sou · GNB369 · 2000-01-01 00:00:00 — Tjänstearbete är också i andra avseenden – och har alltid varit – an- norlunda än det hårt styrda industriarbetet. En viktig dimension av detta är de annorlunda krav på kompetens som ställs. Det är för ensidigt att hävda att en övergång från industri- till tjänstearbete generellt sett alltid innebär krav på ökad kompetens. Mer centralt är de annorlunda kom- petenser och färdigheter som efterfrågas. Denna utveckling brukar ibland beskrivas med att humankapitalet blir en allt viktigare faktor. Det gäller förstås i synnerhet inom företag där ett litet antal människor har ansvar för allt större kapitalvärden, både reella och s.k. immateri ella. Mot denna bakgrund blir mer generella egenskaper som ansvar och omdöme grundläggande. En annan sida av detta är att ett individu aliserat tjänstearbete är mycket svårt att övervaka, vilket också förut sätter en hög grad av ansvarstagande och omdöme. Till detta kommer att tjänstearbete ofta förutsätter bred allmänkompetens. Individen be höver inte vara en skicklig specialist utan förutsätts istället ha god all- mänbildning och kapacitet att anpassa lösningar till förändrade förut- sättningar. I enklare servicearbeten är den formella kompetensnivån ofta lågt satt men istället förutsätts ofta en hög grad av social kompe tens. 32 Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 För det tredje kan vi till viss del relatera förändringar av anställ- ningsformerna till den större omställningsprocess som vi talar om här. Det är för mycket sagt att hävda att heltidsarbete och fast anställning tidigare var det normala tillståndet. I så fall har det bara gällt en ganska i industriarbetets och industrialismens historia. Så sent som var olika former av tidsbegränsade jobb, inklu- sive säsongsarbete mycket vanliga. Också då den heltidsarbetande fast anställde utgjorde fanns många undantag till denna regel. Det gällde i synnerhet kvinnor som i stor omfattning arbetade deltid för att kunna kombinera lönearbete med hemarbete och skötsel av barn. Trenden, åtminstone , är emellertid entydig för de flesta mogna industriländer: en relativt kraftig ökning av löntagare med tidsbegränsade förordnanden. Ett problem i samman- hanget är att detta fenomen är ytterst svårt att fånga i statistiska termer. Det beror till stor del på att människor rör sig mellan olika former av anställningar liksom mellan arbete, arbetslöshet och studier etc., vilket en konventionell statistik som utgår ifrån läget vid ett visst mättillfälle har svårt att fånga. Också i kan vi se att andelen s.k. projektan- ställningar och andra former av tillfälliga anställningar har ökat . Räknar vi dessutom in vikariaten och antar att en del av de s.k. egenanställda i , egentligen utgörs av personer som arbetar på lösa kontrakt och i många fall skulle vilja ha ett nytt arbete så utgör denna andel kanske av arbetskraften. Det gäller i så fall mer än 300 000 individer (m.fl. 1998). Orsaken till att allt fler fått lösare anställningskontrakt än tidigare är komplex. En viktig faktor är säkert den höga arbetslöshet som existerat inom t.ex. EU-området , vilket skapat en minskad beredvillighet från arbetsgivarnas sida att binda upp arbetskraft mer långsiktigt. Men också andra faktorer är här av betydelse. Det går knappast att förneka att också nya krav på flexibilitet, den större om- ställningshastigheten, kortare produktcykler, krav på snabbare kompe- tensutveckling hos individen etc. spelar en viktig roll i sammanhanget. Uppenbart är hur som helst att omfattningen av de "lösare förbindel- serna" är påtagligt högre inom den växande tjänste- och servicesektorn än inom den traditionella tillverkningsindustrin. Inom industrin är det troligtvis främst i de "outsourcade" tjänsteföretagen som andelen pro jekt- och andra former av tidsbegränsade tjänster är mest vanliga. Det kan också noteras att andelen tillfälligt anställda inom den offentliga servicesektorn (vård och omsorg) i har ökat påtagligt . En fjärde företeelse som kan kopplas