sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — Bedömning: Vi anser inte att löneskyddet bör utsträckas till att omfatta av- gångsvederlag utöver vad som följer av löneskyddet för andra fordringar. Enligt skall en arbetstagare åtnjuta lönegaranti eller förmåns- rätt för avgångsvederlag. Ett avgångsvederlag kan, beroende på avtalets kon- struktion och omständigheterna i det särskilda fallet, avse intjänad lön, uppsäg- ningslön, pension och ideell ersättning. Kommittén anser att avgångsvederlag inte bör täckas av lönegaranti eller förmånsrätt i vidare omfattning än som kan anses motsvara skyddade förmåner enligt vad som ovan anförts. Det innebär att förmånsrätt kan ges endast för avgångsvederlag som svarar mot lön som belöper före konkursansökan och inte avser tid senare än efter konkursbeslutet. Lönegarantin täcker avgångsvederlag i samma mån lik- som avgångsvederlag som svarar mot uppsägningslön enligt LAS. Bedömningen av hur ett enskilt avtal om avgångsvederlag reellt sett skall uppfattas får överlämnas till rättspraxis. Eftersom det är oklart om ovanstående regel tillfredsställer kraven i ILO- konventionen, bör inte ratificera denna. Vårt förslag innebär inga ändrade regler inom arbetsrättens område. Konkurslagen innehåller inga särskilda arbetsrättsliga regler. Som anförts ovan fortsätter de anställningsavtal som arbetsgivaren ingått före konkursen att löpa, om ingen av parterna säger upp avtalet. Genom konkursutbrottet anses arbets- brist föreligga och därmed har konkursboet saklig grund för uppsägning. är arbetstagarna skyldiga att utföra arbete åt konkursboet, om de kan räkna med full lön ur lönegarantin. Annars borde de enligt allmänna principer ha stoppningsrätt (jfr 61 § köplagen och NJA 1986 s. 136). Konkurs- boet kan, efter överenskommelse mellan boet och arbetstagaren (se NJA 1979 s. 253), träda in i ett anställningsavtal eller träffa nytt anställningsavtal, vilket med stöd av 5 § LAS får avse eller visst arbete. Lönefordringar till följd av avtal mellan konkursboet och den anställde blir massafordringar. Om konkurs- boet inte förmår betala sina massaskulder kan konkursboet försättas i konkurs. Lönefordringar till följd av avtal med det gamla konkursboet skyddas av lönega- ranti i den nya konkursen. 248 Löneprivilegiet och lönegarantin Enligt 25 § LAS har arbetstagare, som har sagts upp på grund av arbetsbrist, från det att anställningen upphörde företrädesrätt till återan- ställning i den verksamhet där de har varit sysselsatta. , verksamheten eller en del av verksamheten övergått till ny arbetsgivare gäller företrädesrätten hos den nye arbetsgivaren. Företrädesrätten gäller även ifall den tidigare arbetsgivaren gått i konkurs och den nye arbetsgivaren således förvärvat inkråmet eller rörelsen från konkursboet. Om konkursboet vill återanställa per- sonal, är konkursboet bundet av turordningsreglerna. En förutsättning för före- trädesrätten är emellertid att arbetstagaren har tillräckliga kvalifikationer. Det medför att konkursboet, liksom den som förvärvat rörelsen från boet, vid behov av personal med specialistkunskaper kan anställa andra än dem som haft längst anställningstid hos konkursgäldenären (jfr , Konkursarbetsrätt, 2 uppl. 1998, s. 70). Vill ett konkursbo utnyttja vissa anställda under deras uppsäg- ningstid utan att återanställa dem, torde konkursboet ha valfrihet mellan de an- ställda. Enligt kommitténs förslag kommer de anställda inte att ha förmånsrätt och rätt till lönegaranti vid arbete åt konkursboet . De behö- ver därmed inte arbeta åt konkursboet, om detta inte betalar lön i förskott eller ställer säkerhet för lönen (jfr 63 § köplagen). Vägrar en anställd arbeta åt kon- kursboet även om konkursboet kan beräknas ha förmåga att betala lönen, bör den anställde