sou · GNB385d3 · 2000-01-01 00:00:00 — En terminologisk fråga av intresse för utredningen är att någon pekade på att många operatörer och användare säger att de har nät men de kan då lika gärna mena att de hyr av varandra. En talare framhöll att det var viktigt att i diskussionen skilja på na- och lokala nät. Det gick inte att ha en diskussion om investeringar i nationell infrastruktur alternativt satsning på kommunala nät. De olika näten hade olika roll i ett sammanhängande system. De hade också olika ekonomi: Backbonenäten stod för 193 av kostnaden, medan den stora kostnaden låg i accessnätet. Det påpekas vidare att möjligheterna att tjäna pengar på en ledning ökade ju högre upp man kom i förädlingskedjan, vilket ger en bakgrund till att exempelvis ett antal kommuner säljer tjänster på näten. Ledning- ens kapacitet och därmed värde påverkades dessutom av vilken utrust- ning som användes, vilket i sin tur var en rörlig post eftersom utrust- ningsutvecklingen gick snabbt och därmed snabbt kunde göra en utrust- ning omodern. Värdet av olika tekniker diskuterades ofta på rådslagen. Ett antal talare pläderade för att man inte skulle försumma trådlös teknik. Det är inte lika självklart nu med fiber, radiolänk har ryckt fram, menade en talare. Nätet för mobil telefoni var en viktig del av infrastrukturen. En talare förordade fri konkurrens mellan teknikerna: Vi håller på att få en mobil distribution av data och annat som i sig utgör en oerhörd konkurrens och som jag undrar om man skall lägga sig i eftersom det mobila nätet både ökar i bandbredd och kapacitet så kommer de fasta ledningarna att hitta en annan roll. Redan nu är det så att många ungdomar ansluter sig aldrig till det fasta nätet. De kör på sina mobiltelefoner och då behöver de ett fast nät för sin pc. 193 Här bör dock tilläggas att olika skattningar förekommer i denna fråga. Röster om bredband 249 Hur länge dröjer det innan de lägger ihop två och två och säger att jag tar med mig mobiltelefonen och arbetsplatsen lovar att svara för mina mobila datakostnader. Någon ville betona radiolösningar, men påpekade att det kunde finnas frekvensutrymmesproblem. Hur mycket kunde man lösa med trådlös överföring? Det var så mycket trådlös i med t.ex. mikrovågor. Men man eftersträvade ändå att komma ner i marken, påpekade någon. Det som talade för kabel-TV var dess lokaliseringsmöjligheter, me- nade en talare. Det viktiga var inte alls var man bodde utan hur tätt man hade byggt. Flerfamiljsboende hade alla kabel-TV, eller till . Så fort det bodde mer än 100 hyreslägenheter så hade de säkert kabel- TV. Det var villaägarna som inte hade kabel-TV, menade han, men de löste det själva med parabol. Problemet var att kabel-TV-näten inte hängde ihop. De var lokala med några undantag. Satellitkommunikation var en dark horse, där skulle det hända mycket . Det var ännu inte klart vad som kommer att slå ige- nom. Satellit ansågs tills vidare ändå för kostsamt. Även elnätet diskute- rades och ansågs kunna användas för enklare tjänster, t.ex. för övervak- ning. Det ansågs dock inte som något alternativ att ha datakommunika- tion på elnät. Någon beskrev utvecklingen så att man upphandlade tele och data och trodde att det skulle komma att glida ihop ganska snabbt . Han trodde att IP-telefonin skulle få ett ganska snabbt genomslag där det är lönsamt. IP-protokollets regler kommenterades med att det inte är bra i alla avseenden men har fördelen att de är gemensamma och enkla. Slutligen nämndes något om de alternativ för överväganden som ut- redningen på ett tidigt stadium offentliggjorde, där bl.a. stöd till regional täckning av ISDN fanns med. Det väckte opposition på några håll. Tit- tade man på tjänster klarar ISDN inte mycket, menade nå- gon. En annan yttrade kärnfullt: Man blir något mörkrädd när man ser beteckningar som ISDN som kommer att vara död . Det mest fasansfulla scenariot vore då att man tog de här pengarna och stoppade in i en stiftelse och pumpade ut pengar. 