sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Denna senare syn har ett starkt fäste inom folkbildningen. Den har även fäste i regeringen. I de senaste folkbildningspropositionerna uttrycks det mycket tydligt: stats- bidraget till folkbildningen skall göra det möjligt för människor att påverka sin livssituation och skapa engagemang för att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete.31 Detta understryks av att prioriteringarna följer en jämlik- hetstanke, dvs. har en kompensatorisk avsikt, där svaga grupper skall komma först. Sammanfattningsvis ges folkbildningen i detta perspektiv en central roll för att skapa förutsättningar hos människor att få ökat inflytande och därmed realisera en jämlikare fördelning av makten i samhället. Som ett första steg i analysen kan man ställa den grund- läggande frågan: Vilka är deltagarna? Sedan kan vi gå vidare och granska innehållet i deltagandet. Om studiecirklarna skall bidra till demokratins utveckling bör de som har sämst ställning från början rimligen ha ett högre deltagande än de som redan har starka resurser. Så var det troligen grovt sett i studiecirklarnas första halvsekel. I redovisas en studie om jämlikheten i effektivt politiskt deltagande. Den fann nedslående resultat: Stora och ökande skillnader mellan invandrare och infödda svenskar, stora skillnader mellan arbetslösa och arbetande. Man fann också att klasskillnaderna är stora och att högre tjänstemän dominerar opinionsbildning och offentliga be- slutsprocesser. Däremot är skillnader mellan kvinnor och män små liksom mellan stad och land. Det är i detta samhälle som folkbild- ningen opererar. I vilken mån fungerar studiecirklarna som en mot- kraft till ojämlikheten i makt? På det hela taget lyckas inte folkbildningen särskilt väl med att vara en sådan motkraft – de skillnader i makt som redovisar finner vi också i cirkeldeltagandet.32 Högre samhällsklasser är oftare högaktiva och har oftare deltagit . Att jord- brukare är mest högaktiva och företagare med anställda minst är kanske en avvikelse från det allmänna mönstret. Färre arbetare är högaktiva och de deltar också allmänt sett i mindre utsträckning. Arbetslösa är i särskild liten utsträckning högaktiva. framhäver skillnaderna mellan utom-nordiska invandrare och infödda svenskar som extra stora – invandrares benägenhet att delta i studiecirklar är av de inföddas. Som kraft mot tenden- serna till ett utanförskap för arbetslösa och invandrare fungerar cirklarna inte särskilt väl. Studiecirklarna har därför redan vid frågan om vilka som deltar ett problem när det gäller att stödja och ut- veckla demokratin. Ett annat mycket tydligt mönster är att nära två tredjedelar av deltagarna är kvinnor33. Att dessa har varit och är undertryckta är ett trivialt faktum – de tjänar mindre och tillhör i mycket mindre ut- sträckning makteliten än män. Tar man detta perspektiv kan man dra slutsatsen att studiecirklarna kan fungerar som en motkraft genom att i så hög utsträckning vara en studieform för kvinnor. Kvinnors maktlöshet tycks dock skilja sig från arbetslösa och in- vandrare – de skiljer inte ut sig genom en lägre politisk aktivitet, om vi får tro . Om därför studiecirklar fungerar lysande genom att involvera kvinnor fungerar de inte som en mot- kraft för de mest utsatta för ett utanförskap. Kan själva existensen av studiecirklar ha betydelse för demokratin? Flera tänkare har strukit under mänskliga relationers betydelse för att demokratin skall leva. Filosofen , vars huvudverk hand- lade om utbildning och demokrati, sätter i själva verket över- bryggandet av individernas isolering och brist på intresse för det gemensamma som demokratins kärna. Han menar att det för det första handlar om byggandet av gemensamma intressen och att man i allt högre grad räknar med gemensamma intressen som viktig för samhällets ordning. För det andra handlar demokratin om nya vanor som innebär att sociala grupper anpassar sig till varandra genom att mötas i olika situationer34. Statsvetaren