sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Man kan diskutera hur stor betydelse inre och yttre faktorer har haft i denna process, men det är tydligt genom och krigen på att är beredd att sätta in sin militära styrka för att försvara sina egna na- intressen och politiska värden samt vänskapligt sinnade re- gimer oavsett var i världen dessa är hotade och oberoende av om aktionerna har legitimerats av FN. I praktiken är detta knappast något helt nytt. Under genomförde , liksom huvudkontrahenterna och , militära operationer som hade mycket lite eller inget stöd i den S TIG A RNE internationella rättsordningen och . Exempelvis det amerikanska engagemanget i och i kan nämnas som fall där antingen tänjts eller ignorerats för att passa politiska syften. Men den Nya världsordning som president proklamerade i samband med Gulfkri- get skulle innebära en ny era då den internationella rättsordningen äntligen skulle få råda i praktiken. Efter hand har det dock blivit alltmer uppenbart att den rättsordning som försvarar är den egna tolkningen av den internationella rätten. I och för sig är det vad förmodligen varje nation försöker göra, men den avgörande skillnaden är att har kapacitet och makt att göra sin tolkning till den rättsordning som kommer att gälla de facto om än inte de jure. Det finns allvarliga och av allt att döma välgrundade anklagel- ser mot alliansen i för krigsförbrytelser, t.ex. att man avsiktligt begravde irakiska soldater levande i deras värn med hjälp av bulldozers eller utsatte civilbefolkningen för oproportionerligt lidande, vilka säkerligen aldrig kommer att prövas i någon krigsför- brytarprocess. I Kosovo-fallet blev det helt klart att tillsam- mans med de andra västmakterna inte längre var beredda att res- pektera nationella suveränitet i flagrant strid med FN- stadgan. I stället för den gällande rättsordningen deklararerade man ensidigt en ny princip om rätten att ingripa militärt i ett annat lands inre angelägenheter för att förhindra folkfördrivning och etnisk rensning. Oavsett vilka bedömningar man gör av de motiv som låg bakom NATO:s anfall är det ovedersägligt att detta var ett brott mot etablerad internationell rätt och ett exempel på att – med stöd av de viktigaste västmakterna – både har styrka och beredskap att utöva hegemonisk makt i den Nya världsordningen. Globalisering av nyhetsjournalistiken? En ny global journalistkultur? Nyhetsförmedlingen är ett specialområde som ägnats stor uppmärksamhet av medieforskarna. Möjligen har man varit alltför upptagen av just nyheternas betydelse som opinionspåver- kande faktor och underskattat den opinionsmässiga och värderings- skapande betydelse som andra mediegenrer har som exempelvis populärfilm, TV-serier, m.m. Men inte minst nyheternas anspråk på att ge sann information om verkliga händelser och förhållanden gör naturligtvis att de har stor betydelse för våra föreställningar om t.ex. politik och andra viktiga samhällsfrågor. Inte minst är det genom D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN nyheterna som de flesta av oss får en bild av vad som händer i andra delar av världen, särskilt i samband med internationella konflikter, krig och katastrofer. Det är därför givetvis rimligt att uppmärk- samma hur medierna rapporterar om sådant om man vill förstå hur människor skaffar sig uppfattningar och åsikter om tillståndet i världen. Det är mot den bakgrunden som det har varit intressant för forskarna på området att närmare studera hur det internationella systemet för utbyte av nyheter är uppbyggt och fungerar. Som jag nämnde tidigare handlade debatten om en ny informationsordning mycket om dessa frågor. De som önskade en nyordning pekade framför allt på att flödet av nyheter till helt övervägande delen gick genom de stora nyhetsbyråerna AP, UPI, Reuter, AFP och samt att av världens nyhetstelegram passerade via , och , där nyhetsdeskarna valde ut de nyheter som sedan förmedlades vidare. En effekt av detta är att merparten av de nyheter som cirkulerar