sou · GNB395 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare antar utredningen att kraftverksägarens kortsiktiga avkastningskrav kan vara lägre, i synner- het om anläggningen är lågt belånad och/eller behovet av ny extern finansiering är litet. Överväganden beträffande småskalig elproduktion 49 Mot denna bakgrund talar tabell 5 för att, förutsatt att miljöbonus alltjämt utgår, ersättningsnivån 21–/kWh torde ge acceptabel av- kastning för åtminstone befintliga verk i storlekarna 500–700 kW och för verk under uppförande i storlekarna 700–1000 kW, om avskriv- ningstiden sätts till . Med dubbelt så lång avskrivningstid tycks däremot acceptabel avkastning uppnås i samtliga de fall som illustreras i tabell 5. Beträffande den småskaliga vattenkraften är det som framgått svårare att bedöma vilka konsekvenser en ersättning på 21–/kWh skulle få för de verk som är i drift. Vissa indikationer ges dock av den studie utfört åt utredningen. uppger bl.a. att många av de små vattenkraftverken opererar på lönsamhetsgränsen vid dagens ersättning på /kWh, vilket bl.a. får till följd att både underhåll och investeringar skjuts . hänvisar också till att man inom branschen bedömer att ca 500 av de ca 1 200 små vattenkraftverk som är i drift är i så dåligt skick att de riskerar att bli nedlagda inom den när- maste tioårsperioden. Enligt branschens bedömning skulle ca hälften av de nedläggningshotade verken kunna leva vidare om ersättningsnivån /kWh upprätthålls. Bland det drygt hundratal små vattenkraftverk som renoverades med hjälp av det investeringsstöd som fanns torde situationen vara något bättre. Enligt är de renoverade anläggningarna i gott skick, varför de sannolikt inte riskerar att bli nedlagda även om ersättningen skulle sjunka relativt mycket. Däremot menar att kraftverksägarna i dessa fall kan få problem med att betala räntor och amorteringar på de lån som togs i samband med upprustningen. Enligt kan en försämrad lönsamhet innebära ett hot mot verksamheten för i första hand de kraftverksägare som har små finansiella reserver. Enligt bedömning torde detta innebära att det främst är de små vattenkraftverk som ägs av privatper- soner som riskerar att läggas ned. För detta talar också att de verk som ägs av privatpersoner i allmänhet är små och därför tenderar att ha re- lativt sett högre drift- och underhållskostnader (se avsnitt 2.3.1). Att det kan antas att det främst är kraftverk ägda av privatpersoner som är nedläggningshotade, och att dessa verk i allmänhet är små, inne- bär att de nedläggningshotade verken sannolikt står för en begränsad andel av den småskaliga vattenkraftens samlade produktion. Om, som branschen bedömer, hälften av de nedläggningshotade verken kan räddas ifall dagens ersättningsnivå på /kWh kan upprätthållas, så kan uppskattas att verk med en samlad årsproduktion om 0,10–0,kan komma att avvecklas inom den närmaste tioårsperioden. 50 Överväganden beträffande småskalig elproduktion Sammanfattande kommentarer beträffande frågan om skäligt pris I avsnittet har utredningen sökt bedöma vilken ersättning som torde krävas för att möjliggöra fortvarig drift av den småskaliga elproduk- tionsvolym som skall uppnås med hjälp av de investeringsstöd för små- skalig vattenkraft och vindkraft som inrättats genom energi- politiska program. Utredningen har även analyserat vilka konsekvenser som torde uppstå om ersättningen fortsatt ligger på dagens nivå. Av de utgångspunkter som gällt för analysen bör bl.a. nämnas att ut- redningen antagit att för att den småskaliga produktionen skall vara långsiktigt bärkraftig, så krävs att innehavare av små produktionsan- läggningar får en ersättning som ger kostnadstäckning och acceptabel avkastning från verksamheten. Eftersom olika aktörer har olika syn på vilken avskrivningstid som bör gälla för investeringar av detta slag har utredningen vidare så långt möjligt sökt spegla konsekvenser av såväl avskrivningstiderna för vindkraft och för