sou · GNB3119 · 2000-01-01 00:00:00 — organisationsplan för LO, vid då det vare sig fanns fackliga organisationer för tjänstemän eller för akademiker, fast- slogs att industriförbundsprincipen var överlägsen yrkesförbundsprin- cipen. Argumentationen byggde främst på resonemang om förhand- lingsstyrka och avtalsprinciper. Om arbetarna på en och samma arbets- plats tillhörde en mängd olika yrkesförbund var det svårt att nå enighet om likartade avtal. Arbetsgivaren kunde lätt spela ut de olika yrkes- grupperna mot varandra. I ville man förhindra att så skedde genom att förorda industriförbundsorganisering, att alla arbetare på samma arbetsplats tillhör samma fackliga förbund, obero- ende av yrkestillhörighet. Några av de nya förbunden skulle snart växa till stora och starka organisa- tioner, som , och , andra samlade små yrken och skulle bara stå kvar en begränsad tid som egna organisationer, som , hattarbetare, förgyllare och glasarbetare, klampare, kork- arbetare, repslagare, sockerbagare och stuckatörer. Även i den svenska fackföreningsrörelsen finns fortfarande, 1999, yrkesförbund som Elektriker-, inom LO, men de är av ringa omfattning jämfört med industriförbunden. Alla sammantagna har av det totala antalet medlemmar. En förklaring är den av påtalade obestän digheten i många yrken, men som han också visar är avtals argumentet det tyngsta. Organisationsutvecklingen har förvisso inte följt yrkes principen, men även industriförbundsprincipen har delvis kommit att ersättas av en än 1Ett undantag var järnbärarna, som till skillnad från övriga grovarbeten bildade eget skrå. , Yrke eller avtalsområde? De första organisationsplanerna 1909- 1926 ur Solidaritetens gränser. LO och industriförbundsprincipen under 1900- talet. (: , 1998), 26. 20 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet mer storskalig indelningsgrund, sektor- eller ägarprincipen. LO:s största förbund, med i storleksordningen av det totala antalet LO- medlemmar, är , som grundar sin organisering på att alla medlemmar har samma slags ägare eller arbetsgivare, kommuner och landsting. gällde detta även om LO:s tredje största förbund, Stats anställdas förbund, men det har i privatiseringarnas efterföljd 1995 ombildats till ett ägarneutralt för bund, , för anställda inom service och kommunikation. För är medlemmarnas varierande yrkestillhörighet ett dilemma. Å ena sidan är det för sammanhållning och solidaritet viktigt att betona vad som förenar de skilda yrkesgrupperna, dvs tona ner yrkesskillnaderna. Å den andra sidan är yrke för många medlemmar en livsavgörande kategori, inte minst i fråga om utbild ning och meritering, och följaktligen en kategori som inte kan negligeras. För många är yrkestillhörighet väl så viktigt som för bundstillhörigheten, i synnerhet i de utpräglade yrkesarbetena. måste i korthet klara balansakten att tillmö tesgå de särpräglade yrkesintressena som alla medlemmar helst bör känna sig som vinnare efter påskrivet avtal. Den fackliga problemlösningen handlar om högre lön för yrkesskicklighet i kombi nation med generella påslag och riktade låglönesatsningar. Detta fackliga dilemma förklarar en del av den svenska kluvenheten kring yrken i allmänhet, yrkesutbildning och yrkesvärdering i synnerhet. I verkstadsindustrins mönsterbildande Arbetsvärdering för ma nuella yrken, som varit i bruk sedan mellankrigstiden, utgör yrkesskicklighet den viktigaste bedömningsfaktorn, ytterligare uppdelad i teori, praktik, omdöme och initiativ, handlag och noggrannhet. De övriga huvudfaktorerna är ansvar, ansträngning och ar bets- platsförhållanden (belastande arbetsförhållanden har i viss ut sträckning kompenserats lönemässigt). För att få högsta utdelning (7 poäng) i teorifaktorn krävdes teoretiska kunskaper betydligt över dem som meddelas i 3-årig industriskola. För högsta grad i praktik (12 poäng) krävdes i yrket (inklusive praktikperioderna under industriskole- utbildningen).3 Den senare utvecklingen av dessa värderingskriterier kan delvis tol- kas i termer av att det gått inflation i att vara yrkesmässigt kvalificerad med hänvisning till yrkeserfarenhet. är i yrket i allmänhet tillfyllest för uppnående av högsta graden. Men har kraven på formell utbildningstid tenderat att stiga. Kvalificerad yrkesutbildning är en logisk fortsättning av dessa tendenser. 