i världen handlar om de ledande indu- strinationerna i väst och mycket lite om situationen i tredje världen där majoriteten av jordens befolkning lever. Förutom att informa- tionen från utvecklingsländerna var så begränsad kritiserades också att den blev så negativ, eftersom den helt övervägande delen av det som faktiskt rapporterades om förhållandena i dessa länder handlade om katastrofer, inbördeskrig, osv. (Many Voices One World). Mycket har hänt och bland annat har regionala nyhetsbyråer tillkommit som bättre tillgodoser informationsbeho- ven i t.ex. och . TV-kanalerna har vuxit i antal och därmed också handeln med visuellt nyhetsmaterial. Satellitkanaler som CNN och har kommit att få en roll för nationella TV-medier som liknar den som nyhetsbyråerna har för press och radio. Över huvud taget har globaliseringsprocesserna varit tydliga genom det ökade flödet av nyheter globalt och det har föranlett forskare att titta närmare på vad detta får för konsekvenser för nyheternas innehåll och form. Innebär globaliseringen att nyheterna i olika länder blir alltmer identiska och lika? Leder utvecklingen kanske till att människor överallt i världen får ungefär samma ny- heter och världsbild? Kommer journalistkåren att bli alltmer homo- gen med en gemensam syn på professionen, med samma nyhetspri- oriteringar och samma nyhetskällor och kommentarer oberoende av medium och hemland? har i sin avhandling redovisat en analys av Eurovisionens nyhetsutbyte (Exchange = EVN). Systemet är i princip icke-kommersiellt och medlemmarna S TIG A RNE kan fritt använda de inslag som erbjuds inom utbytet. Kostnaderna fördelas enligt en solidaritetsprincip som innebär att de stora TV- länderna subventionerar de mindre. Hjarvard undersöker utbytet av audiovisuellt material till . EVN kanaliserar framför allt utbytet mellan nationella TV-företag i sinsemellan och från de stora TV-nyhetsbyråerna till de europeiska TV-bolagen. Hjarvard visar att av det totala materialet handlar om , om , om och om . Han redovisar även separata siffror för antalet inslag som kommer från TV-nyhets- byråerna (Visnews, WTN, CBI och CNN), vilket utgör ca hälften av samtliga. Den geografiska fördelningen visar här att av TV-byrå- ernas material handlar t.ex. om , om och om , inkl. norra, mellersta och södra . Som jämförelse kan nämnas att inslag om FN utgör (bearbetning av tabell 11, s. 238 i Hjarvard ). Hjarvard har också jämfört sina resultat med tidigare undersökningar . Han konstaterar att bilden inte har förändrats nämnvärt när det gäller den geografiska fördelningen, bortsett från en viss ökning av inslag om och samt (Ibid., s. 247). Hjarvards analys visar knappast på någon påfallande USA-dominans i EVN-materialet. Visserligen kommer ca hälften av materialet från TV-byråer som i några fall är fokuserade på den amerikanska scenen. Men i helhetsbilden är det knappast anmärkningsvärt att vart åttonde inslag handlar om . Detta mönster tycks heller inte ha förändrats i nämnvärd utsträck- ning . Hjarvards egna slutsatser som bygger på ett både bredare material och djupare analyser än vad som här har fått plats att redovisa pekar också i samma riktning. Det finns skäl att hoppas på att det internationella nyhetssystemet i varje fall inte blir mer ojämlikt och obalanserat . Också ett annat projekt, The Global Newsroom, har studerat EVN-utbytet. Men till skillnad från Hjarvard har man i detta pro- jekt även ambitionen att studera nyhetsprocessen i dess helhet, inklusive nyhetsproduktionen, innehållet och publikens konsumtion och reception (et al. 1996, s. viii). Projektet startade med hypotesen att det allt intensivare transnationella utbytet av nyhets- material skulle leda till att journalister i olika delar av världen ut- vecklar alltmer likartade professionella synsätt och bedömningar, kort sagt att en global nyhetskultur håller på att utvecklas. Efter hand kom forskarna dock att lägga allt större vikt vid en motver- kande tendens som de kallar för