sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — I förarbetena till FRekL uttalas emellertid att som en allmän re- gel bör gälla att förfarandet inte får fortgå till priset av att en borgenär med en betydande fordran på gäldenärsföretaget tvingas tåla att hans säkerhet i väsentlig mån försämras, se prop. 1995/96:5 s. 78. Eftersom det inte kunde uteslutas att en gäldenär under en företagsrekonstruktion handlar så att en eller flera borgenärers rätt sätts i fara, t.ex. genom att han avhänder sig betydelsefull egendom som ingår i företagshypoteksunderlaget, infördes en undantagsbestämmelse i paragrafens andra stycke. Enligt undantagsbe- stämmelsen får rätten besluta att försätta gäldenären i konkurs om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter borgenärens rätt i fara. Det krävs således, trots uttalandet i propositionen, varken att borgenärens fordran skall vara betydande eller att det skall finnas risk för försämring i väsentlig mån. För att undantagsreglerna från konkursförbudet och från förbudet mot de speci- alexekutiva åtgärderna skall äga tillämpning krävs emellertid att faran för borgenärens rätt har sin grund i att det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke företar eller underlåter att vidta viss åtgärd. Härigenom, heter det i förarbetena, kan tvister undvikas om huruvida rekonstruktörens åtgärder är ekonomiskt välgrundade. Bestämmelsen i andra stycket får en begränsad betydelse om vårt förslag genomförs. Som framgår av föregående stycke tar den nuvarande regeln bl.a. sikte på den situationen att gäldenären omvandlar egendom som ingår i underlaget för företagshypotek till sådan egendom som inte ingår i hypo- teksunderlaget. Enligt vårt förslag skall företagshypotek ersättas med före- tagsinteckning som ger förmånsrätt i en kvotdel av all egendom. Borgenä- rens rätt kommer därför inte att påverkas av att viss egendom ersätts med egendom av annat slag. Bestämmelsen har inte heller, vare sig med dagens regler eller med de nya reglerna, någon betydelse för borgenärer med hand- panträtt eller retentionsrätt. Företagsrekonstruktion hindrar nämligen inte utmätning för fordran med sådan säkerhet, 2 kap. 17 § FRekL. Borgenärer med säkerhet i fast egendom torde dock kunna åberopa bestämmelsen, ex- empelvis om gäldenären vanvårdar den fasta egendomen. Bestämmelsen kan också bli tillämplig, om gäldenären bedriver verksamheten på sådant sätt att en eller flera borgenärer riskerar att få sämre betalt i en senare konkurs än vad de skulle få om gäldenären genast försattes i konkurs. I dessa fall kan borgenärens intresse ibland bli tillräckligt tillgodosett genom att gäldenären med stöd av 2 kap. 18 § FRekL hindras att vidta de skadliga åtgärderna. Om åtgärderna riskerar leda till att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått, kan rekonstruktionen dessutom avbrytas enligt 4 kap. 7 § FRekL, och därefter finns något hinder mot konkurs om gäldenä- ren är insolvent. Man kan därför fråga sig vilket behov det finns av regeln i 2 kap. 10 a § KL, sedan företagsinteckningen blivit en allmän förmånsrätt. Eftersom 4 kap. 7 § FRekL tar sikte på syftet med rekonstruktionen, medan 2 kap. 10 a § KL beaktar en enskild borgenärs (konkurssökandens) rätt, kan det inte uteslutas att den senare bestämmelsen undantagsvis skulle fylla en själv- ständig roll. En situation skulle kunna vara att rekonstruktionsplanen är synnerligen chansartad, varigenom en företagsinteckningshavare, som näs- tan har full täckning i utgångsläget, skulle kunna förlora en stor del av sä- kerheten. Vidare kan konstateras att en borgenär inte har rätt att få gäldenä- ren försatt i konkurs, om hans rätt äventyras av andra händelser än sådana som beror av gäldenären. Om exempelvis ett kraftigt prisfall hotar att drab- ba den fastighet i vilken en borgenär har panträtt, kan en fortsatt rekon- struktion ändå leda till framgång om de oprioriterade borgenärerna är villiga att