argumenterar på liknande sätt för betydel- sen av att medborgarna utvecklar horisontella relationer för att bygga s.k. socialt kapital.36 Med horisontala relationer menas att man samarbetar som likar i stället för att samarbeta hierarkiskt. De senare kallar vertikala relationer. Horisontella relationer skapar en bas för medborgerligt engagemang som får betydelse för att styret blir effektivt. I en studie av effektiviteten i regional självstyrelse finner han distinkt skilda mönster i regioner med olika typer av sociala relationer. I de regioner där samhället präglas av vertikala relationer, beskyddare – klient, uppstår ingen effektivitet. Man exploaterar för egen eller smiter från sina skyldigheter. Denna typ av samhällen finner vi många exempel på.37 I de regioner där det finns en tradition för horisontella samarbetsrelationer upp- står ett effektivt styre. Han menar sig finna en medborgaranda i detta senare mönster. Grunden till medborgarandan ligger i att ömsesidigt förtroende formats genom att man gör saker tillsammans – i körer, fotbollsklubbar, allehanda föreningar – och att man ägnar sig åt ömsesidig hjälp inom och utom släkten. Hur ter sig då studiecirklarna i det landskap som teck- nat? De är mötesplatser, där man gör saker tillsammans. Med tanke på folkbildningens ambition att vara anti-auktoritär borde de vara platser där horisontella relationer utvecklas. I empiriska studier ges visst stöd för att det skulle kunna vara så även i verkligheten. Flera studier visar att gemenskap är ett tema som står starkt. I studien är gemenskap en av huvudkategorierna när det gäller vad deltagarna hävdar att de får ut av studiecirklarna. I denna studie tar alla intervjuade upp gemenskapens tema38. (1996) anger att haft träffa andra, gemenskap som motiv för deltagande – och då var frågan så konstruerad att enbart ett motiv skulle anges. Detta skulle kunna betyda att en tredjedel av deltagarna ser upplevelsen av samarbetsrelationer som det främsta skälet att delta. Kvinnor värderar gemenskap högre än män som motiv för sitt deltagande39. Eftersom kvinnor utgör 2/3 av alla deltagare kan man dra slutsatsen att studiecirklar torde vara en mötesplats av särskild betydelse för kvinnor. För den tiondedel av den vuxna befolkningen där cirkelstudier är en reguljär verksamhet eller livsstil blir det ännu mer motiverat att anta att cirkeln är en viktig mötesplats i vardagen. När det gäller handikappade deltagare ser mer än hälften gemen- skapen som sitt främsta motiv40. I studien har man sökt karaktärisera den typ av relation som är typisk för en studiecirkel. Det är en relation där sak- orientering och behärskad intimitet råder.41 Att ingå i en cirkelrela- tion innebär inga krav på kontakter utanför cirkeln – det är på detta sätt en avgränsad relation. Man skulle också kunna säga att man i cirklarna ofta bygger relationer med andra än de man vanligtvis umgås med. En annan viktig sida av cirkelrelationen är att deltagan- det är frivilligt – det finns inget tvång och inga bedömningar, som skapar över- och underordning mellan bedömare och bedömd. Möjligheterna för tvångsfria horisontella relationer är helt enkelt unika för att vara en studiesituation. Så länge som studiecirklar lever upp till sina ideal torde de forma horisontella relationer och vara en dålig plattform för att bygga vertikala relationer av typen beskyddare – klient. Om har rätt skulle studiecirkelverksamheterna kunna anses bidra till skapan- det av den medborgaranda som utgör förutsättningen för ett effek- tivt styre. Detta resonemang ger studiecirkelverksamheten en roll som en av flera platser där relationer mellan jämbördiga parter byggs. Studiecirklar skulle således bidra till att forma sådana med- borgardygder som gör att demokratin kan fungera42, vid sidan av en mängd andra former – föreningar, byalag och vanligt umgänge mellan människor i vardagen. Studiecirklarnas bidrag är då inte betydelselöst eftersom det är en massrörelse. Haken är dock att bestämda