194 Här bör dock påpekas att tekniken för dagens och framtidens mobila kommunikation (som kan betraktas som accessteknik) är beroende av att det finns markbundna stomnät med hög kapacitet. 250 Röster om bredband 11.2 Intervjuer med branschen och sektorn Nedan redovisas i sammandrag resultatet av intervjuer195 med bl.a. ett 20-tal företag och organisationer. De flesta tillhörde gruppen stora ope- ratörer och nätägare i men även Kommunikationsforskningsbe- redningen, , , PTS och Kommunför- bundet intervjuades. Man kan säga att intervjuuttalandena dominerades av bransch- och sektorsynpunkter. Huvudämnet för intervjuerna var sta- tens förhållande till marknaden. Reglering var inget som de intervjuade företagen i grunden var särskilt positiva till men med de förutsättningar som fanns på marknaden ansågs vara så dominerande att reglering i viss mån behövdes för att jämna ut spelplanen och hindra från att utnyttja sin ställning. Utgångsläget för telemarknaden har inte sitt ursprung i en fri mark- nad – därför behövs regleringar för att uppnå en t illfredsställande konkurrens på marknaden. Marknadens aktörer är ej jämbördiga och därför behöver staten verka för att jämna ut spelplanen. I annat fall finns risken att genom sin överlägsna styrka på dagens marknad skaffar sig motsva- rande styrka på en marknad för höghastighetskommunikation, t.ex. baserad på fiber till slutkunderna. De områden där det fanns ett behov av reglering var framförallt inom tillgång och villkor avseende nätkapacitet och samtrafik. Framförallt Internet ansågs driva behovet av högre kommunikationshastigheter och därmed vara av central betydelse för denna marknad. Det kunde därför också föreligga ett behov av reglering av samtrafiken på Internet. Regional tillgänglighet ansågs just nu ha lägre prioritet. När tiden var mogen kunde dessa problem lösas med riktade stöd från regeringen. När tiden är mogen för att etablera höghastighetskommunikation i glesbygden bör detta upphandlas av staten – det finns etablerade för- faringssätt för detta . En annan variant kan vara att ge riktade stöd eller bidrag för datakom till respektive företag. 195 Materialet i sin helhet redovisas i en rapport från konsultföretaget , och . Se webbplatsen www.naring. /it/infrastruktur.htm Röster om bredband 251 Utbyggnad i tätorterna bör prioriteras i första skedet där marknads- krafterna fungerar. Den regionala täckningen kan inte åstadkommas över och sannolikt behövs någon form av stimuleringsåtgärder för glesbygden. Detta kan uppnås genom rotbidrag. I de fall kompletterande infrastruktur behövs i glesbygd så borde det innefattas av regionalpolitiskt stöd. Men här borde man inte låsa in dem i någon särskild teknik. Låt respektive region välja den teknik som passar dem bäst i nuvarande situation. Den allmänna uppfattningen var att graden av statlig styrning till stor del var beroende av i vilken takt staten önskade att marknaden för höghas- tighetskommunikation skulle utvecklas, vilken mångfald av aktörer på marknaden som önskades, samt i vilken utsträckning nät och tjänster skulle täcka annat än de stora tätorterna. Därmed inte sagt att en snabb utbyggnad med många aktörer och en stor geografisk täckning nödvän- digtvis ansågs vara det mest lämpliga valet. De teleoperatörer som intervjuades ansåg att det inte var lämpligt att ta ett enda stort steg från den ena situationen till den andra utan man föredrog en stegvis process med början i dagens befintliga marknads- situation. Marknaden efterfrågade också en avsiktsförklaring från sta- tens sida som tydligare klargjorde vilken typ av konkurrens som staten önskade. Exempelvis hade det från statens sida aldrig uttalats om kon- kurrens på nätinfrastruktur eller konkurrens via samtrafik med Telias nät var att föredra. Ett ställningstagande i denna fråga hade efterfrågats se- dan konkurrensen på telemarknaden tog sin början. Det saknades också en uttalad vision och en strategi om hur skulle tillvarata och bygga vidare på framgångarna