samman med den tredje in- dustriella revolutionen är den höga arbetslöshet som växte fram redan Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 33 i de flesta gamla industriländer och som har tenderat att bita sig fast. Efter en mycket hög tillväxt efter kom perioden och fram emot slutet av att kännetecknas av en betydligt lägre tillväxt. Många gamla industriella regioner och branscher i och fick erfara en betydlig bantning av både produktionskapacitet och antal anställda. Miljoner av arbetstillfällen inom den traditionella industrisektorn försvann. Arbetslösheten kom att etableras på en nivå som de flesta industriländer inte erfarit . Denna nivå har bara kunnat kämpats ned i takt med att nya branscher fått fart, särskilt inom ICT-området, tjänste- samt servicesektorn. Detta gäller t.ex. , , och . I vissa länder har arbetslösheten dock bestått på en mycket hög nivå, t.ex. i , och . I – liksom – kom den höga arbetslösheten dock att infinna sig påtagligt senare än på andra håll, inte förrän efter 1990. Åtminstone i berodde detta förmod- ligen till stor del på den överbryggningspolitik i syfte att upprätthålla sysselsättningen som en rad av socialdemokratiska (liksom borgerliga) regeringar förde och framåt (1994; 1997; 1999). Genom devalveringar och växelkursförändringar upprätthölls sysselsättningen på en hög nivå men till priset av inflation och obalanser i ekonomin som otvivelaktigt förvärrade nedgången . Huvud delen av de mer än 500 000 arbetstillfällen som försvann under krisen fanns i den traditionella industrisektorn. späddes detta på med avgångar också från den offentliga sektorn (vård, omsorg etc.). En del av dessa jobb har sedan återvänt – men knappast till den traditionella industrisektorn som inte ökar sin andel sysselsatta. Vid sidan av den efterfrågebetonade keynesianska tolkningen har det främst framförts två huvudsakliga "strukturella" orsaksförklaringar till den fortsatt höga arbetslösheten i synnerhet inom EU-området (t.ex. Bean 1994). I den ena förklaringen har det hävdats att den europeiska arbetsmarknaden karaktäriseras av betydande s.k. miss-matchnings- problem. Det innebär att den arbetskraft som utbjuds är annorlunda med avseende på kompetens etc. än den som efterfrågas. Det betyder att vi får en överhettad arbetsmarknad med arbetskraftsbrist inom vissa delar av ekonomin medan arbetslösheten fortsätter att vara mycket hög på andra håll. Den andra huvudförklaringen som presenterats hävdar att den europeiska arbetsmarknaden kännetecknas av olika stelheter. En stel lönestruktur, höga ersättningsnivåer vid sjukdom och arbetslöshet etc. skapar enligt detta synsätt svaga incitament för att ta jobb till rela tivt låga löner t.ex. inom den privata servicesektorn. Utan tvivel kan båda 34 Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 synsätten ha fog för sig. De länder som på ett mera tydligt sätt lyckats minska sin arbetslöshet – t.ex. , och – har lyckats etablera en kraftig ökning av mer kvalificerade jobb inom industri- och tjänstesektor som antalet jobb inom den låglöneintensiva servicesektorn har ökat. För del kännetecknas läget fortfarande av en hög arbets- löshet som visserligen sjunkit men som ändå ligger kring om vi räknar in dem som finns i arbetsmarknadsåt- gärder. Förvärvsfrekvensen har också sjunkit påtagligt i , från till strax . Nedgången verkar vara någorlunda neutral med avseende på kön men knappast när det gäller ålder och etnicitet. Sålunda har andelen i arbete inom grupperna under 25 och över 55 minskat kraftigare än i övriga grupper. På samma sätt har förvärvsfrekvensen bland invandrare sjunkit kraftigt . För det femte, , kan vi också se de förändringar i relationen mellan parterna på den svenska arbetsmarknaden i ljuset av den om- ställning som vi här talar om. kännetecknades relationen mellan parterna, i synnerhet i , men också i de flesta andra mogna industriländer, av långtgående centralisering. I kom den s.k. svenska modellen att symbolisera denna centrala förhandlingsmodell inom vilken