förlora rätten till uppsägningslön (jfr 12 § FRL). Kommittén föreslår inga ändringar i reglerna om företrädesrätt till åter- anställning. Dess förslag, att de anställda för arbete under uppsägningstid får en massafordran hos konkursboet, har till enda syfte att konkursboet inte genom att utnyttja lönegarantin skall kunna fortsätta driften på förmånligare villkor än konkurrenterna. Jämför härvidlag hur konkursboet genom ett till- lägg i 12 kap. 31 § jordabalken föreslås dessutom bli massaansvarigt för hyran för en lokal, om konkursboet utnyttjar denna under uppsägningstid sedan konkursboet avstått från att inträda i hyresavtalet. Konkursboets massaansvar är i dessa fall således ej grundat på eget avtal eller inträde i gäldenärens avtal utan av obehörig vinst-karaktär (jfr NJA 1946 s. 122 och 1993 s. 13). Att anställningen hos konkursgäldenären fortfarande består visar sig av att den anställde åter har rätt till löne- garanti, om konkursboet slutar utnyttja honom . Konkursboets val av anställda för arbete rent fak- tiskt kan visserligen ha betydelse för vilka anställda som kommer att övertas av den som sedan förvärvar rörelsen från konkursboet, men kommitténs förslag innebär ingen förändring av turordningsreglernas tillämplighet. Massaansvaret torde också leda till att överlåtelsen från konkursboet måste ske snabbare än , varigenom det blir av mindre betydelse vilka som arbetat åt konkursboet . Löneprivilegiet och lönegarantin 249 Bedömning: Lönefordringar avseende s.k. produktiv lön bör inte ges för- månsrätt framför företagshypotek. Under kommitténs arbete har det senast av framförda för- slaget om att lönefordringar belöpande före konkursen och efter konkursbeslutet skulle ges förmånsrätt före företagshypotek (s.k. produktiv lön) diskuterats. Denna lösning minskar emellertid inte det maximala omfånget på företagshypoteket, varför det leder till svårigheter att finansiera borttagandet av skatteförmånsrätten och lämnar utdelningen till oprioriterade borgenärer på oförändrat låg nivå (se närmare i kapitel 4 och 8). Företagshypotekets värde skulle bli mer svårberäknat, eftersom det gällde att bedöma inte bara tillgångar- nas värde utan även de sannolika löneskulderna vid en framtida konkurs. Vidare skulle konkursförvaltaren sakna incitament att snabbt bedöma om fortsatt drift blir lönsam, eftersom två månaders löneskulder ändå kommer att utgöra s.k. produktiv lön med mycket god förmånsrätt. Risken blir därmed stor för att kon- kursbon fortsätter olönsam verksamhet med snedvridning av konkurrensen som följd. Kommittén har därför valt att inte åter föra fram förslaget om produktiv lön. Med företagshypotek avses en särskild säkerhetsrätt som utvecklats för att näringsidkares rörelseegendom skall kunna utnyttjas som kreditsäkerhet utan att näringsidkaren behöver avstå från besittningen. De grundläggande bestämmelserna om säkerhetsrätten finns i lagen (1984:649) om företagshy- potek (FHL). Föregångare till FHL var förlagsinteckningsförord- ning samt lagar , 1932, 1942 och om hypotekarisk säkerhet i spannmål, jordbruksinventarier, spånadslin och hampa samt vissa oljela- ger, alla avlösta av lagen (1966:454) om företagsinteckning. En näringsidkare kan beviljas företagsinteckning i sin näringsverksamhet enligt 3 kap. 1 § FHL. Bevis om inskrivningen kallas företagshypoteksbrev. Detta kan överlämnas till en borgenär till säkerhet för fordran som denne har hos näringsidkaren. Borgenären – företagshypotekshavaren – har där- efter förmånsrätt till betalning ur inteckningsunderlaget intill företagshypo- teksbrevets belopp. Till skillnad mot den typiska panträtten är ett företags- inte knutet till viss bestämd egendom utan gäller i en egendom- smassa som förändras; näringsidkaren har således normalt rätt att förfoga