grupper – de som är minst aktiva som medborgare – inte deltar i samma utsträckning. Detta betyder t.ex. att utanförskapet bland invandrare inte motverkas av folkbildningen. I teoretiserandet kring demokrati har samtalen mellan människor getts en central betydelse. I själva verket har det utvecklats ett syn- sätt med de omväxlande benämningarna samtals-, diskurs- eller diskussionsdemokrati43. Även begreppet kommunikativ demo- krati har används44. Den engelska termen som ofta används deliberative democracy refererar till överläggningar och pekar ut grundtanken att politiska beslut måste föregås av att medborgarna överlägger med varandra för att värdera argumenten så att ställ- ningstagandet blir välgrundat. Denna tankegång är inte ny inom folkbildningsvärlden. , som förkropps- ligade den intellektuelle folkbildaren uttryckte detta : En verklig diskussion borde vara ett samarbete, där man kan hoppas på en utredning och klarläggning av en fråga, som skulle bättre sätta honom i stånd att på sakliga grunder fatta sin position45. I en utredning om folkbildningen som tillsattes 1944 formulerades en liknande syn på demokrati: att den förutsatte en ständig debatt om medborgerliga frågor och att den enskilde med- borgaren erhåller möjligheter till självständig åsiktsbildning.46 Man kan se det nutida behovet av dessa samtal i ljuset av ett sam- hälle, där politiska budskap säljs genom kampanjer på samma sätt som varor och tjänster. Sådana kampanjers syfte är ofta inte allmän- intresset utan det dolda särintresset. Habermas beskriver hur det civila samhället urgröps av att människors tänkande anpassas till ekonomin och politiska makters tvång – man tänker och handlar strategiskt. I detta förlorar man förmågan att tänka och handla för människors allmänintresse. Handlandet blir normlöst, man gör det som är lönsamt även om det innebär orättvisor, förtryck eller resul- terar i att alla förlorar . Solidaritetsbegreppet förlorar sin mening. Man har även pekat på hur vissa världsbilder helt tränger ut alternativen och blir en överideologi, inte minst via media.47 Man har betecknat detta som en kamp om dagordningen som ofta förs med list och pengar. Därmed får den vanliga medborgaren, med ord, svårt att på sakliga grunder fatta sin position48. Medborgaren måste därför värja sig genom att delta i tvångsfria samtal där man kan reda ut vad som är rätt och riktigt. Ser man till studieförbundens verksamhet framstår ju dessa när- mast som sinnebilden för en sådan samtalsdemokrati – begreppet studiecirkeldemokrati skulle kunna användas utan att alltför mycket förlora den innebörd som avses. Ett problem med denna sinnebild är att begreppet studiecirklar i praktiken inte är en entydig form. En studie av cirkelledarskapet av , vars data har utsatts för en första analys är intressant, även om det inte hand- lar om analyser som är slutförda. Utifrån såväl kvantitativa som kvalitativa data urskiljs tre slags cirklar: Undervisningscirklar, diskussionscirklar och hantverkscirklar49. Dessa olika varianter torde ge olika slags möjligheter till det samtal, som här står i fokus. Om man bortser från raster förefaller undervisningscirkeln ge minst utrymme för den typ av överläggning, som är kärnan i denna demo- kratiuppfattning. I stället är ämnet och ett på förhand arrangerat material utgångspunkt. Cirkelledaren har en roll som närmar sig lärarens, som dirigerar och svarar på frågor. I diskussionscirkeln finner vi emellertid ett centralt drag av den tvångsfria överläggningen. Här står diskussionen i centrum och ledaren har främst uppgiften att fördela ordet. Ansvaret för inne- hållet förefaller ligga på deltagarna, även om de flesta utgår från ett studiematerial. I den tredje typen, hantverkscirklarna, förefaller verksamheten ha sitt fokus på annat än samtalet – här är det handens arbete som står i fokus. Detta innebär att verksamhetens takt är individualiserad och att ledaren, som ofta är expert, antar rollen mer som en resurs än en dirigent. I hantverkscirkeln