i tillräcklig grad sätta ned sina fordringar, men rekonstruktionen kommer att drabba fastighetspanthavaren jämfört med omedelbar konkurs och exe- kutiv försäljning (eller bara exekutiv försäljning). Enligt kommitténs upp- fattning skall en enskild borgenär med bättre rätt än de oprioriterade inte behöva godta att synnerligen riskabla åtgärder vidtas i första hand på hans risk. För att inte förmånsberättigade borgenärer skall kunna avbryta en fö- retagsrekonstruktion redan när deras rätt sätts i fara, vilket torde vara van- ligt, måste risken dock vara höggradig och kunna medföra en väsentlig för- sämring av konkurssökandens rätt. Kommittén föreslår därför att 2 kap. 10 a § andra stycket KL behålls med något vidgat tillämpningsområde men med ett strängare farerekvisit. Om det finns särskilda skäl att anta att konkurssökandens rätt allvarligt äventyras, får rätten besluta om konkurs trots pågående företagsrekon- struktion.1 Den nya sista stycket införs som en följd av förslaget att lönegaranti skall kunna utgå under företagsrekonstruktion (se avsnitt 6.5.8). Om löne- garanti utbetalas för fordran hos en arbetsgivare vars verksamhet är föremål för företagsrekonstruktion, skall statens regressfordran för lönegarantin betalas eller skyddas med betryggande säkerhet innan företagsrekonstruk- tionen upphör. Görs inte detta skall rätten enligt den nya sista meningen försätta gäldenären i konkurs. Vi har övervägt att utforma regeln så att rät- tens beslut skall fattas efter ansökan av den länsstyrelse som skall utbetala lönegarantin. För att skall få kännedom om att förfarandet håller på att avslutas krävs emellertid en underrättelse från rätten. Det före- faller därför som en lämpligare lösning att ålägga rätten att undersöka om lönegaranti utgår och om gäldenären i sådant fall fullgjort sina förpliktelser gentemot staten. En annan möjlig lösning skulle kunna vara att rättens be- slut skall fattas efter ansökan från rekonstruktören. Även den konstruktio- nen ter sig mindre lämplig. Att gäldenären inte förmår fullgöra sina förplik- telser kan ha sin grund i att rekonstruktören fattat ett felaktigt beslut. Vi anser därför att den lämpligaste lösningen är att rätten ex officio prövar den nya konkursgrunden. Det får således ankomma på rätten att genom frågor till rekonstruktören eller utreda om lönegaranti utgår innan rätten fattar beslut enligt 4 kap. 7 § FRekL om att en företagsrekonstruktion skall upphöra. Om så är fallet är det rättens ansvar att hos 1 I den antagna tyska Insolvenzordnung, som trätt i kraft , finns i § 251 en bestämmelse, att rekonstruktionsplanen skall underkännas om en borgenär blir sämre ställd än om gäldenären hade försatts i konkurs. kontrollera att gäldenären fullgjort sina förpliktelser gentemot staten. I an- nat fall skall förfarandet övergå i konkurs. I den nya 20 b § LGL införs också en skyldighet för rekonstruktören att lämna upplysningar till rätten angående frågor om lönegarantiutbetalningar och återbetalning av lönega- rantiersättning. Den prövning som rätten enligt vad ovan anförts skall göra angående lönegaranti innan en rekonstruktion avslutas kan också ses mot bakgrund av de övriga kontroller som rätten är skyldig att företa ex officio i samband med att en företagsrekonstruktion avslutas. Således är rätten skyldig att ex officio kontrollera att ett ackord uppfyller kraven i 3 kap. 25 § FRekL innan det fastställs. Vidare skall rätten bevaka tremånadersfristen i 4 kap. 8 § FRekL. Den omständigheten att rätten redan enligt gällande regler är skyl- dig att ex officio företa vissa kontroller i samband med att en företagsrekon- struktion avslutas utgör ytterligare ett skäl för att ansvaret bör ligga på domstolen. Genom att lönegaranti som uppburits på grund av företagsrekonstruktio- nen skall avräknas från arbetstagarens rätt till betalning enligt garantin på grund av konkursen uppstår inga ökade kostnader för lönegarantin. 