fackföreningarnas och arbetsgivarnas centralorganisationer i hög grad gjorde upp om löneutrymmet. Denna modell har under kommit att nedmonteras. På många håll har det inneburit en kraftig försvagning av parternas ställning. Detta kan spåras i ett minskande antal fackföreningsmedlemmar och färre kollektivavtal med lägre grad av täckning. Även om det senare knappast har inträffat i har det ändå skett betydande förändringar också på detta om råde i vårt land. I sin gamla mening har den svenska modellen eller Saltsjöbadspolitiken upphört att fungera genom SAF:s och arbetsgivar- nas vägran att på ett mera organiserat sätt fungera som part. Det har också skett en maktförskjutning från central nivå till förbundsnivå inom de fackliga organisationerna. (/1998:kap 10) Ny teknik, nya sätt att organisera en alltmer tjänstebaserad och allt mindre homogen produktion skapar också ett tryck mot en upprustning av den lokala fackliga nivån på många avtalsområden. Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 35 Arbetslivet står mitt i en stor förändringsprocess som vi ännu inte sett slutet på. Vi har i det föregående diskuterat några av de främsta kännetecknen på denna omvandling. Frågan är då vilka allmänna kon- sekvenser utvecklingen får på lite . Vi skall i det följande diskutera tre sådana möjliga konsekvenser och utvecklingslinjer på lite olika plan. För det första är det troligt att den relativa ökning av tjänstearbetet och minskningen av det traditionella industriarbetet som vi kunnat skåda är en trend som kommer att fortsätta. Det innebär å ena sidan att det vi kallar tjänste- och servivcesektorer kommer att fortsätta att öka sin relativa andel mätt i antal sysselsatta. Å andra sidan får vi också stora förändringar inom det som vi kan kalla industrisektorn. Även här kommer tjänstearbetet att öka på bekostnad av ett traditionellt industriarbete. Vi kan också göra en uppdelning av tillverkningsindustrin i två olika sektorer: den gamla traditionella till- verkningsindustrin och en ny spjutspetsinriktad industri med ett högt förädlingsvärde som grundar sig på mer eller mindre unika kompeten ser och färdigheter. Ett grundläggande drag allt är otvivelaktigt den skarpa kostnadspress och konkurrens som råder i syn- nerhet inom den traditionella tillverkningsindustrin. Det innebär att vi kommer att se mer av sådant som vi talar allmänt om: "outsourcing" av enklare arbetsuppgifter inom industrin till underleve- rantörer samt fortsatt "downsizing" i termer av antalet anställda. Denna utveckling drivs förstås också av ny ( ICT) teknik, men måste även ses som ökad konkurrens och ökat rationaliseringstryck. kommer förmodligen arbetstillfällena inom spjutspetssektorn att öka. Dessa kommer främst att ha karaktär av relativt kvalificerade jobb med högt tjänsteinnehåll. Utrymmet för arbete med lägre kompetenskrav kommer att minska i takt med att ny teknik införs och "outsourcing" blir allt mer vanligt. För det andra skapar denna utveckling – som vi redan noterat – en utgångspunkt för radikalt annorlunda arbetsförhållanden än de som gällde tidigare, för en majoritet arbetstagare. En rad av de nya krav som växer fram i takt med att ett mindre styrbart och homogent tjänstearbete etableras samlas ofta under beteckningen "ökad flexibilitet". Ett mindre hårt styrt arbete i termer av tidsmässig och geografisk placering, har otvivelaktigt en rad fördelar för individen. Det är förmodligen mera omväxlande och ger åtminstone ökade potentiella möjligheter till en mer individuell planering av människors totala livssituation. försvinner en hel del av de arbetsmiljöproblem som trots allt fortsatt att 36 Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 vara en följeslagare inom industriell tillverkning: buller, skadliga äm nen, farliga miljöer m.m. skapar ett mer "gränslöst" arbete nya problem. Det är vik- tigt att konstatera att det faktiskt existerar stora skillnader mellan olika typer av tjänstearbete. För många kan ökad flexibilitet, som sagt, ge upphov till positiva effekter. Det