genom bl.a. , men även via samt företag på Internetmarknaden m.m. Kundernas behov av höghastighetskommunikation var av central bety- delse för de företag som skulle investera i nätinfrastruktur eller tjänster på denna marknad. Men det rådde en stor tveksamhet inför kundernas faktiska behov och betalningsvilja samt utvecklingen därav framöver. Det som fortfarande saknades var en s.k. application som gör att individer på både företag och i hushåll kände att en kommunikationshas- tighet på /s och mer skulle ge dem något som var väsentligt mer än de kunde få med 56 kbit/s (modem) eller 128 kbit/s (ISDN). Eftersom utbudet på Internet inte motiverar /s per an- vändare finns heller inget stort behov av bredband. 252 Röster om bredband av tjänster motiverar kanske 512 kbit/s, vilket kan fås med andra be- fintliga accesstekniker, t ex , ADSL och Satellit. Osäkerheten avseende efterfrågan hade en hämmande effekt på investe- ringar i infrastruktur för höghastighetskommunikation. De ivrigaste förespråkarna för att göra stora investeringar i in- frastruktur för höghastighetskommunikation är de som inte själva skall ta någon affärsrisk. Även om det rådde tveksamhet om kundbehovet och betalningsviljan var det dock entydigt att det var Internet och dess utveckling som ansågs som den starkaste drivkraften till behov av höghastighetskommunikation. De användningsområden som drev behovet av högre kommunikations- hastigheter var främst rörliga bilder, men även en ökning av filöverfö- ringar (som också blev allt större) påverkade. Att etablera nätresurser som medför att användarna ökar sin påfartshastighet till Internet, från dagens 56–128 kbit/s till /s eller mer, skulle leda till en enorm ökning av trafiken i Internet. Hur stor denna ökning skulle bli kunde dock ingen förutse men uppenbart var att det påverkade Internet och dess utbyggnad. Då en stor del av Internettrafiken från användare i Sve- rige gick till utlandet (främst till ) kunde detta problem ej heller an- ses vara en fråga som helt kunde lösas på det nationella planet i . En snabb access till slutkunderna måste matchas av motsvarande prestanda på Internet, inte bara i . Under rådande omständig- heter ser jag inte hur detta skulle kunna ske mer än i delar av nätet, t ex inom en operatörs nät. Då talar vi egentligen inte om Internet i dess egentliga betydelse. Viljan att genomföra en radikal utbyggnad av kapaciteten i Internet på- verkades också av de möjligheter till avkastning på investeringen som Internetoperatörerna bedömde som trolig. Detta påverkades i sig av vill- koren avseende samtrafiken som till stor del styrde hur kostnaderna mellan olika aktörer fördelades. Samtrafiken på Internet var inte alls uppbyggd enligt de principer som gällde för telefoni. På Internet förekom enbart två typer av samtrafikfall. Vid s.k. peering är samtrafiken fri och inga avräkningar görs mellan de olika aktörerna som skickar och tar emot trafik till eller från varandras nät. Det andra fallet är att enbart en av de berörda aktörerna betalar och att den andra aktö- ren inte betalar alls. Det fanns, menade man, inget skrivet regelverk för när den ena eller andra samtrafikmodellen skulle användas. Röster om bredband 253 var att om två aktörer är jämbördiga används peering och om en aktör behöver den andra mer än vice versa får den mest behövande av dem stå för de fasta och löpande kostnaderna 196. Några skrivna regler för vilka kriterier som skall ligga till grund för dessa bedömningar fanns ej utan bedömning skedde från fall till fall av de inblandade parterna. I telelagen fanns regler för samtrafik och om ersättning för sådan. Dessa regler ver- kade inte tillämpas på Internettrafiken även om den inte var undan- tagen 197. De som gynnades av samtrafikreglerna på Internet, så som de allmänt tillämpas, var de stora, dvs. stora Internetleverantörer gynna- des på bekostnad av de små och stora Internetländer gynnades på be- kostnad av de små. Detta hade bl.a. medfört att