3 Kort handledning i Arbetsvärdering för , (: ASEA, 1957). SOU 1999:119 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet 21 yrkesprogram räcker inte längre än till att mot svara inträdeskraven, att en tredjedel av den vanligen tvååriga utbildningstiden är arbetsplatsför- lagt lärande i arbetet uppfyller däremot praktikkriteriet. 1.4Tysk yrkesklassificering och yrkes- utbildning – ett skarpare fokus på kvalificering I , som har ett normerande inflytande inom EU i frågor om yrken och yrkesutbildningar, är yrke främst en kvalitativ bestämning. Endast arbeten med ett väletablerat anseende för att vara kvalificerade får kallas för yrken (Facharbeit eller Beruf). Det finns officiellt fast- ställda listor över vilka arbeten som är yrken i denna kvalificerade mening. Man kan inte bli en sådan yrkesutövare enbart genom att man innehar ett arbete. Kvalificeringen är mödosam, påminner mer om bildningsgången i de gamla hantverksskråna eller universitetens exa- menssystem. Yrkestiteln är slutresultatet efter en karriär in i yrket med handledd praktik och delexamina. Avslutningen på denna process är mästarvärdigheten (). Men även i finns tendenser till att Beruf används på ett mer utslätat, svenskt, vis, som beteck ning för alla yrken oavsett kvalificeringsnivå. I det tyska försäkrings systemet utgör Berufsgenossenschaften (yrkesgemenskaper) ett centralt inslag och i dessa gemenskaper kan i stort sett alla som är verksamma i en viss bransch också bli medlemmar. Å andra sidan görs stor åtskillnad på ytligt respektive djupt yrkesutbildade. Det tyska systemet för kvalificerad yrkesutbildning är betydligt mer utbyggt än det svenska ifråga om linjer och antal studenter. Ungefär ligen på gymnasienivå finns två skolformer; Berufsschulen och Berufsfachschulen som bägge avslutas med . Konkurrensen till Berufsfachschulen har hårdnat och är det vanligt att man först tar studenten på gymnasium innan man försöker bli antagen. Fachoberschulen varierar stort i svårig hetsgrad från ett- till treåriga utbildningar, variationen följer främst branschtill- hörigheten. Examen kallas för Fachoberschulabschluss. Det är dis- kutabelt i vilken grad de nämnda tyska yrkesutbildningarna motsvarar våra svenska yrkesförberedande gymnasieprogram. I några fall är de mer omfattande och ofta mer yrkesinriktade och arbetsplatsanknutna. Entydigt eftergymnasiala yrkesutbildningar finns i mängder av varianter i . Vanliga benämningar på dessa skolor är Berufs akademie och Fachakademie. Berufskolleg är ibland närmast en form av vuxengymnasium, i andra fall en mer avancerad eftergymnasial yrkes- 22 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet Till styrkefaktorerna i det tyska yrkesutbildningssystemet hör mängden branscher och yrken som har sina egna avancerade utbildningar. Arbetsplatsanknytningen av utbildningen är också ofta förebildlig. Men om övriga blivit inspire rat av det duala tyska yrkesutbildningssystemet (dualt i meningen god integration mellan skola och arbetsplats) så har många tyska arbetsgivare blivit inspirerade av omvärlden och frågar sig varför just tyska arbets givare skall lägga ner så stora egna resurser på ungdomens yrkesutbildning. Det finns ett växande motstånd mot att ställa upp som värd för yrkes skoleelever, i synnerhet de från de mer elementära skolstegen. 