småskalig vatten- kraft som av dubbelt så långa tider. Beträffande vilken ersättningsnivå som krävs för att möjliggöra fortvarig drift av den produktionsvolym som skall uppnås med hjälp av de investeringsstöd för vindkraft och småskalig vattenkraft som inrättats genom energipolitiska program kan sägas att denna ersättning för vindkraft torde behöva uppgå till ca 25–/kWh (plus mil- jöbonus) och för småskalig vattenkraft till ca 35–/kWh, förutsatt att avskrivningstiderna sätts till 12 respektive . Med fördubblade avskrivningstider blir ersättningskravet ca 15–/kWh (plus miljö- bonus) för vindkraft och ca 25–/kWh för småskalig vattenkraft. Om dagens ersättningsnivå (/kWh) upprätthålls torde en viss utbyggnad av vindkraft fortsatt komma att ske, förutsatt att miljöbonus alltjämt utgår. Om däremot också utbyggnadsmålet helt kan uppnås för vindkraften är mera tveksamt. För den småskaliga vattenkraften torde ersättningsnivån /kWh vara otillräcklig för att uppnå utbyggnads- målet. När leveranskoncessionssystemet upphör kommer den småskaliga kraften genom den av regeringen initierade upphandlingen att värderas på marknadens villkor. Med hänsyn till att marknadspriset på el ligger på ca 10–/kWh kommer den ersättning som den småskaliga elproduktionen då kan förväntas erhålla att vara avsevärt lägre än vad som torde krävas för att uppnå de ut- byggnadsmål för småskalig vattenkraft och vindkraft som slagits fast genom energipolitiska program. Mot bakgrund av att Ener- gimyndigheten bedömer att elpriset kommer att ligga omkring nivån /kWh fram kan marknadspriset inte heller på förväntas stiga till en sådan nivå att utbyggnadsmålen kan uppnås. Överväganden beträffande småskalig elproduktion 51 För att en fortvarig drift skall kunna uppnås av den volym småskalig elproduktion som avses byggas ut genom energipolitiska pro- gram torde således någon form av offentligt stöd behöva utgå, utöver dagens investeringsstöd och miljöbonus till vindkraften. Om ett sådant stöd gavs som ett driftstöd och omfattade samtliga små kraftverk torde kostnaden för stödet, med dagens marknadspris på el, komma att uppgå till minst 300–, även om avskriv- ningstiderna sätts till för vindkraften och för den småskaliga vattenkraften. Om innehavare av små kraftverk istället skulle ges mot- svarande förutsättningar helt utan olika typer av driftstöd, men med hjälp av ett större investeringsstöd, torde investeringsstödet behöva uppgå till ca 75–för såväl vindkraft som småskalig vattenkraft. Beträffande vilka konsekvenser som torde uppstå om ersättningen fortsatt ligger på dagens nivå (/kWh) kan i övrigt sägas att denna ersättningsnivå (och kanske även några öre/kWh lägre) för vindkraften torde ge en acceptabel avkastning för åtminstone befintliga verk i storlekarna 500–700 kW och för verk under uppförande i storlekarna 700–1000 kW, förutsatt att miljöbonus alltjämt utgår. För den småska- liga vattenkraften torde dagens ersättningsnivå på /kWh leda till stagnation och en viss minskning av produktionsvolymen. Uppskattningsvis kan kraftverk motsvarande en årsproduktion på 0,10– komma att avvecklas inom den närmaste tioårsperioden om ersättningen fortsatt ligger på /kWh. 3Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? Mätning av elförbrukningen hos en kund vars förbrukning inte timmäts skall, enligt förordning (1995:1179) om mätning och rapportering av överförd el, ske minst en gång . För mätning och rapportering inom ett område svarar innehavaren av nätkoncession. Enligt de inom branschen utarbetade allmänna avtalsvillkoren för försäljning av el från en leveranskoncessionär till en konsument skall debitering grundad på avlästa mätvärden ske minst en gång , om inte särskilda skäl föreligger. Faktureringen av elförbrukningen sker dock med tätare intervall. Viss variation finns i detta avseende mellan olika elhandelsföretag, i allmänhet handlar det dock om , eller kvartalsvis. Eftersom en exakt uppgift om kundens elförbrukning