finns alltså inget påbjudet fokus i ett samtal och denna tycks därmed vara perifer i förhållande till en överläggande demokrati. Denna min konklusion tycks dock kräva en utveckling. Visserligen finns inget påbjudet i att cirkeln har ett samtalsfokus och ännu mindre att detta skulle vara av betydelse för ett civilt samhälle. Trots detta finns det studier som visar att de fak- tiskt kan fungera som en samtalsarena. I olika studier av textilcirklar, som samlat har redovisats i boken har man tvärtom lyft fram cirkeln som en samtalsarena50. De resultat som bygger på deltagande observation blir särskilt intressanta, eftersom det visar sig svårt att skaffa sig en bra bild av samtalen på annat sätt – människor uppfattar inte i allmänhet samtal som något som har med demokrati att göra. Det som förefaller typiskt i dessa hant- verkcirklar är att samtalet är en parallellaktivitet – på samma gång som man arbetar – eller något som sker på rasten. Ser man till sam- talsinnehållen kom hantverket först, sedan kom förhållanden som hade att göra med hem och familj och som ett tredje område kom- mentarer kring samhällsfrågor. Samtalen var inte politiska i parti- politisk mening. Däremot var de ofta rotade i vad man mött i var- dagen – t.ex. den personligt upplevda historien, a-kassan, huspriser, vårdens kvalitet, vanskötsel. I själva verket förefaller man tala om i stort sett en mängd tunga politikområden – utgångspunk- ten tycks å ena sidan vara vad man kallat livsvärlden – samtalen håller sig tätt intill vardagen och de egna erfarenheterna51. Det är dock tydligt att det även bygger på medias förmedling. Hantverkscirklarna är intressanta i det här sammanhanget efter- som de på rubriknivån inte antyder att de sysslar med något som skulle kunna vara frågan om politisk åsiktsbildning. Att det sker ett åsiktsutbyte är tydligt, men däremot kan man fråga sig i vilken ut- sträckning detta är ett sakligt, rationellt övervägande av argument. Det finns inga klara indikationer på detta. Vi kan därmed inte avgöra i vilken utsträckning dessa samtal i textilcirklar är ett kraftfullt bidrag till samtalsdemokratin. Fram för allt uppstår frågan om sam- talen kan ses som rationella i meningen att man på ett sakligt sätt söker åsikter som representerar allmänintresset52. Vi kan här jämföra med tidigare citerade uttryck där det underströks att människor skulle ta ställning på ett sakligt sätt efter en utredning och klarläggning. I andra typer av cirklar bör det vara mer uppenbart att samtalet har ett innehåll som kan relateras till åsiktsbildning. Hantverket är ju inte lika ordbundet och demokrati i den mening vi nu diskuterar knyts ju till orden. Vi har redan varit inne på att en hel del cirklar har en rörelse- eller föreningsanknytning liksom att en relativt stor andel betecknas som samhällsvetenskaplig. Problemet blir den torftiga nivån på data här – bakom statistikens rubriker ryms ett sammelsurium av olika slags cirklar i vilka det kan föras alla möjliga slags samtal. I boken porträtteras ett antal del- tagare. Från analyserna av personernas berättelser kan vi få exempel på samtal som fokuserat på åsiktsbildning.53 , som gått i en facklig cirkel stryker under betydelsen av att ha en öppen diskussion med representanter för andra grupper i samhället än sin egen. I övrigt är det påfallande att tydliga uttryck för samtalsdemokratin – rationellt ståndpunktstagande efter överläggningar – inte är vanliga i de beskrivningar som deltagarna gett vid intervjuerna. I rapporten i förening fall där studiecirklar är en del i föreningsverksamhet.54 Inte heller här kan man i tre av fallen finna någon dominerande samtalsdemokrati; i den fjärde kan man möj- ligen skönja spår av detta. Det var en hembygdsförening, där man i hög grad ägnade sig åt självbildning inklusive fattade beslut om åt- gärder, som en del av arbetet. Intresset var helt inriktat på lokal- miljön. Samlat finner vi således att det förekommer den typ av samtal, som skulle kunna spela en roll som