gäller förmodligen i första hand kvali- ficerat tjänstearbete. För andra kan det dock innebära att man ständigt måste stå beredd att rycka in och att möjligheten att förena t.ex. familj och arbete ytterligare minskar. Det nya arbetslivet för också med sig nya arbetsmiljöfaror som vi nu börjar skönja: ett stillasittande arbete vid datorarbetsplatser som leder till allmänna hälsoproblem, förslit- ningsskador etc. Krav på att ständigt vara "on line" eller "just in time" kan också av många uppfattas som ytterst stressigt. I har vi satsat stora resurser på att skapa en lagstiftning och ett regelsystem som till stora delar avsett att lösa den traditionella tillverkningsindustrins arbetsmiljöproblem. Också forsk- ningen kring arbetsmiljöns faror har kretsat kring villkoren inom in- dustrin. Mycket mindre resurser har satsats på att uppmärksamma de nya arbetsmiljöproblem som uppkommit i takt med att tjänste- och ser- vicearbetet växt i omfattning. Liksom inom tillverkningsindustrin har även dessa arbeten utsatts för allt högre krav på ratio- nalisering och kostnadseffektivitet, vilket i sin tur skapat grogrund för ökade arbetsmiljöproblem. Men, som redan nämnts, ser dessa problem annorlunda ut än inom industrin. Det är inte heller säkert att sådana problem på något enkelt sätt kan lösas på den centrala nivå som varit en av hörnstenarna i den tidigare förda svenska arbetsmiljöpolitiken. Cent- ralt fastställda gränsvärden och regler kan inte lösa problem som ofta avser individuella hälsofrågor och lokala förhållanden. För att utveckla ett mer individuellt och lokalt arbetsmiljöarbete spelar, utan tvivel, de lokala parterna en avgörande roll. För det tredje framstår det som troligt att arbetsmarknaden kommer att vara betydligt mer segmenterad än vad vi har varit vana vid, i syn- nerhet i . I enlighet med vad som redan sagts kan vi för närva- rande skönja en uppdelning av arbetsmarknaden i fem sektorer. Vi kommer att ha en högkompetenssektor av industri- och tjänsteproduktion med ett högt förädlingsvärde. Det är naturligtvis viktigt för ett land som att denna sektor förmås växa. Genom att satsa resurser på teknologisk och annan spjutspetsutbildning och genom att delta i den globala ekonomin kan vi förhoppningsvis se till att så blir fallet. Det är troligt att vi inom denna sektor kommer att återfinna morgondagens elitarbetare med förhållandevis hög lön, goda arbetsvillkor och flexibla lösningar när det gäller arbetstider, etc. En viss del av dessa kommer förmodligen inte att vara fast anställda – men projektarbetet är något Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 37 som de snarare väljer själva än låter sig påtvingas. Inom denna sektor kommer arbetslösheten att vara mycket liten eller obefintlig. Vid sidan av denna sektor kommer vi också att ha en traditionell sektor som i första hand sysslar med industriell tillverkning. Här ser löner och arbetsvillkor annorlunda ut än i den första sektorn. Till skill- nad från företagen i den förra gruppen innehar de ingen unik kompe tens som ger dem en monopolställning och ett högt förädlingsvärde. De utsätts istället för en allt hårdare global konkurrens. Företagen inom den traditionella sektorn kommer att tvingas konkurrera om de under- leverantörsuppgifter som blir alltmer "out-sourcade" eftersom högkom- petensföretag väljer att köpa från marknaden istället för att själva till- verka. De måste rationalisera för att klara sig – att detta har betydelse för vilka löner och arbetsvillkor som kan erbjudas torde stå ganska klart. Med tanke på den hårda rationaliseringspress som de utsätts för är det knappast troligt att denna sektor kommer att öka särskilt mycket i termer av jobb. Det betyder att det kan finnas risk för en relativt hög arbetslöshet inom denna sektor. En tredje sektor kommer liksom att bestå av offent- liga tjänster och service. Med tanke på den finansiella kris som allmänt drabbar den offentliga sektorn – inte minst mot bakgrund av den höga arbetslösheten – finns det ingenting som tyder