här avses sådana sammanhang där minst tre personer träffas regelbundet, för olika syften utan att det för den skull är fråga om aktiviteter inom en förening. Det kan vara fråga om syjunta, bridgegrupp, grupp av arbetskamrater som tillsammans och regelbundet motionerar , grupp som fiskar tillsammans etc. fick vi de svar som redovisas i tabell 5. Andel (%) som uppger att de ingår i ett eller flera informella nätverk. Totalt samt efter kön Ingår i ett nätverk Ingår i två eller flera nätverk Vi ser att knappt hälften av befolkningen tillhör ett eller flera sådana här nätverk. Det är små skillnader mellan könen, med en något större andel kvinnor än män. Analysen av data visar också en jämn fördelning bland olika åldersgrupper.