över hypoteksunderlaget. Enligt 2 kap. 1 § FHL omfattar ett före- tagshypotek näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen hör till den intecknade verksamheten. Den vittomfattande regeln är försedd med några viktiga undantag som beskrivs i följande avsnitt. En näringsidkare kan driva sin verksamhet på olika ställen och även driva verksamheter av olika slag. Huvudregeln är att företagsinteckning beviljas i all näringsverksamhet som näringsidkaren vid varje tid utövar här i landet, alldeles oavsett var och utan avseende på verksamhetens art. En given följd härav är att objektet för en inteckning kan komma att växla bl.a. därför att en viss verksamhet läggs ned eller att näringsidkaren startar en ny verksam- het här i landet. Näringsidkaren är också oförhindrad att överlåta en verk- samhet eller verksamhetsgren som omfattas av företagsinteckning. Vid så- dan överlåtelse gäller företagshypoteket i den överlåtna hy- poteksegendomen hos förvärvaren. Enligt FHL omfattar företagshypotek all näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen hör till den intecknade verksamheten, om inte undantag gjorts i lagen. Företagshypotek kan således inte omfatta fast egendom, vil- ken pantsätts separat enligt regler i jordabalken. Vad som utgör fast egen- dom framgår av jordabalkens bestämmelser. Jordabalkens regler om tillbe- hör till industrifastighet (maskiner och annan utrustning som tillförts fastig- heten för att användas i verksamheten) står självständiga i förhållande till FHL men har samband med reglerna om kreditsäkerhet i näringsidkarens egendom genom att industritillbehör ofta ingår i näringsidkares rörelse. infördes ett nytt institut i jordabalken som gör det möjligt för en fastighetsägare att genom en inskrivningsåtgärd, och under kontroll av berörda borgenärer, dels rättsligt skilja en fastighets industritillbehör från fastigheten för att dessa skall kunna omfattas av företagshypotek, dels rättsligt återförena industritillbehören med fastigheten för att tillbehören åter skall kunna omfattas av fastighetspant. Att företagshypotek omfattar all näringsidkarens lösa egendom som inte särskilt undantas i lagen innebär bl.a. att varulager och alla slags fordringar i princip ingår. Av kravet på att egendomen skall vara näringsidkarens följer att hyrd egendom eller egendom köpt på avbetalning med äganderättsförbe- håll eller återtagandeförbehåll inte är underlag för företagshypoteket, i den mån säljaren tar egendomen i anspråk för betalning av sin fordran. Underlaget skall vidare höra till den intecknade verksamheten. Härige- nom sker en avgränsning mot gäldenärens privata egendom och mellan hans olika verksamheter, ifall inteckningen har begränsats till verksamhet av viss art enligt 3 kap. 1 § FHL. Från hypoteksunderlaget undantas 1) kassa- och banktillgodohavanden, aktier, andra bevis om delaktighet i bolag, obligationer, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsedda för allmän omsättning samt andelar i aktiefon- der, 2) egendom som är av beskaffenhet att kunna vara föremål för panträtt på grund av inteckning och 3) egendom som varken kan utmätas eller ingå i konkurs. Undantaget för aktier etc. hänger främst samman med att kreditsäker- hetsvärdet hos sådana värdehandlingar lätt kan utnyttjas genom pantsättning med avstående av besittningen. I propositionen till FHL framhålls att sådan lös egendom för vilken det finns andra, särskilda inteckningsinstitut, inte bör räknas in i inteckningsunderlaget för företagshypotek. En annan ordning skulle, enligt uttalanden i propositionen, kunna leda till oklarhet när det gäller gränserna för de olika inteckningsinstituten (prop. 1983/84:128). Utredningen angående företagsinteckning föreslog i betänkandet (SOU 1981:76) Företagshypotek att