Internetleverantörer i har en väsentligt lägre kostnad för sin verksamhet än Internetleve- rantörer i . Att införa liknande typer av ömsesidiga minutbaserade eller volym- baserade samtrafiksystem som fanns på telefoniområdet var dock, i vart fall , inte realistiskt. Delvis för att de IP-protokoll som användes inte hade de inbyggda mätmöjligheter som många andra datakomprotokoll hade, t.ex. X.25. Att förfina systemet mer än nuva- rande borde dock vara fullt möjligt, dock med det förbehåll att några ex- akta mätningar av trafikströmmar och volymer i praktiken inte lät sig göra. IP-baserat nät är det som gäller. Samtrafikfrågan blir i ett paketför- medlande nät en helt annan än i ett kretskopplat nät. Flera knutpunk- ter (D-GIX) behövs i . Samtrafik med logiska nät bör kunna ske på samma villkor som på telefoni. En stor fråga är i vilken ut- sträckning avståndet skall påverka kostnaden. Givetvis kostar fiber per meter så därav visst avståndsberoende, dock inte trafiken. Denna situation måste kunna skilja sig i stor utsträckning från Telias nuva- rande situation. Samtrafiken mellan Internetoperatörer var en fråga som tycktes påverka eventuell framtida höghastighetskommunikation på Internet i allra högsta grad. Eftersom lagreglerna i praktiken inte tillämpades på samtrafikvillkoren på Internet var det omöjligt att avgöra vilka som 196PTS´ kommentar till detta är att för samtrafiköverenskommelser gäller i princip avtalsfrihet, dvs. vanlig avtalsrätt, marknadsrätt och konkurrensrätt. Detta leder till det i intervjuerna angivna resultatet. 197PTS´ kommentar är: Telelagen innebär skyldighet att i vissa fall bedriva samtrafik på marknadsmässiga villkor. Om samtrafik i dessa fall vägras kan PTS ingripa på begäran av ena parten. Någon sådan begäran har () inte framställts. PTS har i sin tillsynsverksamhet prioriterat tillsynen över tillståndshavare. 254 Röster om bredband skulle bli de framtida vinnarna i Internets samtrafikflöden. Det kunde bli accessnätsägare, Internetleverantörer, teleoperatörer eller de som står för innehållet. Den tillgängliga nätinfrastrukturen var av väsentlig betydelse för mark- naden för höghastighetskommunikation. För att uppnå en situation där hastigheten till Internet var /s och mer, samt med en mångfald av aktörer, krävdes en uppgradering av befintliga accessnät, regi onnät samt nationella nät och nätutrustning (inklusive Internet). Att enbart fokusera på åtgärder som löste vissa enskilda delar kunde förvisso anses vara mo- tiverade av konkurrensskäl avseende marknaden för telefoni (PSTN), men det var inte lämpligt för att etablera en marknad för höghastighets- kommunikation i stor skala. För att göra detta måste hänsyn tas till hel- heten och alla dess ingående delar. Vad beträffar höghastighetskommunikation ansåg så gott som alla av de intervjuade att accessnäten var av central betydelse för hur markna- den för höghastighetskommunikation skulle utvecklas. De transmis- sionsmedier som användes för dagens teletjänster, dvs. kopparkabel, koaxialkabel, fiberkabel, radio och satellit, var i huvudsak också de som skulle bli bärare av framtidens teletjänster. Rikstäckande stomnät och regionala stadsnät skulle i allt väsentligt komma att byggas med fiber. I accessnätet, som nästan uteslutande består av koppar, var dock en mångfald av olika tekniker aktuella, allt beroende på kundernas behov och betalningsvilja. Endast ett fåtal ansåg att fiber var den enda lös- ningen. Flera av de intervjuade framhöll också vikten av att, innan staten finansierar en utbyggnad av fiber i accessnätet, först utreda vilken på- verkan det skulle få på andra potentiella accessnät och lösningar. Nät delas här upp i följande tre kategorier: 1.Rikstäckande stomnät – nätinfrastruktur mellan tätorter, t.ex. Ban- verkets nät, 2.Regionala nät – t.ex. av typ i , 3.Accessnät – förbindelse in till abonnenten. Samtliga delar av nätinfrastrukturen var av mycket stor betydelse för så gott som alla teleoperatörer och Internetleverantörer