samtalsdemokrati. Samtalsforat finns och samtal förs, men dess nytta för demokratin blir ända svår att belägga. Problemet handlar om i hur hög grad samtalet är relate- rat till den typ av rationell politisk åsiktsbildning och handling, som och Habermas avsåg. I observationsstudierna blir det sällan klart om samtalet är rationellt i denna mening eller om cirkeldel- tagandet leder till någon handling som har betydelse för demokratin. Det går inte heller att dra slutsatsen att samtalen följer en annan dagordning än den som satts av de som har ekonomisk eller politisk makt att forma medias dagordning. I intervjustudierna blir det tyd- ligt att människor sällan beskriver sitt deltagande genom att referera till cirkelns betydelse för demokratin – man fokuserar på lärandet, intressefördjupningen och gemenskapen. Inte heller beskriver man på ett tydligt sätt överläggande samtal, som en betydelsefull del av aktiviteterna. Antingen beror detta på att man saknar de insikter i modern demokratiteori som gör det möjligt för dem att inse be- tydelsen av dessa samtal eller också är samtalen vanligt prat, vars betydelse för att på sakliga grunder fatta sin position är ringa. Problemet är delvis en fråga om vad som är möjligt att reda ut, vare sig det sker genom forskning eller på annat sätt. Det är utomordent- ligt svårt att peka ut vad det var som hade betydelse när en åsikt formades eller vilka samtal som låg bakom att man handlade på ett visst sätt, där vardagslärandet pågår ständigt och där mycket flyter i vartannat.55 Kunskap är makt56 är ett uttryck som pekar på relationen mellan demokrati och kunskap. För att kunna få inflytande och för att kunna väl styra behöver man kunskap. En komplicerad fråga är ju vilken kunskap som ger makt och vilken kunskap som blir anständig i ett demokratiskt perspektiv. I bildningshistorien har demokratin ofta varit kopplad till upplysningstraditionen: den politiska kampen var också kamp för förnuft i form av vetenskaplig kunskap med vars hjälp man kunde gendriva de totalitära krafter som baserade sig på myter. Den text som redan citerats av illustrerar detta tyd- ligt – kampen mot var en kamp där vetenskapen producerade formulerade väl den politiska visionen i upplysningen: Upplysning är människans utträde ur hennes självförvållade omyndighet. Omyndighet är oförmågan att göra bruk av sitt förstånd utan någon annans ledning. Självförvållad är denna omyndighet om orsaken till densamma inte ligger i brist på förstånd, utan i brist på beslutsamhet och mod att göra bruk av det utan någon annans ledning. Hav mod att göra bruk av ditt eget förstånd! lyder alltså upplysningens valspråk.58 I detta perspektiv är det tydligt att det är en kunskap som kan bru- kas att ta ställning i livets frågor, inte minst de samhälleliga, står som i fokus för denna sorts upplysning. Demokratin ligger i att vägra underordna sig – att inte själv göra sig omyndig. Visionen finns här av en autonomi – en kunskap som är oavhängig – att inte gå i någon annans ledband. På ett rent formellt plan har folkbildningen denna oavhängighet. Staten bestämmer inte innehållet, vilket ju är fallet i det offentliga skolväsendet. Folkbildningen kan heller inte arbeta kommersiellt, vilket innebär att t.ex. en arbetsgivare inte kan be- stämma innehållet för de som deltar. De som deltar väljer själva – fritt och frivilligt. I detta ligger en potential som i sin himmel kanske blir avundsjuk på. Begreppet självbildning är mycket intressant i detta sammanhang. Framför allt genom att det stryker under en grupps autonomi och därmed att det hör till ett civilt samhälle. skriver: Centralt i detta begrepp är att det anger varifrån initiativet kommer och vem som har kontrollen över bildningens innehåll och former. Förledet själv styr innebörden i begreppet.59 myn- tade ett annat uttryck som hade en näraliggande innebörd – bild- ning av och genom folket. Relationen till demokratin understryks av att han utgick från formulering en folk- styrelse för folket och genom