4 kap. 1 § Återvinning till konkursbo får på begäran av boet ske i enlighet med vad som anges i detta kapitel. Återvinning får dock inte ske av betalning av eller förmånsrätt för underhållsbidrag enligt äktenskaps- eller , om bidragsbe- loppet var förfallet till betalning och den underhållsberättigade inte har gynnats på ett otillbörligt sätt. Ändringen innebär att återvinningsförbudet avseende betalning av skatter upphävs. omfattar återvinningsförbudet förmånsberättigade skatter, vilket kan motiveras med att likvida medel som använts till skattebetalning- ar men återvunnits ändå skulle ha tillfallit staten på grund av förmånsrätten. När skatteprivilegiet upphör skulle syftet med förändringen emellertid delvis förfelas om återvinningsförbudet kvarstod, eftersom återvinningsreglerna skall garantera att förmånsrättsordningen inte åsidosätts. De återvinnings- bestämmelser som blir aktuella är 4 kap. 5, 10, 12 och 13 §§ KL. Härav framgår att ordinära betalningar i anslutning till förfallodagen inte heller kommer att kunna återvinnas. Återvinning av icke ordinära skat- tebetalningar blir emellertid möjlig. Beträffande vad som är ordinär skatte- betalning hänvisas till SOU 1970:75 s. 150. För en ställföreträdares del kan detta innebära att hans möjligheter att minska ställföreträdaransvaret genom att göra skattebetalningar strax före ett konkursutbrott minskar. honom anledning att inställa företagets betalningar eller gå i konkurs före utbetalningen av den lön som ger upphov till skatteskulden vilket således leder till en tidigare insolvensbehandling. Vad gäller återvinning av skatte- betalning enligt 4 kap. 5 § KL, se NJA 1983 s. 737. 12 kap. 11 § Vid omröstning i ackordsfrågan får rösträtt utövas endast för bevakade fordringar. En borgenär som kan få täckning för sin fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt deltar dock inte i omröstningen. En borgenär, som har rätt till betalning först efter övriga borgenärer, deltar inte heller i omröstningen, såvida inte de övriga bor- genärerna medger det. Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller för- månsrätt, deltar han i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran en- dast till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i vilken borgenären har särskild förmånsrätt eller förmånsrätt på grund av företagsinteckning hans fordran, deltar han med återståen- de del av fordringen. En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med ford- ringen i omröstningen. Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som därigenom får full betalning. Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt. Ändringen i första stycket är en följd av att böter, viten och fordran på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott föreslås bli efterställda vid konkurs ( 19 § förslaget till lag om ändring i FRL). Ändringen i andra stycket är en följd av att den särskilda förmånsrätt som följer med företagshypotek föreslås bli ersatt av en allmän förmånsrätt som följer med företagsinteckning. 12 kap. 21 § Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som har haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget. En borgenär, som har rätt till betalning först efter övriga borgenärer, förlorar sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla borgenärer som enligt 11 § hade rätt att rösta om ackordsförslaget tillgodoses fullt ut ge- nom ackordet. Den som har förmånsrätt i viss egendom eller förmånsrätt på grund av företagsinteckning är bunden av ackordet i fråga om belopp som inte kan tas ut ur egendom som omfattas av förmånsrätten. En borgenär har, utan hinder av ackordet, den rätt till kvittning som han kan ha enligt 5 kap. 15 och 16 §§. Ändringen i andra stycket är en följd av att böter, viten och fordran på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott föreslås bli efterställda vid konkurs ( 19 § förslaget till lag om ändring i FRL). Ändringen i tredje stycket är en följd av att den särskilda förmånsrätt som följer med företagshypotek föreslås bli ersatt av en allmän förmånsrätt som följer med företagsinteckning. 