1.5Utvecklingen av det svenska yrkes- utbildningssystemet – några historiska huvudtendenser 1.5.1Skråväsendet, avskräckande eller förebildligt exempel I det traditionella feodala samhället föddes man som regel till sitt yrke. Föräldrarna hade att svara för den grundläggande inskolningen i de egna sysslorna. Barnen bytte sällan yrke utan tenderade att ärva för äldrarnas. Torparens barn blev pigor, drängar och torpare, bondens blev bönder och bondmoror. I borgarklassen var släkterna vanligen knutna till speciella hantverk. Vi hade släkter av gelbgjutare (mässingsgjutare), förgyllare, kopparslagare, vapensmeder, luntmakare, grytgjutare, tunnbindare, blockmakare, slipstenshuggare, glasblåsare, stuckatörer, möbelsnickare, ebenister (praktmöbelsnickare), skräddare, skomakare, skoflickare (som lagade skor), hattstofferare, knappmakare, repslagare, snörmakare, borstbindare, urmakare, bokbindare, saltmätare eller sockerbagare bland de ca 300 hantverksyrken som i funnits organiserade i skrån. valde pojkarna något annat skrå än faderns, döttrarna var något rörligare i sina giftermål. Även i de högre stånden, präster och adel, var släktmönstren tydliga. Vi fick präst släkter och en adel som i mycket påminde om en krigarkast. Det var som bekant främst utvecklingen inom det borgerliga ståndet, som kom att spränga detta system. Hantverksskråna ersattes av företag, i synnerhet industriella företag, som måste finna nya vägar för att förse sig med yrkeskunniga anställda. Fram till skråväsendets avskaffande 1846 var utbildning inom ramen för hantverken den dominerande formen för reglerad yrkes utbildning i . Hantverkssystemet övergavs etappvis, ända SOU 1999:119 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet 23 behölls vissa bestämmelser för lärlingar och gesäller. Skrå systemet omfattade inte en särskilt stor del av befolkningen, endast ca 50 000 allt som allt inklusive alla gesäller, lärlingar och andra hjälp arbetare. Den ringa volymen och kapaciteten var en av de verkningsfullaste invändningarna mot systemet. Hantverkens utbildning var som bekant arbetsplatsförlagd och tydligt stadieindelad; novis, lärling, gesäll, mästare. Lärlingstiden varie rade mellan de olika hantverken, längst för guldsmeder, och betydligt kortare för exempelvis garvare, . Fyra till lärlingstid var det normala, som i bästa fall avslutades med erhållande av gesällbrev och upptagande i något gesäll-lag. De fåtaliga mästarbefattningarna blockerade utvecklingsmöjligheterna för gesäl- lerna. Gesälltiden kunde räcka livet ut. Inlärningen fick ske under arbetet i yrket. Mästaren var ofta en hård lärare, som främst krävde arbete av sina lärlingar och gesäller. Elev- gruppen var heterogen, verkstadens samtliga lärlingar och gesäller. Vanligen arbetade de tillsammans, ofta hade de även gemensam bostad. Lärlingarna fick i mycket fungera som tjänstefolk i mäs ters hushåll och visavis gesällerna, fastän skråordningen innehöll bestäm melser om att de främst skulle lära sitt hantverk (han (lär lingen) mest brukas till det hans lära angår).4 Skråbröderna i de skilda hantverken lade normalt ner mycket stor omsorg på kvalitetskontroll och bekämpade alla former av fuskande i yrket. Den skicklighet som utvecklades i vissa skråstyrda hantverk, t ex italienskt fiolbyggeri () eller svenskt möbelsnickeri () har inte överträffats. fanns endast ett fåtal yrkesskolor för andra verk- samheter än hantverk, i t ex sjömans- och handelsskolor. Det fanns även ett fåtal bergsskolor, några lantbruksinstitut och en mekanisk skola i (föregångare till ) liksom Chalmerska slöjdskolan i . I flera fall kom dessa yrkesskolor att utvecklas mot akademier och universitet, t ex och Ulltuna, och perioden som yrkesskolor är i historiskt perspektiv endast ett utvecklingssteg. Skråväsendets avveckling ledde till att många olikartade yrkes skolor inrättades , flertalet på folk skolenivån. Slöjdskolor kom att väsentligen ersätta den inskolning i yrken som hantverksskråna svarat för. Även om antalet skolor ökade i tämligen hög takt så höll inte utbyggnaden jämna steg med efterfrågan på yrkes- utbildad arbetskraft. var missnöjet be tydande med det svenska beståndet av yrkesskolor. Viktiga näringslivsaktörer, som de 24 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet ledande storföretagen, ansåg att utbildningen var för enkel men framför allt