folket. Man skulle kunna säga att begreppen självbildning och civilt samhälle hör samman. Självbild- ning kan ses som det civila samhällets sanna motsvarighet bland existerande bildningssyner. Vuxna svenskar har jämförelsevis goda förutsättningar: i en sofistikerad studie av läsförståelse i en rad industrialiserade länder var svenskarna bäst såväl när det gällde bredden på toppnivån, som att det var så få på lägsta nivån.60 I redo- visas resultat av undersökningar av kunskaper i politik och utövan- det av medborgerliga färdigheter. Det visar sig att kunskaperna har ökat , men att utövandet av medborgerliga färdig- heter är ojämlikt.61 Möjligen antyder den internationella jämförelsen att tillståndet troligen är sämre i de flesta andra länder på vår ekonomiska nivå. Cirkeldeltagarna lägger själva stor vikt vid lärandet – det är en av de dominerande huvudkategorierna i Cirkelsamhället.62 I kvantitativa studie anger en majoritet detta tema63 och en mycket stor majoritet anser att de fått användbara kunskaper64. Ur detta perspektiv bidrar cirklarna allmänt till folkets lärande enligt deltagarnas egen bedömning. Ur ett demokratiperspektiv är detta ett tillskott såtillvida att medborgarnas allmänna förmåga stärks. En mer nära relation mellan demokrati och kunskap skulle man dock kunna tänka sig – ett mer specifikt innehåll. En sådan utgångspunkt är den samhällsförändrande eller åtminstone sam- hällsrelaterade kunskapen. Vad är upplysning i studiecirklarna? Såväl statens mål med statsbidraget som en lång tradition i termer av bild- ningsideal har haft samhällsförändring som ledstjärna. Trots detta är det svårt att spåra tydliga tecken på sådan verksamhet. genomgångar har dessutom visat att det är svårt att ange ens hur stor andel som är samhällsrelevant. Våra nedslag i textilcirklar och cirklar i föreningar skapar ytterligare tvivel om möjligheterna att utifrån yttre rubriker kunna säga något tydligt om hur cirkeldeltagandet förser deltagarna med kunskaper som får betydelse i politisk handling. Ställer man det svenska studiecirkelfenomenet mot en interna- tionell bakgrund blir det tydligt att vuxnas möjligheter att skaffa sig kunskaper som underlag för ställningstaganden är betydligt bättre i vårt land än i de flesta andra länder. Vuxenutbildningen begränsas på många håll till sådan som ger formella meriter eller yrkesutbildning, för att inte tala om att vuxenutbildningen som helhet är mindre om- fattande än i vårt land. De svenska studiecirklarna med sin stora generositet mot alla slags intressen står praktiskt taget alltid till för- fogande om medborgarna vill bilda sig i viktiga frågor. Även om de flesta cirklar inte direkt har ett samhällsinriktat innehåll, så kan man se detta som en tillgång för det civila samhället. Nedrustningen av motsvarigheten till folkbildning i olika länder kan läsas som en för- svagning av det civila samhället. Stat och marknad tränger ut det civila samhällets intressen av att skaffa sig kunskaper. I praktiken betyder detta att det demokratiska beslutsfattandets oavhängighet och kvalitet försvagas. Möjligheten att bilda sig i viktiga samhälls- frågor blir en stor tillgång även om denna möjlighet i vissa tider inte utnyttjas i så hög grad. har allt fler samhällsteoretiker diskuterat huruvida vi nu är mitt inne i ett språng till ett annorlunda samhälle än det vi vant oss vid i den rika delen av världen. Olika beteckningar har använts om det nya: sen- eller post-modernt samhälle. Vissa drag anses karaktärisera detta: globalisering av ekonomi och kultur, en förskjutning av levnadsvanor från att präglas av produktion till konsumtion, en nedbrytning av kollektiva identiteter och en individualisering av identiteter. Detta samhälle präglas av en ökad otrygghet, p.g.a. en försvagad välfärdsstat – inte minst försvagad av globaliseringen av ekonomin och det allt snabbare tempot i föränd- ringar på arbetsmarknaden. En sida av detta är en allt starkare fokusering på kunskap som ekonomiskt värde i den globala ekonomin.