domestication, dvs. D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN olika länder och lokala kulturer ger de internationella nyheterna, som förmedlas genom exempelvis EVN, varierande uttolkning och mening i syfte att anpassa dem till den egna publiken. I projektet visar man också dels att transnationella nyheter som förmedlats av EVN får tämligen skiftande utformning och tolkning i olika länders TV-nyheter, dels att publikens värdering av olika nyheter inte alltid överensstämmer särskilt väl med vad redaktionernas gatekeepers tror om publikens preferenser. Deras generella slutsats är att också de journalister som sysslar med utlandsnyheter på nyhetsredaktio- nerna eller som utrikeskorrespondenter måste behålla sin nationella identitet för att kunna anpassa nyheterna till publikens kulturella förutsättningar. Endast en mycket liten kategori verkligt globala kommunikatörer eller journalister som fungerar som samordnare inom EVN eller som arbetar för de globala nyhetsnäten kommer att släppa förankringen i sin ursprungliga miljö och utvecklas till en slags övernationell eller överkulturell profession (Ibid., s. 152 ff.). Dessa två studier ger en nyanserad bild av globaliseringsproble- matiken i samband med transnationell nyhetsjournalistik. Det finns uppenbarligen delvis motverkande tendenser och det vore alltför enkelt att påstå att utvecklingen går mot en klart monolitisk situa- tion där exempelvis amerikansk kultur och värdesystem väller in ofiltrerat genom de nationella medierna. Det kan visserligen vara viktigt att notera begränsningarna i de båda studierna – det är också något som forskarna själva framhåller. Exempelvis är det naturligtvis äventyrligt att generalisera från undersökningar som i bästa fall om- fattar . Inte heller kan man säga att projekten på ett tillfredsställande sätt lyckas besvara frågan om de nationella TV- systemen tenderar att konvergera eller divergera i kvalitativt hän- seende, vilket ändå tycks ha varit en ursprunglig tanke i Global (Gurevitch et al. För att genomföra en sådan analys är det viktigt att kunna följa nyhetsförmedligen i ett flertal olika kanaler och det har man tyvärr inte gjort i detta projekt trots att man i olika sammanhang indikerar ett process- perspektiv på nyhetsflödet. Om man ska kunna ge ett välgrundat svar på det problem som enligt min uppfattning är kärnfrågan som aktualiserades av kultur- imperialismteorin, nämligen om utvecklingen går mot större globalt inflytande för synsätt och värderingar som är förankrade i den ame- rikanska kulturen krävs klarare begreppsbestämningar, större preci- sion i analyserna och en metod som möjliggör systematiska kompa- rationer . För det första bör det i analyserna göras klart om konvergenstesen avser den kvantitativa utveckligen av handeln med S TIG A RNE medieprodukter eller om den avser förändringar rörande innehålls- liga och kvalitativa förhållanden i de symbolflöden som rör sig över nations- och kulturgränserna. För det andra förefaller det viktigt att ge konvergensbegreppet en stringent innebörd, vilket innebär att konvergens inte endast definieras som överensstämmelse , dvs. I stället bör det definieras inom ra- men för ett processperspektiv, vilket skulle innebära följande defi- nition: konvergens innebär ett gradvis närmande av meningsskapandet hos tidigare skilda nationella eller kulturella system. För det tredje är det inte fruktbart att tolka kulturimperialismteorins tes om konver- gens så att den skulle avse en generell, global tendens mot allt större enhetlighet, t.ex. i nyhetsförmedlingens ämnesval och geografisk fokusering. Snarare bör konvergenstesen definieras som ett anta- gande om att den amerikanska uppfattningen kommer att få ökande genomslag i sammanhang där vitala intressen är berörda, såsom i internationella konflikter där man är en av parter- na. I varje fall om man ser konvergensfrågan i ett maktperspektiv är det viktigt att den studeras i sammanhang där maktpåverkan kan antas förekomma. Slutligen krävs att analyserna är både diakront och synkront