i . Vad be- träffar stomnät och stadsnät fanns relativt goda förutsättningar för en konkurrens och mångfald, även om vi inte ännu hade nått dit. Det var i accessnätet som det verkligt komplexa, svårlösta och mest väsentliga Röster om bredband 255 problemet ansågs ligga. Det var även i accessnätet som merparten av de totala nätkostnaderna finns. I huvudsak finns förutom ett fåtal aktörer med tillgång till lämplig kanalisation – , elkraftbolagen och . För att stimulera utbudet och därmed konkurrensen behövde dessa alternativa aktörer, utan betydande restriktioner, kunna utöka sina nät i form av kapacitet och täckning. Tillgången till nationell svart fiber skall finnas under statens ansvar, dock drivas under en affärsmässig ledning utan vinstkrav. Detta kan säljas av de som tillhandahåller infrastruktur såsom , etc. Tillsynen av detta kan hanteras genom de myn- digheter som finns, t.ex. PTS och RRV. Ett ökat utbud av nationell infrastruktur kommer att komma mark- nadens aktörer tillgodo oavsett utvecklingen av kundernas behov av högre bandbredd. Kraftledningar var en beprövad kanalisation för fiberkabel och den täckning som dessa nät har var mycket lämplig för att etablera ett natio- nellt fibernät med ändpunkter i varje kommun eller stad. Följande var de två främsta orsakerna till att utbyggnad av alternativa nationella nätre- surser går förhållandevis långsamt: 1.Det rådde oklarheter avseende elkraftbolagens ledningsrättsvillkor, vilket bl.a. ledde till konflikter med markägare. Oklarheten avsåg el- kraftbolagens rätt att lägga fiberkabel i sin kanalisation utan att ägarna till marken där kraftledningarna går skulle ha ytterligare er- sättning för detta, förutom den ersättning de fick för eventuell skada på mark vid installationstillfället, t ex förstörd skörd. 2.För elkraftbolagen var inte etablerandet av fibernät något som till- hörde deras kärnverksamhet. Den fiber som elkraftbolagen hade etablerat hade de lagt i syfte att använda för eget bruk. Detta hade kunnat finansieras genom att teleoperatörer som önskade erhålla egen nätkapacitet hade köpt överkapacitet i form av svart fiber. El- kraftbolagen ansåg sig inte vara tillräckligt insatta i telemarknaden för att vilja ta affärsrisken att etablera fiber på spekulation utan all fiber de etablerade var redan finansierad till innan den lades. Detta medförde givetvis att utbyggnaden gick långsamt och att enbart aktörer som hade behov och finansiella resurser att köpa t.ex. 20 st. svarta fibrer hade nytta av elkraftbolagens infrastruktur. 256 Röster om bredband Att på en nationell nivå nå en kommun eller en stad med fiber, eller an- nan nätkapacitet, var dock betydligt enklare och billigare än att nå ända ut till slutkunderna. För att åstadkomma detta behövdes s.k. stadsnät och accessnät. Förutom i några få fall var stadsnäten inte etablerade i syfte att utgöra ett nätinfrastrukturalternativ på kommersiell basis. För att stadsnäten skulle fylla någon funktion på marknaden för höghastighets- kommunikation måste de byggas ut väsentligt, vilket var förenat med stora investeringar. Värt att notera är också att om en kommun etable- rade ett mycket väl utbyggt stadsnät kunde de komma att få en domine- rande ställning (lokalt) inom nätkapacitet, vilket medförde konsekvenser enligt telelagen. är det många som bygger egna stadsnät, men även om tanken är god gör de tyvärr fel saker p.g.a. bristande erfarenheter och kom- petens. De försöker gå för högt upp i förädlingskedjan och erbjuda kommunens invånare färdiga tjänster, detta ansvar bör läggas på andra aktörer som innehar denna kompetens. Enligt de alternativa operatörerna karaktäriserades dagens accessnäts- situation antingen av höga löpande kostnader vid användning av för- hyrda förbindelser från eller stora investeringar för att etablera egna lösningar. Möjligheterna att erhålla lönsamhet i att direktansluta en kund be- rodde av kundens storlek, samt avståndet till närmaste anslutningspunkt i stadsnätet. Även i , som hade ett väl utbyggt stadsnät, var endast en mindre del av företagskunderna ekonomiskt försvar- bara för en alternativ operatör att direktansluta. Detta var en följd av de höga kostnaderna för accessnät som en alternativ operatör hade. Stadsnäten kunde därmed sägas utgöra en stomme vars nytta skulle öka radikalt om tillgången på kostnadseffektiva lösningar för accessnät ökade. Stadsnäten utgjorde dock en väsentlig förutsättning för att göra accessledningarna så korta som möjligt, vilket för alternativa access- nätstekniker var positivt både ur kostnads- och tekniksynpunkt – ju kor- tare accessledning desto större valfrihet mellan olika tekniska lösningar. Att öka kapaciteten i stamnätet utan motsvarande ökning i access- näten har ingen effekt på möjligheten att använda applikationer som kräver höghastighetskommunikation. Accessnäten är det största pro- blemet ur nätkapacitetssynpunkt. Röster om bredband 257 Aktörerna på marknaden trodde i allmänhet främst på en successiv ut- veckling av kundernas behov av högre kommunikationshastigheter. De såg därför att de infrastrukturer som fanns måste göras tillgängliga på lika villkor. Primärt gällde detta Telias kopparnät, men även kabel- TV-näten. Följande citat tydliggör komplexiteten i situation samt speglar den mångfald av åsikter som fanns beträffande accessnät. En förutsättning är att alla får tillgång till Telias accessnät. Även andra måste ha tillgång och därmed möjlighet att få testa ny teknik. Genom att det ser ut som det gör så har man också försämrat för andra aktörer, särskilt mindre, att kunna utvecklas och komma med nya tjänster. Accessnäten kommer att basera sig på många olika tekniker; fiber, mobilt, koppar. Det sistnämnda kommer att vara det viktigaste på kort sikt och därför bör Telias nät göras tillgängligt. Grundinställ- ningen till accessnäten är att skapa mångfald och därmed får de inte styras av operatörerna. Svart fiber är en bra lösning men enbart under förutsättning att det finns en reglerad samtrafikmöjlighet som gör det möjligt för flera tjänsteleverantörer att nå kunderna. Till viss del kan accessnätet anses vara en gemensam nationell re- surs. Att ha flera konkurrerande accessnät baserade på kabel är i praktiken orealistiskt och inte ekonomiskt försvarbart. Om man summerar den nätkapacitet i form av radio, kopparkabel m.m. som når hushållen råder det ingen egentlig brist på nätinfrastruktur. Problemet är snarare hur fri tillgången till den är. På lång sikt, säg , är det mest sannolika att behovet av kom- munikationshastigheter kommer att överstiga den kapacitet som kan uppnås i annat än fiberkabel. Frågan blir då om det inte är lika bra att satsa på fiber redan nu? I det korta perspektivet, , är det mest lämpliga och väl spridda accessnätet Telias befintliga kopparnät, och ADSL den tek- nik som där kan användas. Det är viktigt att det blir en marknad för nätoperatörer och en mark- nad för teleoperatörer – skilda från varandra. De aktörer som äger nät skall ej erbjuda tjänsterna. Radiofrekvenser är en ändlig resurs och den enda tekniken för mobil kommunikation. Den grundläggande principen är därför att fre- kvensutrymmet således enbart skall användas för mobila tillämp- ningar – ej för fasta anslutningar. 258 Röster om bredband Telias nätinfrastruktur ansågs vara den f.n. mest attraktiva. Vid sidan om samtrafik, kunde detta nät i huvudsak utnyttjas av en alternativ ope- ratör på två sätt – hyra förädlad nätkapacitet i multiplar om 64 kbit/s eller hyra rå kopparkabel. Det första alternativet ansågs i allmänhet vara för dyrt för annat än att direktansluta större företag med. Vad som också ansågs vara ett problem inom detta område var att Telias priser på dessa förhyrda för- bindelser inte stod i direkt proportion till förbindelsernas längd, dvs. en förbindelse åsattes inte halva priset av en på 1 000 m. Ju mer väl utbyggt stadsnät desto kortare blev den genomsnittliga längden på de accessledningar som används för att nå stadsnätet.