otidsenlig. kommitté angående den lägre tekniska undervisningens ordnande var den enskilt viktigaste utredningen (den avslutade sitt arbete 1912). Med främst denna utredning som grund beslöt riksdag om inrättande av lär lingsskolor respektive yrkesskolor. För att få börja en yrkesskola kräv des genomgången lär- lingsskola. Yrkesskolorna var tänkta att ersätta eller motsvara gesäll- utbildningen i de gamla hantverken. bibehölls och förstärktes de tekniska fackskolorna, som väsentligen var gymnasielika och senare kom att utvecklas till tekniska gymnasier som utbildade läroverks- ingenjörer. reformer är ett tidigt försök att skilja kvalificerad yr kesut- bildning från grundläggande yrkesutbildning eller yrkesförbere delse, men är även uttryck för ett parallellskoletänkande. Under det att staten offrar stora summor på dyrbara läro anstalter för att giva dem, som kunna vinna sin utkomst genom över vägande intel- lektuellt arbete, en lämplig utbildning för deras blivande levnadskall, göres ännu, utöver vad folk skolan i detta hänseende kan åstadkomma, alltför lite för att tillförsäkra dem, som ägnar sig åt övervägande s k kroppsligt arbete, tillgång till sådana kunskaper, som äro ägnade att öka deras förvärvs förmåga och deras utsikter att vinna en ekonomisk tryggad ställning. Allra största delen av den ungdom, som vid utgår från folkskolorna, erhåller för sin fort satta utbildning ingen ledning och hjälp från samhällets sida.5 1.5.2Många yrkesskolor, en grundskola Mellankrigstiden präglades av ett starkt stadieindelat utbildningssystem. De tydligaste nivåerna var folkskola, realskola, gymnasium och universitet, men det fanns många mellanformer, t ex yrkesskolor och s k flickskolor. Reformerna inom yrkesutbildingsområdet fokuserades på intervallet folkskola – realskola och kom att avslutas med genomförande . Yrkesskolornas utbildning nådde inte så många, fortfarande under 10 000 elever. De stora volymerna kom först på 1950- talet, då antalet elever på yrkesskolornas heltidskurser översteg 50 000. En viktig förklaring till denna expansion var de slutsatser som drogs av 1930-talets depression. Den stora behand- lade även yrkesutbildningsfrågan, som man kopplade samman med arbetslöshetsfrågan. Utredningen föreslog bl a verkstadsskolor för 5 Citat års utrednings slutbetänkande, återgivet i L. , Yrkes- utbildning i nutidshistoriskt perspektiv, (Studies in Educational Sciences 39, 1981). SOU 1999:119 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet 25 arbetslös ungdom, som en metod att ånyo få fart på ekonomi, ett förslag som genomfördes och gav förhållande vis lyckat resultat. fick den svenska yrkesutbildningen ett stort uppsving. (1938) ledde till bildandet av (1944), som kom att få stor betydelse för yrkesutbildningarnas utbyggnad och inriktning. Till ett av dess många genomförda förslag hörde att samla myndighetsansvaret över landets yrkesutbildningar under Kungliga Överstyrelsen för Yrkes utbildningar. KÖY kom att verka , varefter yrkes frågorna fördes över till () och de förbered ande delarna av yrkesutbildningarna integrerades i . Under den tidiga efterkrigstiden ökade det amerikanska inflytandet över svensk yrkesutbildning. Starkt intryck gjorde bl a TWI-systemet (), som med framgång tillämpats av amerikansk rustningsindustri för att på rekordfart lära upp oskolad arbets kraft. TWI var en föregångare till dagens system för lärande i arbete respektive lärande organisation. Den svenska arbetsmarknadsutbildningen hörde till de grenar av yrkesutbildningssystemet som tog störst intryck av TWI. AMS inrättades 1948 men hade () prövat de nya metoderna för introduktionsutbildning men även för omskolning för att fylla brist- yrkenas vakanser. var antalet personer som deltog i arbetsmarknadsutbildning under 10 000, men nådde man kring en kvarts miljon. AMU kom att ansvara för den kvan- titativt dominerande formen för yrkesutbildning i , i allmänhet en inte så kvalificerad form för yrkesutbildning, korttids utbildningarna