10.2Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen Särskilda förmånsrätter gäller inbördes efter paragrafernas följd och ef- ter den i 4- 7 §§ angivna numreringen. Förmånsrätt enligt 4 § 3 har dock företräde framför förmånsrätt en- ligt 4 § 2 på grund av annan retentionsrätt än som avses i 3 kap. 39 § sjölagen (1994:1009). Utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egen- dom, om inte annat följer av 4 kap. 30 § andra stycket eller 7 kap. 13 § utsökningsbalken. Utmätning för flera fordringar på en gång ger lika rätt om inte något annat följer av 7 kap. 14 eller 16 §§ utsökningsbalken. Om det inbördes företrädet i övrigt mellan fordringar med samma slag av förmånsrätt finns för vissa fall särskilda bestämmelser. Ändringen innebär att det nuvarande tredje stycket upphävs. Där stadgas att förmånsrätt på grund av utmätning i vissa fall har företräde framför för- månsrätt på grund av företagsinteckning. Genom att förmånsrätt på grund av företagsinteckning enligt förslaget kommer att utgöra en allmän förmåns- rätt behövs inget sådant stadgande (2 § FRL). Förmånsrätt på grund av utmätning kommer alltid att ha företräde framför förmånsrätt på grund av företagsinteckning. Som en följd härav föreslås också ett upphä- vande av 8 kap. 13 § UB, enligt vilken företagshypotekshavare och övriga borgenärer med förmånsrätt enligt 5 § FRL (förmånsrätt för hyresfordringar och arrendeavgift), har rätt till betalning ur utmätt egendom vid exekutiv försäljning av egendomen, se nedan. Allmän förmånsrätt följer därefter med företagsinteckning i hälften av den egendom som återstår sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått fullt betalt. Paragrafen är ny. Den nya 11 § ersätter den nuvarande 5 § medan den nuvaran- de 11 § enligt förslaget skall upphöra att gälla. Den nya paragrafen reglerar förmånsrätten för den nya säkerhetsrätten före- tagsinteckning, som enligt förslaget skall ersätta företagshypotek. Företagsin- teckning skall utgöra en allmän förmånsrätt, vilket innebär att den kommer att gälla i all slags egendom. Företagsinteckning kommer således, till skillnad från företagshypotek, att gälla i kontanta medel och aktier samt i lös egendom som kan vara föremål för pantsättning genom inteckning. Även fast egendom omfat- tas av förmånsrätten. I likhet med annan allmän förmånsrätt får företagsinteck- ningen emellertid vika för särskild förmånsrätt. Det ligger i sakens natur att egendom som kan pantsättas med särskild förmånsrätt oftast har utnyttjats fullt ut som kreditunderlag när en konkurs inträffar. Det torde därför mera sällan bli aktuellt med utdelning på grund av företags-inteckning ur sådan egendom. En väsentlig förändring är att företagsinteckning endast kommer att medföra rätt till betalning ur hälften av den egendom som återstår sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått fullt betalt. Om företagsinteckningshavarens fordran inte blir till fullo betald genom utdelning på grund av förmånsrätten, betraktas reste- rande del av fordringen som en oprioriterad fordran. Det innebär att företagsin- teckningshavaren kan komma att få tilläggsutdelning ur den kvotdel som inte omfattas av förmånsrätten för företagsinteckningen. En effekt av att förmånsrätten övergår från att gälla i viss egendom till att gälla i en kvotdel av all återstående egendom är också att förfarandet under en betalningsinställelse underlättas väsentligt. Eftersom företagsinteckning kommer att medföra rätt till betalning ur en viss kvotdel av kontanta medel kommer det inte längre att finnas något skäl att medelst administrationskonton hålla viss egendom avskild. Den s.k. frysningsprincipen, som HD slagit fast i rättsfallet NJA 1982 s. 900 (Minitube-målet) och som innebär att underlaget för företag- sinteckningshavarnas