endast kan fås i samband med att elmätaren avläses baseras faktureringen vid flertalet tillfällen på en uppskattning av förbrukningen, dvs. det sker en prelimi- när debitering. Korrigering, som för kundens del kan innebära plus eller minus, sker sedan när mätaren lästs av. Sammantaget innebär detta att den överväldigande majoriteten av hushållen preliminärdebiteras vid flertalet av årets faktureringstillfällen. sker dock i normalfallet en avläsning av elmätaren, varefter en faktura baserad på faktisk förbrukning erhålls. I samband med detta korrigeras eventuella avvikelser som preliminärdebiteringen kan ha medfört jämfört med den faktiska förbrukningen. I slutändan betalar elanvändaren således alltid för den el han faktiskt förbrukat. Systemet med preliminärdebitering har kritiserats av bl.a. Konsu- mentverket. Kritikerna menar att hushållen istället vid varje fakture- ringstillfälle bör debiteras i efterhand på basis av faktisk förbrukning. Enligt tilläggsdirektiven skall överväga om mät- periodens längd bör regleras och om elräkningen bör baseras på faktisk 54 Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? förbrukning samt lämna förslag på de författningar som kan behövas i ett sådant sammanhang. I kapitlet beskrivs inledningsvis synen på preliminärdebiteringen i och (3.2) samt tidigare svenska försök med att utveckla elräkningen (3.3). Därefter redogörs för vilka huvudsakliga kostnader som skulle uppstå om elkunderna debiterades i efterhand för faktisk förbrukning (3.4) samt vilka fördelar som skulle kunna utvinnas genom en sådan förändring (3.5). I avsnitt 3.6 redovisas utredningens över- väganden och förslag. Liksom i baseras i debiteringen på en uppskattning av kundens elförbrukning. Mätaravläsning skall ske minst . Trots det relativt glesa avläsningsintervallet har det enligt de finska tjänstemän utredningen talat med inte förekommit någon kritik mot preliminärdebiteringen och några planer på att avskaffa den tycks heller inte finnas. Även i har debitering på basis av uppskattad förbrukning och, som i , en årlig avläsning tidigare varit det normala. Men fr.o.m. gäller för hushåll med större elförbrukning än 8 000 kWh , att avläsning skall ske minst , och i vissa fall . I samband med avläsningstillfällena skall kunderna också faktureras i efterhand på basis av de uppmätta värdena. Därtill skall fakturan göras tydligare med hjälp av bl.a. grafisk presentation av el- förbrukningen. får preliminärdebitering ske om både kunden och nätföretaget så önskar. Kravet på fler avläsningar riktar sig till de norska nätföretagen. Kra- vet på fakturering i efterhand avser i första hand nättjänster, men också elförbrukningen i det fall nättjänster och el faktureras tillsammans. Med hänsyn till att färre än av de norska kunderna bytt elleverantör torde gemensam fakturering av nättjänster och el vara det normala. Det enskilda nätföretaget får självt avgöra hur man vill ordna de ex- tra mätaravläsningar som tillkommer genom reformen. Självavläsning accepteras dock. De kunder som har så pass stor elförbrukning att de omfattas av reformen, men som av olika skäl inte klarar att själva läsa av sin mätarställning, får fortsatt debiteras på basis av uppskattad för- brukning om nätföretaget anser att det blir orimligt dyrt att ordna de extra avläsningarna på annat sätt. Ett genomsnittligt norskt hushåll förbrukar ca 18 000 kWh . Denna förhållandevis stora förbrukning hänger samman med att en mycket stor del av hushållen har elvärme (, att jämföra med ca Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? Med gränsen 8 000 kWh omfattas härmed 1,6 miljoner av 2 miljoner hushåll av reformen. Syftet med den norska reformen är att spara energi. Studier har visat att de norska hushållen i allmänhet är ganska omedvetna om sin elför- brukning, men att tydligare elräkningar baserade på uppmätt förbruk- ning ökar uppmärksamheten, vilket i sin tur medför en ökad benägenhet att spara energi. Det bör