övervägde. Nivåmässigt nådde inte utbildningen på många av de yrkes skolor, som var i drift under mellankrigstid och tidig efterkrigstid, utöver real- skolan. När väl var genomförd förändrades förutsättningarna, då kom yrkesutbildningarna efter realskolenivån och låg med andra ord parallellt med gymnasiestudier. Samordningen med gymnasiet blev nästa reformetapp men då är vi framme . Grundskolereformen dominerade 1950- och 1960- talens skoldebatt, som yrkesskolorna fortsatte att utvecklas, men med två olika huvudmän, kommunala yrkesskolor respektive centrala yrkesskolor i statlig regi. 1950-talets Yrkesutbildnings- sakkunniga förordade att staten skulle ta över ansvaret för all yrkesutbildning, vilket riksdag beslutade. Utbildningarnas huvudmannaskap har växlat under svensk nutidshistoria. integrerade folkskola och realskola och ersatte flick- skolan. Hela befolkningen skulle få en och samma nioåriga grundut- 26 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet Det avslutande nionde året gavs nio olika inriktningar; gym- nasieförberedande (), humanistisk (9h), allmänpraktisk (9pr), teknisk (9t), teknisk-praktisk (9tp), merkantil (9m), handel (9ha), social-eko- nomisk (9s) och en hushållsteknisk linje (9ht). nio avslutande linjer var tänkta för ett fortsatt utbild- ningssystem i fem sektorer; teoretisk sektor, sektor för allmän utbildning, teknisk-mekanisk sektor (riktad mot teknisk fackskola, som snart utvecklades till tekniskt gymnasium), merkantil sektor (riktad mot mer- kantil fackskola, senare handelsgymnasium) och en vårdande, huslig sektor. 1.5.3Den långa vägen mot en integrerad gymnasieskola Efter grundskolereformen var det gymnasieskolans tur att stöpas om. verkade Yrkesutbildningsberedningen, dess förslag om en standardisering av yrkesutbildningarna till blev till norm. Tvåårssystemet gav en principiell likvärdighet mellan de olika yrkesut- bildningarna och förenklade utbildningsplaneringen, men systemför- ändringen hade också nackdelar. Att stöpa alla yrkesutbild ningar i samma form, , innebar mycket växlande blandningar av ren yrkesutbildning och allmänbildande ämnen. Industrins yrkesutbildningar hade även före reformen ofta varit tvååriga, handelns ut bildningar var däremot vanligen ettåriga och utbildningarna i husligt arbete oftast . Tvåårsmallen resulterade i stort inslag av allmänna ämnen i handelns och vårdens och omvårdnadens utbildningar medan inslagen av ren yrkesteori och praktik minskade i industrins yrkesutbildningar för att lämna plats för mer av de allmänna ämnena. Den senare förändringen blev mycket omdebatterad främst i termer av en förmodad urholkning av yrkeskunnandet. Utbyggnaden av de kortare yrkesutbildningarna till kritiserades med argument som dyrbar utfyllnadsutbildning. En mer allmän och teorianknuten yrkesutbildning mötte mycket opposition. Beslutet sågs som ett vägval mellan utbildningsbyråkratins krav på standardisering och näringslivets krav på skräddarsydda utbildningar. Traditionalisterna efterlyste mer av nyttig praktik, dvs produktion av användbara varor och tjänster, och önskade ett större inslag av åskådlig färdig hetsträning, mindre av teori- och förståelsemoment. Det nya integrerade svenska gymnasiet startade med . Fackskolorna och yrkesskolorna avvecklades, delar av deras kursutbud blev beståndsdelar i de nya tvååriga yrkesförberedande linjerna. Det är värt att notera att man redan från gymnasiereformens SOU 1999:119 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet 27 start valde att se yrkesutbildningsinslagen som elementära och yrkes- förberedande. Man höjde kraven på vad som skall räknas som kvalifi- cerad yrkesutbildning. Linjernas yrkesförberedande utbildning borde följas av något mer kvalificerat ute på företagen eller arbetsplatserna. var det dags för nästa utredningsomgång. Översyn av den Gymnasiala Yrkesutbildningen (ÖGY), kom att lyfta fram svagheter i det tvååriga gymnasiet. En var att den nya gymnasie- skolan ärvt skillnaderna och motsättningarna mellan