komparativa, dvs. att man utvecklar metoder för att jämföra avståndet mellan olika nationella nyhetssystem och hur detta förändras (jfr 1998). Ett försök att pröva dominans- och konvergenshypoteserna Enligt min personliga uppfattning är det alltför vanligt att frågorna om globaliseringen endast blir föremål för teoretiska resonemang utan närmare underbyggnad i empirisk forskning. Här framstår de två projekt som jag hänvisade till i förra avsnittet som positiva undantag från mönstret. Men det finns uppenbarligen mer att göra på området och jag ska här kort nämna erfarenheterna från ett pro- jekt som jag själv medverkat i och där vi har försökt implementera slutsatserna om vad som krävs för att på ett relevant sätt undersöka frågan om dominans inom den medialiserade nyhetskulturen i samband med internationella konflikter. I projektet New World Order1 har vi studerat nyhetsförmedlingen från –1991 i fem länder med olika metoder, både kvantitativa och kvalitativa. Enligt projektets teoretiska perspektiv var den första större konflikt där frågan, om vad den Nya världsordningen egentligen innebär med avseende på de globala maktförhållandena i allmänhet och för mak- ten över medierna i synnerhet, ställdes helt konkret. D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN andra ord särskilt intressant att undersöka om och i vilken mån den enda återstående supermakten hade möjlighet att kontrollera det globala nyhetsflödets dagordning och innehåll. Det har också fun- nits andra utgångspunkter för projektet, t.ex. mediernas roll för eskalerings- eller deeskaleringsprocesser i samband med internatio- nella konflikter. Men jag begränsar mig här till dominans- och kon- vergensfrågorna. Mediematerialet består av nyheter om i tre tidningar och ett ledande TV-nyhetsprogram från vardera fem länder: Fin- land, , , och . Sammanlagt har ca från tio s.k. timespots fördelade av valts ut. Detta för att få med rapporteringen från ett antal viktiga moment under det utdragna händelseförloppet. Allt som allt bestod materialet av drygt fyratusen artiklar och inslag. Det är framför allt två huvudresultat som förtjänar att nämnas i det här sammanhanget: För det första kan vi konstatera att rappor- teringen från i betydande utsträckning handlade om att för en närmast global publik berätta om politiska linje i kon- flikten. Eftersom var drivande i processen fokuserade medier- na genomgående på beslut, bedömningar och kommentarer på den amerikanska agendan. Därigenom kom den ledande supermakten att utöva internationell eller global makt delvis via medierna. Denna ledande roll blev desto tydligare eftersom de politiska eliterna i flera andra länder intog en vänta och se-attityd. För det andra betyder detta emellertid inte att politiska linje i konflikten beskrevs på samma sätt i alla medier oberoende av nationell kontext. Även om syn uppmärksammades stort i samtliga medier varierade perspektiven och vinklingarna markant beroende på lokala historiska förhållanden i varje land. Nyheterna blev domesticerade på så sätt att bilden av politik färgades olika på grund av varierande prioriteringar och kommentarer i varje enskilt medium. I vissa fall beror detta uppenbarligen på medietyp eller mediegenre. Men mer betydelsefullt här är att rapporteringen kännetecknas av nationella mönster för tillägnelse och domestice- ring. Detta kan kort exemplifieras med hur propagandan påverkade mediediskurserna. Men innan jag gör det bör det understrykas att dessa nationella mönster inte automatiskt leder till någon given slutsats beträffande hegemoni. De behöver inte innebära att skulle sakna förmåga att prägla rapporteringen med sin propa- ganda. Huruvida detta är fallet är avhängigt karaktären hos dessa variationer, dvs. om de betyder att propagandaintressen gyn- nas eller missgynnas och hur stabila mönstren är . S TIG A RNE I en av delstudierna i projektet analyseras Voice of (VOA) ledare för att få en auktoritativ utgångspunkt för analyserna av i vilken utsträckning den amerikanska