omfattningen av den inteckningsbara egen- domen borde vidgas väsentligt jämfört med vad som gällt dittills. Utred- ningen ansåg således att kassamedel och alla rörelsefordringar skulle ingå i säkerheten (se betänkandet s. 73 ff). Härigenom skulle det inte spela någon roll om gäldenären för tillfället hade stora kundfordringar (som var inteck- ningsunderlag) men få kontanter eller tvärtom. Just risken för att kundford- ringar omvandlades till likvida medel ansågs av många vara en stor svaghet i den gamla lagen, eftersom det gjorde företagsinteckningshavarna obenägna att utan särskilda garantier understödja rekonstruktionsförsök, om varulag- ret och kundfordringarna var tillräckligt stora för att ge inteckningshavarna full utdelning vid en omedelbar konkurs. En stor majoritet av remissinstan- serna tillstyrkte eller lämnade utredningens förslag utan erinran på denna punkt. Föreningen avstyrkte emellertid förslaget att inteckningsunderlaget skulle omfatta kassamedel och samtliga rörelseford- ringar. Samma ståndpunkt intog i fråga om kassamedel, banktillgodohavanden och fordringar på skatterestitution. Flera remissin- stanser föreslog att också aktier och andra andelsrättigheter i juridiska per- soner skulle inräknas i den inteckningsbara egendomen. Chefen för medgav att en utvidgning av inteck- ningsunderlaget i enlighet med utredningens förslag låg i linje med hans uppfattning om det angelägna i att stärka företagsinteckningens ställning. Å andra sidan framhöll han att förslaget skulle leda till en viss för- svagning av förmånsrätten för bl.a. skatter och allmänna avgifter samt löner och pensioner. Hänvisning gjordes till att det framtida förmånsrättsliga för- hållandet mellan olika borgenärsgrupper var föremål för överväganden och att resultatet härav inte borde föregripas. Departementschefen var sålunda inte beredd att föreslå någon väsentlig utvidgning av inteckningsunderlaget (se prop. 1983/84:128 s. 43 f). I viss mån utvidgades dock inteckningsunderlaget genom att detta – med undantag av kassa- och banktillgodohavanden samt fondpapper – kom att omfatta alla övriga rörelsefordringar (se prop. 1983/84:128 s. 54). Till hy- poteksegendomen hör numera näringsidkarens fordringar på återbetalning av olika skatter och avgifter som avser den intecknade verksamheten. Det bör dock anmärkas att enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetal- ning av skatter och avgifter åtskilliga restitutionsfordringar i första hand skall tas i anspråk för betalning av det allmännas fordringar på den restitu- tionsberättigade. Vid konkurs hos inteckningsgäldenären innebär företagshypotek att inteck- ningshavaren enligt 5 § FRL har förmånsrätt till betalning ur den egendom som utgör underlag för företagshypoteket. Efter en lagändring ger företagshypotek bättre förmånsrätt än förmånsrätt för lön. Bakgrunden till lagändringen var reformarbetet på det arbetsrättsliga området, som ledde till att lagen (1974:12) om anställningsskydd (LAS) antogs. LAS innehöll bl.a. regler om uppsägningstid varierande . Detta medförde en försämring av den dåvarande företagsinteckningen, eftersom lönefordringar vid konkurs i stor utsträckning hade förmånsrätt till betal- ning framför fordran med säkerhet i företagsinteckning. Med åberopande av att införandet av LAS medfört en betydande försämring av företagsinteck- ningen som kreditsäkerhet gjorde tre organisationer företrädande kreditvä- sendet en framställning om att företagsinteckning skulle ges före- trädesrätt framför lönefordringar. Organisationerna, vilka erinrade om den statliga lönegarantins betydelse i sammanhanget, framhöll att de längre uppsägningstider som angavs i LAS medförde att företagens latenta lö- neskulder ökat och att till följd härav också utrymmet för säkerhet i form av företagsinteckning i motsvarande mån minskat. 