förmånsrätt i enlighet med allmänna konkursrättsliga prin- ciper är de varor m.m. som finns vid konkursbeslutet, kommer också att sakna betydelse. Företagsinteckning medför helt enkelt rätt till betalning ur hälften av värdet av den egendom som återstår sedan borgenärer med bättre rätt fått fullt betalt, oavsett vad denna egendom består av. En annan följd av att den särskilda förmånsrätten omvandlas till en allmän förmånsrätt är att förmånsrätten endast gäller vid konkurs, inte vid utmätning. I praktiken torde emellertid möjligheten att utmäta egendom på grund av företags- sällan ha kommit till användning. Närmare bestämmelser om uttagande och upplåtande av företagsinteckning finns i en ny lag om företagsinteckning. Allmän förmånsrätt följer därefter med arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning på grund av anställningen. Förmånsrätten omfattar fordringar som belöper före konkursbeslutet samt under ytter- ligare . Fordringarna får inte ha intjänats eller, om lönen eller ersättningen skall bestämmas efter särskild beräkningsgrund, inte ha förfallit till betalning tidigare än konkursansökningen kom in till tingsrätten. Tidsfristen i tredje meningen kan förlängas om arbetsgivaren avvikit eller på annat sätt hållit sig undan. Har konkur- sen föregåtts av ett förfarande enligt lagen (1996:764) om företagsrekon- struktion och har konkursansökningen gjorts från det att fö- retagsrekonstruktionen upphörde, skall vid tillämpning av tredje mening- en, om det är förmånligare för arbetstagaren, anses som om konkursan- sökningen hade gjorts då ansökningen om företagsrekonstruktionen skedde. I sådant fall skall det bortses från tiden mellan ansökningarna. Fordran på lön efter konkursbeslutet omfattas av förmånsrätt oavsett om arbetstagaren arbetat åt kon- kursboet, dock med avräkning för lön som förvärvats genom arbete åt annan. Om en lönefordran, som har intjänats tidigare än före konkursansökningen, har varit föremål för tvist, omfattas den av för- månsrätt om talan har väckts eller förhandling som föreskrivs i kollekti- vavtal eller lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet har be- gärts från förfallodagen och konkursansökningen har följt från det att tvisten slutligt har avgjorts. Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursan- sökningen omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och det närmast föregående intjänandeåret. Förmånsrätt följer med fordran på pension vilken tillkommer arbets- tagare eller dennes efterlevande före konkursan- sökningen och därpå följande . Förmånsrätten gäller även i fråga om pension, som intjänats hos föregående arbetsgivare, om gälde- nären övertagit ansvaret för pensionen under de betingelser som anges i 23 och 26 §§ lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Ändringarna i första stycket har berörts i avsnitt 6.5.5. När det gäller tiden före konkursansökningen innebär ändringen en övergång från förfalloprincipen till intjänandeprincipen. Undantag görs för de fall där lönen skall bestämmas efter en särskild beräkningsgrund, såsom omfattningen på utfört arbete eller arbetsgi- varens försäljning eller dylikt. Ackord och tantiem är exempel på ersättnings- former som kan förfalla till betalning efter intjänandet. Arbetstagaren behöver således inte bli uppmärksam på arbetsgivarens insolvens förrän avse- värd tid förflutit från intjänandet. I sådana fall bör förfalloprincipen fortsätta att gälla. har olika system med flexibel arbetstid och s.k. arbetstidsbanker kommit att bli allt vanligare. Sådana system innebär i allmänhet att arbetstaga- ren efter eget val eller efter arbetsgivarens önskemål vissa perioder arbetar mer och vissa perioder mindre än ordinarie arbetstider trots att han uppbär lika stor lön. Arbetstagaren kan i ett sådant system ha arbe- tat mer än ordinarie arbetstid, vilket kan uttryckas som att arbetstagaren har en inarbetad rätt till betald ledighet. kan arbetstagaren