på att denna sektor all- mänt sett kommer att öka särskilt mycket i storlek. Också här har ut- vecklingen karaktäriserats av "down-sizing". Särskilt inom landstingen och kommunerna har budgetproblem lett till att man valt att prioritera vissa utvalda kärnfunktioner och skurit ned på sådant som inte ansetts absolut nödvändigt. har kraven på formell kompetens och utbildning ökat. Vi kan anta att löner och ar- betsvillkor också inom denna sektor kommer att vara utsatta för ett fortsatt tryck . I vilken mån denna sektor kommer att öka eller inte beror på poli- tiska faktorer - men ytterst ändå på hur det kommer att gå för svensk ekonomi . Alltså kan vi kanske inte heller inom denna sektor utesluta en viss arbetslöshet. En fjärde sektor vars betydelse förmodligen kommer att öka är en enklare privat servicesektor med relativt låg produktivitet. I denna sektor är kraven på formell kompetens och utbildning begränsade. I normalfallet är den enskilde individen ganska lätt att ersätta. Mot denna bakgrund är ett lågt pris på enkla serviceuppdrag en nödvändig beting- else för att denna sektor skall kunna växa. Över en viss kostnadsnivå försvinner helt enkelt marknaden för jobb som enklare hantverkssyss lor, renhållning i hemmen, hårvård, etc. I har denna sektor där för varit ganska liten – delvis också som en konsekvens av att den offentliga sektorn i praktiken monopoliserat en rad servicefunktioner inom vård, 38 Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 Lönerna inom denna sektor kommer för modligen att vara blygsamma och arbetsvillkoren mindre gynnsamma. Här kommer vi också att återfinna en hel del av de sämre beställda s.k. "självanställda". Dessa snarare tvingas att vara flexibla, "just in time" och mera otrygga på arbetsmarknaden med bara kortvariga anställningskontrakt – istället för att välja det själva. Förmodligen finns det risk för en relativt stor arbetslöshet inom denna sektor. Det finns också anledning att nämna en femte sektor för de utomstå- ende. Den består av människor som mera sällan deltar på den reguljära arbetsmarknaden. Det är här vi finner de långtidsarbetslösa, förtidspen- sionerade, sådana som bara har tillfälliga anställningar, studerar vidare i brist på annan sysselsättning, uppbär socialhjälp, etc. Med tanke på att förvärvsfrekvensen har sjunkit i kan man be- fara att långt fler finns inom denna sektor . Ingenting tyder heller på att denna sektor på något radikalt sätt kommer att minska i betydelse . Utan tvivel rekryterar den individer som blivit arbetslösa i någon av de andra sektorerna och vars arbetslöshet kommit att permanentas. Ett arbetsliv i förändring – 1950–2000 39 Bean, (1994) "European Unemployment: A Survey". , vol XXXII (1994). DeGeer, Hans (1978), Rationaliseringsrörelsen i . , (1998), The Global Shift. , – Soete, (1994), Work for all or , (1993) "Från hushåll och släkt till marknad och stat". Äventyret Sverige.En ekonomisk och social historia. , och , (1998), LO andra halvseklet. , (1996), ekonomiska historia. , (1999), Den tredje industriella revolutionen – den svenska arbetsmarknaden i omvandling. , m.fl. (1998), Nya relationer i arbetslivet. , (1999), Med backspegeln som kompass – om stabiliseringspolitiken som läroprocess . Reich, (1992), The Work of Nations. 1990-talets ekonomiska utveckling och arbetsmarknaden Arbetsmarknadens utveckling är i mycket hög grad bestämd av den allmänna ekonomiska utvecklingen. Arbetsmarknaden är en integrerad och central del av ekonomin och förändringar i andra marknader, in terna eller externa, leder till förändringar av ett lands arbetsmarknad. På samma sätt leder förändringar av arbetsmarknaden, t.ex. genom institu- förändringar, också till förändringar av andra marknader. Syftet med denna artikel är att ge några huvuddrag av den ekonomiska ut- vecklingen och dess effekter på arbetsmarknaden. Det görs med en uppdelning på dels konjunkturutvecklingen, dels den mer långsiktiga ekonomiska utvecklingen. Snabb tillväxt, hög produktivitetsökning, låg inflation och