1975/76:12 före- slogs att företagsinteckningarnas kreditvärde skulle stärkas genom att ford- ran med säkerhet i företagsinteckning fick företräde framför löne- och pen- sionsfordran i händelse av konkurs. föreslogs en avsevärd höjning av maximibeloppet för den statliga lönegarantin till tolv basbelopp. Chefen för uttalade (se prop. 1975/76:12 s. 30) att förslaget innebar att löneprivilegiet enligt FRL kom att sakna betydelse för nästan alla löntagare. Därmed skapades enligt hans mening också utrymme för en angelägen förstärkning inte bara av företagsinteckningens ställning utan också av den allmänna förmånsrätt som tillkom skattefordringar. I proposi- tionen togs i enlighet härmed upp ett förslag om att fordran på skatt och allmän avgift skulle ges företräde framför lönefordringar. Förslagen i pro- positionen bifölls av (se LU 1975/76:5). Frågan om löneprivilegiets ställning diskuterades också i samband med tillkomsten av FHL. I en motion (m) yrkades att hos regeringen skulle begära en översyn av förmånsrättsordningen. Vid översynen borde övervägas den ändringen att "förmånsrätten för den statliga lönegarantin" gavs företräde framför förmånsrätten för företagsinteckning. Motionen mo- tiverades med att praxis inom konkursförvaltning utvecklats så att förval- tarna drev konkursföretagen vidare med hjälp av lönegarantin bl.a. för att stärka företagsinteckningshavarnas ställning. Den föreslagna ändringen i FRL skulle enligt motionen föranleda att banker och andra kreditgivare fick ett ökat incitament att nära följa och ingripa i utvecklingen hos ett företag på nedgång. , som avslog motionen (LU 1983/84:36), erinrade om de uttalanden som gjorts om det angelägna i att trygga företa- gens kreditmöjligheter och menade att förslaget i motionen skulle allvarligt försämra företagshypotekets kreditvärde och således stå i klar strid med de syften som låg bakom propositionen om en ny lag om företagshypotek (se prop. 1983/84:128). En förändring i förmånsrättsordningen skulle vidare medföra mycket besvärliga övergångsproblem. Företagshypotek ger även bättre förmånsrätt än den allmänna förmåns- rätten för skatter. Däremot ger företagshypotek sämre förmånsrätt än pant- rätt. Även om företagshypotek upplåtits innan maskiner och varor pantsätts och , får panthavaren företräde oavsett god tro angående företag- sinteckningen och upplåtelsen. För att rekonstruktionsförsök skall komma till stånd är det av vikt att ford- ringsägarnas situation inte avsevärt försämras under en betalningsinställel- se. Ett speciellt problem är hur innehavare av företagshypotek skall skyd- das. Företagshypoteket omfattar i princip all lös egendom som ingår i rörel- sen, däribland sådana varor som är färdiga för försäljning. Kontanta medel som inflyter vid en försäljning av varorna omfattas som nämnts förut inte av ett företagshypotek. Detta medför att utestående fordringar som betalas till företaget och därmed blir kassa- eller banktillgodohavanden minskar den egendom som omfattas av företagshypoteket i motsvarande mån. Medel på ett bankkonto kan dock ofta kvittas mot gäldenärens skuld till den kontofö- rande banken. Vanligen öppnar rekonstruktören med gäldenärens medgivande till för- mån för företagshypotekshavarna ett s.k. administrationskonto för alla slags betalningsströmmar till företaget men förbehåller sig rätten att efter pröv- ning använda influtna medel på kontot för kostnader som visar sig nödvän- diga för företagets fortsatta drift under ett ackordsförfarande. Syftet med betalningsinställelsen är ju att företaget skall kunna rekonstrueras och leva vidare. Ett sådant förbehåll kan vara fixerat till visst belopp eller vara be- gränsat enbart av behovsprövningen (se , Företagshypotek