ha arbetat mindre än ordinarie arbetstid, vilket kan uttryckas som att arbetstagaren har en skyldighet att utföra arbete utan betalning . Om arbetsta- garen har arbetat mer än ordinarie arbetstid vid konkursutbrottet kan det jämfö- ras med det fall att arbetstagaren har en fordran på semesterlön och semesterer- sättning. Hur en sådan fordran skall behandlas i konkursen blir beroende av anställningsavtalets utformning. Om arbetstagaren hade haft rätt att få ersätt- ning för sin övertid om arbetsgivaren avbrutit anställningen av annan anled- ning än konkurs kan han också göra sin fordran gällande i en konkurs. Ofta torde sådan ersättning bestämmas enligt särskild beräkningsgrund och således kunna omfattas av undantagsbestämmelsen i första stycket. Här blir emellertid anställningsavtalets utformning i det enskilda fallet avgörande. Övergången från förfalloprincip till intjänandeprincip innebär att kravet skärps något på arbetstagarna att agera utan dröjsmål när löneutbetalningen upphör. Från fackligt håll har framhållits att redan de nuvarande tidsgränserna är snäva om arbetsgivaren är svår att nå för delgivning. Vi föreslår därför en ventil som innebär att tidsfristen kan förlängas om arbetsgivaren avvikit eller på annat sätt hållit sig undan. Undantagsbestämmelsen syftar på den situationen att arbetsgivaren inte kunnat nås för delgivning av betalningsuppmaning enligt 2 kap. 9 § KL. Tidsfristen kan i sådana fall förlängas med den tid arbetsgivaren varit oanträffbar. För att undantagsbestämmelsen skall bli tillämplig krävs dock att arbetstagaren gjort vad på honom ankommer för att konkursansökan skulle kunna ges in till tingsrätten . För att en arbetstagare inte skall förlora ekonomiskt på att det vid ett visst givet tillfälle fattas beslut om företagsrekonstruktion i stället för beslut om kon- kurs finns i första stycket en bestämmelse om att fordringar för tiden före ansö- kan om företagsrekonstruktion - när det är förmånligare för arbetstagaren - skall ha förmånsrätt i stället för fordringar som har förfallit till betalning före konkursansökningen. Angående regelns tillämpning se prop. 1995/96:5 s. 228 f. Det nya andra stycket gäller lön för en kort omställningsperiod efter konkursbeslutet. Frågan om hur uppsägningslön skall hanteras vid kon- kurs har behandlats ingående i avsnitt 6.5.7. Förslaget innebär att en arbetstaga- re som utför arbete åt konkursboet får en massafordran medan övriga arbetstagare får uppbära lönegaranti. I princip skall, av skäl som redovisats i våra allmänna överväganden, uppsägningslön för tid efter konkurs- beslutet vara oprioriterad. Vi har dock ansett att praktiska skäl talar för en kort omställningstid under vilken konkursförvaltaren skall kunna ta ställning till vilka arbetstagare han behöver utnyttja samt vidta formella åtgärder i samband med uppsägningar. Omställningsperioden har vi bestämt till . För att om- ställningsperioden verkligen skall fylla den praktiska funktion som är avsikten krävs att skillnad inte behöver göras mellan olika anställda och att de alla har ett gott löneskydd. Kommittén föreslår därför att lönefordringar omfattas av såväl förmånsrätt som lönegaranti oavsett om arbetstagaren utför arbete åt konkursboet. Avräkning skall dock göras för faktisk uppburen lön för arbete åt annan. Eftersom uppsägningslön för tiden efter konkursbeslutet i princip inte skall omfattas av förmånsrätt blir bestämmelserna om avräkning i det nuvarande andra stycket överflödiga i FRL. Enligt förslaget skall lönegaranti emellertid kunna utgå trots att uppsägningslönen blir oprioriterad. Bestämmelserna om avräkning återfinns i förslaget till ny lydelse av 7 § LGL. Ändringarna i tredje stycket innebär att övergången från förfalloprincipen till belöpandeprincipen skall gälla även för det fall att en lönefordran varit föremål för tvist samt att tidsgränsen för konkursansökans ingivande efter det att tvisten slutligt avgjorts kortas.