poängteras att det är två åtgärder i kombination som antas verka i energibesparande riktning: dels att fakturan baseras på den faktiska, avlästa förbrukningen, dels att krav ställs på att fakturan skall göras tydligare med hjälp av grafiska illustrationer över elförbrukningen. Mot bakgrund av erfarenheter som vunnits genom försöksverksamheter i och bedöms dessa åtgärder leda till att de norska hushållen minskar sin elförbrukning med . Totalt förbrukar de norska hushållen ca el . En bespa- ring på innebär således en minskning med . Ett norskt hushålls totala elpris (inkl. nät, kraft, skatter och avgifter) ligger i genomsnitt på knappt 50 Nöre/kWh1. Vid en minskning av el- förbrukningen antas dock endast den rörliga delen av priset (ca 40–45 Nöre/kWh) vara möjlig att spara in på. Hushållens totala besparing till följd av reformen beräknas härmed bli ca 700–800 miljoner Nkr (dvs. multiplicerat med 40–45 Nöre/kWh). Eftersom denna bespa- ring delvis innefattar minskade skatter och avgifter beräknas den sam- hällsekonomiska besparingen bli något lägre, ca 500–550 miljoner Nkr. Kravet på minst fyra mätaravläsningar innebär ökade kostna- der för nätföretagen. För dessa har företagen givits rätt att kompensera sig via nättarifferna. Detta innebär således att hela nätkollektivet deltar i finansieringen av reformen, även de elanvändare som har för låg el- förbrukning för att själva omfattas av den. Det är dock inte den faktiska kostnaden som får ingå i det tariff- grundande beräkningsunderlaget. Istället har den ansvariga myndigheten (vassdrags- og energiverk, NVE) räknat ut vad man anser är ett rimligt kompensationsbelopp per abonnent. För att få den kostnad som nätföretaget får lägga till grund för sina tariffer multipliceras kom- pensationsbeloppet med det antal abonnenter inom nätområdet som omfattas av det ökade antalet avläsningar. Kompensationen till nätföretagen består av två delar: 1 En svensk krona är värd ca 90 norska ören. För att få värdet i svensk valuta bör därför alla angivelser i norska kronor och ören ökas . 56 Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? ·Kompensation för kostnader till följd av tillkommande avläsningar. De tillkommande avläsningarna förväntas ske genom självavläsning, och antas omfatta följande kostnadskonsekvenser: tryckning av mätarkort, porto tur och retur, arbetstid för inmatning/scanning, avskrivningar för en scanner samt uppföljning av kunder som inte skickar in kort/skickar in oklart ifyllda kort. Kompensationsbeloppet för de tillkommande (själv-) avläsningarna har beräknats till ca 13 Nkr per kund och avläsning, varav uppföljning av ej insända/felak- tiga uppgifter beräknats till 4 Nkr. ·Kompensation för bortfallna ränteintäkter. Ränteeffekten uppstår genom att kunderna efter reformen betalar i efterhand istället för att, som varit vanligt i , betala en del av elräkningen i för- skott. Räntekompensationen ges till nätföretagen, och avser endast den rörliga delen av nätavgiften. Den fasta nätavgiften, avgifter för el, skatter m.m. ingår således inte. Räntekompensationen har beräk- nats till ca 25–30 Nkr per kund och år2. Även kravet på att fakturan skall göras grafiskt tydligare medför ökade kostnader för företagen. För denna merkostnad ges dock ingen kom- pensation, eftersom åtgärden att utveckla fakturan anses vara en del av nätföretagets normala verksamhet. Det totala kompensationsbeloppet till nätföretagen beräknas bli ca 130 miljoner Nkr . Av detta utgörs dock ca 45 miljoner Nkr av kompensation för bortfallna ränteintäkter. Denna del av kompensationen till nätföretagen antas motsvaras av en lika stor räntebesparing för kunderna, varför effekten samhällsekonomiskt sett blir neutral. Den totala samhällsekonomiska utgiften för reformen antas härmed bli ca 85 miljoner Nkr, vilket kan jämföras med den förväntade samhällsekono- miska besparingen om ca 500–550 miljoner Nkr. 3.3Tidigare svenska försök med att utveckla elräkningen Hushållning med energi har varit ett väsentligt energipolitiskt styrmedel . Flera program i syfte att hushålla med energi har be- drivits. Energihushållning har även framhållits som ett motiv för tim- mätning, i det att den regelbundna information som en timmätare ger om 2 Således tycks man i bortse ifrån att åtminstone den rörliga delen av elförbrukningen rimligen borde ge upphov till motsvarande räntekonsekvenser för elhandelsföretagen. Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? elanvändarens förbrukning har antagits skapa förbrukningsbeteenden som underlättar en effektiv elanvändning3. Energihushållningsprogrammen har hållits samman av statens ener- gipolitiskt ansvariga myndighet, dvs. dagens eller dess föregångare , sedermera . Pro- grammen har omfattat ett stort antal åtgärder, t.ex. teknikupphandling och olika informationsinsatser. Som en del av programmen för förbättrad energihushållning, och ibland fristående, har flera projekt bedrivits i syfte att utveckla elräk- ningen. Dessa projekt har i allmänhet inte handlat om att ge kunderna fakturor baserade på faktisk förbrukning, utan om att förbättra den in- formation som ges via elräkningen. Mot bakgrund av att man i ställer krav på att fakturorna både skall baseras på faktisk förbrukning, och vara grafiskt tydligare, finns dock skäl att i det här sammanhanget översiktligt redogöra för erfarenheter från några av dessa projekt4. inledde 1989 ett samarbete med för att undersöka om bättre energiräkningar kunde leda till effektivare energianvändning och en ökad medvetenhet bland kunderna om deras förbrukning. Försöket pågick , och gav inte upphov till någon fortsättning. fick 1 400 av Tibros elkunder rapportering av hushållets energianvändning. Försöket utgick från självavläsning och preliminär debitering av elförbrukningen. Som bilaga till elräkningen lämnades elrapporter som bl.a. visade kundens förbrukning jämfört med andra kunder. En utvärdering visade bl.a. att kunderna blivit mer energimedvetna, vilket också framgick av att energianvändningen bland dessa kunder minskade . I började i samarbete med /90 ett försök med det s.k. energi- brevet, vilket senare permanentades. är en metod för villa- ägare och radhusägare med elvärme att följa upp sin el- och vattenför- brukning. Vid varje månadsskifte läser man själv av sina el- och vatten- mätare, ringer ett speciellt telefonnummer och knappar in siffrorna. Via posten får man sedan energibrevet, som med text och diagram visar trender i förbrukningen. är inte kopplat till debiteringen, utan kunderna preliminärdebiteras på traditionellt sett. 3Se t.ex. prop. 1997/98:159. 4En översikt över vad som gjorts på området ges av NUTEK-rapporterna Sta- tistik på räkningen – bättre kontroll för kunden (1994:6) och Hushållens krav på elräkningen och annan energiinformation (R 1996:7). 58 Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? Försöksverksamheten i omfattade 43 personer, vilka kom från energibolagets personal5. Försöksgruppens sammansättning torde till en del förklara det goda resultat som framkom vid en utvärdering av försö- ket 1991. Enligt undersökningen minskade försöksgruppen nämligen sin elanvändning med i genomsnitt jämfört med , och med jämfört med . Någon lika utförlig undersökning har inte gjorts . I feb- ruari 1999 jämfördes dock medelförbrukningen för ca 2 000 aktiva energibrevskunder med 11 000 kunder som inte utnyttjade energibrevet, men som i övrigt var jämförbara. Jämförelsen visade att förbrukningen i genomsnitt var ca 1 300 kWh lägre bland de 2 000 energibrevskunderna, än bland de 11 000 icke-energibrevskunderna. Ett försök med att presentera statistik över kundens energiförbruk- ning i grafisk form på räkningen genomfördes i mellan . Projektet, som var ett samarbete mellan , och EllipsData, gav inte upphov till någon fortsättning. fick 600 utvalda försökskunder räkningar med statistik i bl.a. grafisk form. Försökskunderna representerade olika grupper: större