låg arbets- löshet kännetecknade de industrialiserade länderna . började inflationen sakta stiga och produktivitetsutvecklingen blev långsammare i . Efter den första oljekrisen satte inflationen fart och produktivitetstillväxten blev lägre också i och . lades den eko- nomiska politiken om anti-inflatorisk riktning i merparten in- dustrialiserade länder med start i och och arbetslös- heten sköt i höjden. Inflationen sjönk endast gradvis och vi fick ett läge med en kombination av låg tillväxt, hög arbetslöshet och hög inflation – stagflation. Den andra oljekrisen innebar att arbetslösheten steg ytterligare. Den anti-inflatoriska politiken fortsatte i delvis nya former, bl.a. i former som ledde till ett högt ränteläge. 42 1990-talets ekonomiska utveckling och arbetsmarknaden gradvis i de flesta industriländer men arbetslösheten förblev hög. arbetsmarknadsutveckling skilde sig i flera avseenden från den i andra industriländer. Arbetslösheten steg visserligen en del i bör jan av , men inte lika mycket som i andra länder. 1980-talets andra del kännetecknades för del av en långvarig konjunktur- uppgång. 1989 och 1990 var arbetslösheten kring 1½ procent, en nivå som var sådan att den innebar att löner och priser steg i en allt snabbare takt, snabbare än i omvärlden. Överhettningen av ekonomin innebar inte bara att arbetslösheten var låg, dvs att få av dem som var i arbets kraften var utan arbete, men också att arbetskraftsdeltagandet nådde mycket höga nivåer. Framför allt ökade det kvinnliga arbetskraftsdelta gandet snabbt och nådde nästan samma nivå som männens. Arbetslösheten låg på ungefär samma nivå för kvinnor och män. Skillnader fanns fortfarande vad gällde antalet arbetstimmar i den mening att kvinnorna i genomsnitt arbetade färre arbete men även denna skillnad minskade . Jämfört med arbetade en större andel av kvinnorna heltid och bland dem som arbetade deltid arbetade allt fler lång deltid. I ett internationellt perspektiv var det kvinnliga arbetskraftsdeltagande mycket högt. Även arbetskraftsdeltagande bland äldre i aktiv ålder (55–), såväl kvinnor som män, var högt i . Något som däremot oroade var en tendens till ökad sjukfrånvaro. En annan oroande tendens var att invand- rarnas arbetsmarknadsläge tenderade att gradvis försämras – även under uppgången . Överhettningen kring 1990 kan hänföras till flera samverkande faktorer. En internationellt relativt stark konjunktur, en avreglering av valutamarknaden och de finansiella marknaderna med åtföljande in- vesterings- och spekulationsboom inom fastighetsmarknaden och svå- righeterna att hitta en majoritet i för åtstramande åtgärder är några ingredienser. Överhettningen bröts och övergick till en lågkonjunktur, den allvarligaste . Även till nedgången finns det flera samverkande faktorer. Några av dem var: 1) En skattereform som innebar starka incitament till sparande; 2) En internationell konjunkturförsvagning och trots detta stigande räntor kanske främst beroende på att kostnaderna för den tyska återföreningen på grund av politiska utfästelser inte gick att skattefinansiera; samt 3) En låsning av kronan till D-marken som ett första steg till inträdet i EG, trots att inflationen andra del hade inneburit att kronan blev övervärderad. Bidragande till att krisen blev så djup och all varlig var att den underskattades i sitt inledande skede och att åtgärderna därför insattes sent. (Se (1999) för en analys av stabilise- ringspolitiken under .) 1990-talets ekonomiska utveckling och arbetsmarknaden 43 Krisen innebar att arbetslösheten mångdubblades från läget före kri- sen tills den var som djupast 1993. Under de inledande åren var upp- gången i arbetslöshet högst bland männen. De delar av ekonomin som drabbades först var framför allt byggnadsindustrin och tillverknings- industrin, branscher där merparten sysselsatta är män. Längre fram kom det också neddragningar inom den av kvinnor sysselsättningsmässigt dominerade offentliga sektorn. Skillnaden i arbetslöshet mellan män och kvinnor har därmed minskat.