propagandan slog igenom i medierapporteringen. som svarade för denna analys visar att USA-koalitionens agerande entydigt beskrevs som ett uppdrag från FN, att enda motiv var att befria och att etablera en ny världsordning där frihet och rättvisa skulle råda. I denna propagandabild undviks eller nedtonas de ekonomiska sanktionerna, fredsinitiativ från tredje part uppmärksammas mycket sparsamt, om de inte avfärdas som ytterligare vilseledningsförsök från för att splittra koalitionen. Slutligen är ett centralt inslag i VOA:s ledare att beskrivs som ett lika farligt hot mot världsfreden som (, under utgivning). Denna rekonstruktion av den amerikanska propa- gandabilden av konflikten bekräftas också i sina huvuddrag i flera andra studier (se t.ex. bidragen i 1994 och Kellner 1992, s. 63). Är det då denna bild som också nyhetsmedierna förmedlar? Som jag betonade ovan har vi inte utan vidare antagit att den bild av kon- flikten som politiska och militära ledning vill sprida automa- tiskt och oretuscherat förmedlas av medierna i det transnationella nyhetsflödet. Tvärtom har vi inriktat oss på att undersöka på vilket sätt nyheterna domesticeras och rekontextualiseras och hur de däri- genom transformerar propagandan så att den anpassas till de lokala eller nationella kontexterna, vilket antingen kan innebära att den motverkas eller understöds. I korthet blir projektets slutsats i denna del att ju mer medielan- dets utrikes- och säkerhetspolitik är förbunden med och NATO desto mer tenderar mediediskursen att understödja den amerikanska propagandaversionen om kriget. Exempel på detta är bland annat att bilden av som en ny överlag är betydligt mer framträdande i de amerikanska medierna än i de europeiska. Vidare ger analyserna vid handen att detta drag är mer framträdande i norska och tyska medier än i finska och svenska, när man jämför de europeiska medierna med varandra. Ytterligare en indikation bland flera ska nämnas här: FN uppmärksammas minst i de amerikanska medierna och mest i de finska och svenska, och det är också i de två sistnämnda mediegrupperna som idealiseringen av FN är mest framträdande (Nohrstedt & , under utgivning). Konvergensanalysen, som alltså går ut på att jämföra om de europeiska medierna närmar sig den amerikanska propa- gandabilden i sin skildring av konflikten, visar bland annat att det är D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN de finska och svenska mediegrupperna som är minst benägna att ge uttryck eller utrymme för positiva attityder till president och den amerikanska polititiken initialt. blir dock rapporte- ringen också i dessa grupper mer pro-amerikansk. Till detta ska också tilläggas att analyserna ger flera indikationer på att både den norska och den tyska kontexten innebär att medierna befinner sig i en korstryckssituation. Det förefaller t.ex. som att kurders och shias lidande i krigets förlängning innebar särskilt stor vånda i mediedis- kurserna i dessa länder, eftersom det är i dessa medier som publiken får den allra mest positiva skildringen av införandet av de flygför- budszoner som självsvåldigt proklamerats och upprätthållits av , och efter kapitulation. är de norska och tyska medierna till och med mer pro-amerikanska än de amerikanska. Bidragande är här också att de amerikanska medierna i denna fas nedtonar sin rapportering och vänder uppmärksamheten mot bland annat de ekonomiska proble- men på hemmaplan (ibid.). Sammanfattningsvis leder projektet till slutsatsen att i verkligen tycks ha haft en hegemonisk position som också innebar att den propagandabild som först utvecklades av en konsultfirma på uppdrag av exilkuwaitier och sedan användes i den amerikanska propagandan fick allt större genomslag i nyhetsflödet globalt. I vilken utsträckning denna position också på innebär amerikansk dominans i det transnationella mediesystemet är svårare att säga. En hel del talar för att propandakriget i samband med större internationella konflikter innebär mycket speciella dis- kursiva