fjärrvärmeförbrukare, fjärrvärmevillor, elvillor samt lä- genheter. Till varje försöksgrupp fanns en kontrollgrupp. Dessa liknade försöksgrupperna, men fick inte förbrukningsstatistik på räkningarna. Den statistik som försökskunderna fick tillsammans med elräkningen omfattade bl.a. stapeldiagram som för innevarande och föregående år visade kundens förbrukning . I en tabell vid sidan om staplarna angavs dels förbrukningsuppgifterna i siffror, dels ge- nomsnittsförbrukningen för ett likvärdigt hus i projektet. Debiteringsmetoderna varierade mellan de olika försöksgrupperna. Större fjärrvärmekunder preliminärdebiterades . Kunder i fjärrvärmevillor debiterades för faktisk förbrukning baserat på självavläsning. Kunder i elvärmevillor respektive lägenheter preliminärdebiterades och fick 6 respektive 3 räkningar . Utvärderingar av försöket i visade bl.a. att kunderna var nöjdare med energiräkningen efter att den kompletterats med för- brukningsstatistik. Förhållandevis få (i försöksgruppen) var dock efter försöket beredda att betala för att bli debiterade för faktisk för- brukning istället för att preliminärdebiteras6. Vad beträffar energibespa- ring till följd av den nya räkningen fann man i utvärderingen en tendens 5Enligt – slutrapport . 6I utvärderingen tillfrågades försökskunderna om de ville ha en elräkning ba- serad på faktisk förbrukning förutsatt att kostnaden för detta skulle vara av räkningsbeloppet. Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? till lägre förbrukning bland försökskunderna jämfört med kontrollgrup- perna, men denna förändring var inte statistiskt säkerställd. 3.4Kostnader som uppstår om elräkningen skall baseras på faktisk förbrukning Som framgått av avsnitt 3.2 har i framför allt tre typer av kostna- der uppstått i samband med att preliminärdebiteringen avskaffats: ·en ränteeffekt till följd av att kunderna tidigare betalat delar av el- räkningen i förskott, ·ökade kostnader till följd av att elförbrukningen skall presenteras grafiskt på elräkningen, samt ·ökade kostnader till följd av att fler mätaravläsningar måste göras. Dessa kostnadseffekter är också enligt utredningens mening de som främst bör beaktas i överväganden om att eventuellt avskaffa prelimi- närdebiteringen i , låt vara att det inte kan uteslutas att även andra kostnader skulle uppstå. Kostnadseffekterna diskuteras i tur och ordning i avsnitten 3.4.1 till 3.4.3. De norska nätföretagen ges kompensation för bortfallna ränteintäkter till följd av att kunderna efter reformen betalar för faktisk förbrukning i efterskott istället för att, som varit vanligt i , betala en del av elräkningen i förskott. Som framgått avser räntekompensationen en- dast den rörliga delen av nätavgiften. Räntekompensationen har beräk- nats till ca 25–30 Nkr per kund och år, eller totalt ca 45 miljoner Nkr . Eftersom nätföretagens bortfallna ränteintäkter antas motsvaras av en lika stor räntebesparing för kunderna blir effekten samhällseko- nomiskt neutral. Ett avskaffande av preliminärdebiteringen torde medföra en ränte- effekt även i , men på ett annat sätt än i . I motsats till i betalar nämligen svenska elkunder i allmänhet inte i förskott. Enligt uppgift från Elleverantörer är således det vanligaste i att betalningen avser elförbrukningen t.o.m. elräkningens för- fallodatum, dvs. på förfallodagen anses kunden ha förbrukat vad som anges på fakturan. Härmed skulle ett krav på att betalningen skall ske i efterskott och avse uppmätt, faktisk förbrukning innebära att det jämfört med dagens situation tillkommer en kredittid om (sannolikt) en månad 60 Bör elräkningen alltid baseras på faktisk förbrukning? vid varje räkningstillfälle. Denna effekt uppstår rimligen hos både nät- och elhandelsföretagen. Hur stor ränteeffekten skulle bli i är svårt att exakt säga. Det beror bl.a. på hur ofta debitering skall ske, vilka kunder som skulle om- fattas, samt vilka delar av det totala elpriset som anses relevanta att ta hänsyn till.