de olika linjerna, byggt in dem i gymnasieskolan men inte överbryggat dem. ÖGY resulterade i ett förslag om treåriga linjer, som prö vades i för- söksverksamhet. Det treåriga gymnasiet skulle framför allt utöka teo- rimomenten samt i de yrkesförberedande linjerna ha arbetsplatsförlagd utbildning under det avslutande tredje studieåret. Slutsatserna av försöksverksamheten och förslaget till vår nu varande gymnasieskola presenterades i propositionen Växa med kunskaper (1990/91). Den nuvarande svenska gymnasieskolan är som bekant program- uppdelad. Av 16 nationella program anses 14 innehålla yrkesämnen och programmen kallas för yrkesförberedande. Endast två program, det naturvetenskapliga respektive samhällsvetenskapliga, kallas för väsent- ligen studieförberedande. De flesta program är därutöver gren delade, vilket ger mer än fyrtio olika specialinriktningar att välja mellan, de flesta med yrkesprägel. Estetiska programmet har exempelvis grenarna; konst och formgivning, dans och teater, musik. Fordonsprogrammet kan bestå av grenarna flygteknik, karosseri, fordonsteknik, transport. Medieprogrammet är uppdelat i information och reklam, tryckmedier. Gymnasiets programstruktur är som synes påfallande tunn inom det dynamiska IT-området; enbart information och reklam respektive tryck- media. I kapitel 5 återkommer vi med en innehållslig analys av de många IT-utbildningar som ryms inom den Kvalificerade yrkesutbildningen. Sambandet mellan gymnasieutbud och KY-utbud är värt ett närmare studium. De Kvalificerade yrkesutbildningarna tycks delvis ha fungerat som en modernisering, korrigering och komplettering, av ålderdomligheter i gymnasiets programutbud. Om gymnasiet får ett IT- program, så höjs kraven på att de Kvalificerade yrkesutbild ningarna inom området rankas som kvalificerade och eftergymnasiala. 28 "Kvalificerad yrkesutbildning" - en länge omstridd verksamhet 1.5.41970-talets nya utvidgade högskola som vårt gymnasium fick en radikalt ny utformning föränd- rades vårt högskoleväsende till såväl volym som innehåll. Ökningen av antalet högskolestuderande framhålls ofta som remarkabel, från drygt tiotusen 1945 till över trehundratusen inne va- rande läsår. De stora ökningarna är hänförliga till 1960-, . var tillväxten i högskolesektorn låg i , till skillnad från flertalet . Vad som inte bör glömmas bort är att 1970-talets stora expansion till väsentlig del är en effekt av omdefinitioner. Universitet och högskola var begrepp som fick nya innebörder. kom med start att inkludera majoriteten eftergymnasiala utbildningar i högskoleväsendet. Förskollärare och sjuksköterskor räknades som akademiker och högskoleväsendet utökades på motsvarande sätt med bl a lärarseminarier och sjukskö terskeskolor (de senare ombildade till vård- och hälsohögskolor i lands tingens regi). De kortare högskoleutbildningarna () har svarat för mer än högskolestuderande i . Nya korta högskoleutbildningar har även tillskapats reform, t ex högskoleingenjörer och programmeringstekniker. I EU tillämpas van- ligen regeln att endast treåriga eftergymnasiala utbildningar kan klassas som akademiska, vilket många av de korta svenska högskole- utbildningarna anpassats till, t ex sjuksköterske- utbildningen och på sina håll mellaningenjörs utbildningarna. Defini- tionerna av vad som är akademiska eftergymnasiala utbildningar, kan reformerna till trots, fortfarande skifta. Sjuksköterskorna har i officiellt varit akademiska , men de accepteras ännu inte av som akademiska. motsätter sig deras medlem- skap och SHSTF kvarstår följaktligen i TCO. En annan viktig del i förändringen av vårt högskoleväsende är den geografiska utbyggnaden. bedrivs högskoleutbildning på ett sjuttiotal orter. Även forskningsresurserna är mycket utspridda. Forsk- ningsprojekt i högskoleregi finns på minst ett femtiotal orter. Rätten att examinera på forskarutbildningsnivå, licentiat- och doktorsexamina, är dock begränsad till de högskolor som är klassificerade som universitet, ett trettiotal.