förutsättningar för medier och journalister som inte kan generaliseras till mer normala tillstånd då det råder större diskursiv öppenhet. Detta innebär givetvis att de resultat som det här pro- jektet kan rapportera inte är mer än ett begränsat bidrag till forsk- ningen om kulturimperialismen. Mycket annat är viktigt att studera om frågorna ska kunna få mer definitiva svar. Till exem- pel vilket meningsskapande som är kopplat till den betydande ame- rikanska exporten av krigs- och actionfilm. Eller vilken betydelse diskussionerna på Internet och webben om de vanliga massmedier- nas innehåll, exempelvis i samband med internationella kriser och konflikter, har för publikens meningsskapande och för opinions- bildningen. Eller vad avsaknaden av information i våra medier om hur man i tredje världen ser på det internationella mediesystemet får för konsekvenser för möjligheterna att i vår kultur tillägna sig en mer global utblick. S TIG A RNE Demokratin och opinionsbildningen i en globaliserad värld I samband med de amerikanska bombningarna av gjorde , statsminister, i ett tal ett mycket upp- märksammat och synnerligen kritiskt uttalande mot . Han liknade bombningarna med andra kända krigsförbrytelser som bland annat facisternas bombningar av Guernica under Spanska inbördes- kriget. När under bombar civilbefolkning- en och i uttrycker politiska ledare förståelse. Något har uppenbarligen förändrats i svensk utrikes- politik och jag hävdar att det har att göra med strukturella föränd- ringar och därmed nya förutsättningar för att driva en nationellt självständig utrikespolitik i den Nya världsordningen. Det handlar alltså, enligt min bedömning, inte om att det här skulle vara en helt annan situation, att Kosovo 1999 inte kan jämföras med 1972. Naturligtvis är det två olika historiska situationer, men det är inte detta som förklarar skillnaden i det svenska agerandet utan den måste snarare förklaras av faktorer som har att göra med den svens- ka politikens beroenderelationer till omvärlden. Det är två saker som skett och som radikalt förändrat den svens- ka utrikespolitikens förutsättningar. För det första innebär det svenska EU-medlemskapet, som det tydligt angavs i samband med ansökan om medlemskap, att offrar en del av den nationella suveräniteten för att i gengäld få möjlighet att påverka unionens politik. Som medlem i EU är skyldigt att underordna sig utvecklingen mot en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Det är alltså praktiskt taget otänkbart att offentligt skulle kritisera NATO:s krigföring på eftersom de ledande länderna inom EU är medlemmar i det nordatlantiska försvarssamarbetet. Möjligheterna till en självständig svensk utrikespolitik har alltså urholkats. Politiken bestäms på en högre regional nivå, men detta är inte enbart en effekt av EU-medlemskapet. För det andra är det nämligen inte bara till EU-nivån som har förlorat sitt utrikespolitiska initiativ. Den Nya världsordningens centrala ekonomiska och militära styrkeförhållanden innebär att det finns ett starkt egenintresse hos t.ex. svenskt näringsliv och svenskt försvar att upprätthålla goda relationer med . Att också den svenska politiska lyhördheten ökar för vad som är gångbart i är knappast förvånande. På ett sätt som för tankarna till D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN svensk anpasslighet under ser vi hur intresse- politiken ersätter en självständig politik med moralisk integritet. Mediernas betydelse för hur utrikespolitiken utformas ska inte överdrivas. När allt kommer omkring låter sig knappast regeringar ledas av det som avhandlas på ledar-och debattsidor och knappast heller av det som rapporteras i nyheterna. Visserligen kan mediernas uppmärksamhet framtvinga ett ställningstagande i vissa frågor, men hur den politiska eliten förhåller sig, vilken politisk linje man väljer, baserar sig ändå på andra informationer och egna bedömningar. Men det finns en påverkan som medierna har på de politiska beslutsfat- tarna som inte kan ignoreras.