och betalningsinställelse, i till s. 493). Genom att placera uppkommande likvida medel på ett administrationskonto åsyftas att företagshypoteket skall omfatta tillgångarna på administrationskontot. I rättspraxis (NJA 1987 s. 105 och 1989 s. 705 I) är det numera fastslaget att medel på sådana administrationskonton under vissa förutsättningar skall tillfalla de borgenärer som har säkerhet i företagshypotek. En olägenhet med nuvarande system är att det fortfarande råder viss oklarhet om vilka krav som måste uppfyllas för att företagshypotek skall omfatta medel på ett administrationskonto. I rättsfallet NJA 1987 s. 105 anförde () sammanfattningsvis bl.a. att betalningen för den sålda egendomen (dvs. lager, inventarier och hyresrätten till gälde- närens rörelselokal) skedde i enlighet med gode mannens instruktioner i så- dan ordning att medlen inte kom under gäldenärens rådighet utan ställdes till gode mannens disposition i inteckningshavarens intresse (fastän gode man- nen uppgivit att han enligt instruktionerna vid behov hade kunnat betala den löpande driften ur medlen till nackdel för inteckningshavarna). Medlen för- blev enligt HD undandragna gäldenärens rådighet och stod kvar på admi- nistrationskontot till konkursutbrottet. Under dessa förhållanden ansåg HD att inteckningshavarens förmånsrätt bestod även efter det att betalningen av köpeskillingen hade skett och gällde i sådan del av tillgodohavandet på kontot som svarade mot det inbetalade beloppet. HD har i NJA 1989 s. 705 I framhållit som betydelsefullt att medlen på ett administrationskonto inte ställs till gäldenärens fria rådighet, som HD accepterar att vissa betalningar kan få ske för att hålla i gång fö- retaget, utan att detta omintetgör förmånsrätten i medlen på kontot. I sam- band med att ett aktiebolag inställde sina betalningar träffades i det rätts- fallet avtal om att medel som inflöt vid försäljning av egendom och betal- ning för fordringar som omfattades av företagsinteckning skulle ske till ett i Ackordscentralens namn öppnat bankkonto med viss befogenhet för Ac- kordscentralen att ta ut medel för bolagets räkning. Sedan bolaget försatts i konkurs ansågs innehavare av företagsinteckningar ha förmånsrätt i bola- gets redovisningsfordran gentemot Ackordscentralen eftersom Ackords- centralen, vid begagnande av sin befogenhet att ta ut medel på kontot, haft att beakta inte bara gäldenärens utan också företagsinteckningshavarnas intressen så att dessa borgenärer inte i händelse av konkurs skulle åsamkas någon väsentlig förlust genom försöket att avveckla verksamheten. HD av- slutade sin bedömning med att framhålla att gäldenärsföretaget vid angivna förhållanden på sådant sätt avskurits från rådigheten över medlen på kontot, att den häremot svarande redovisningsfordringen ingick i den företagsin- tecknade egendomen i den mån medlen motsvarade vederlag för fordringar som före betalningen omfattades av inteckningarna. I rättsfallet NJA 1991 s. 550 hade, efter ett aktiebolags betalningsinstäl- lelse, medel som inflöt vid försäljning av företagsintecknad egendom tillförts ett i bolagets namn öppnat särskilt bankkonto. I bolagets konkurs uppkom bl.a. fråga om inteckningshavaren hade förmånsrätt i medel på kontot. Frå- gan besvarades nekande av HD, som också uttalade att kontot hade kunnat förses med sådana effektiva uttagsbegränsningar att situationen blev jäm- förbar med vad som gällde i de tidigare avgörandena. Vad som i detta hän- seende hade redovisats i målet var emellertid otillräckligt för att gäldenären skulle kunna anses på sådant sätt avskuren från rådigheten över medlen på kontot att dessa skulle kunna betraktas som substitut för egendom som om- fattades av förmånsrätt. Även från andra utgångspunkter än de ovan redovisade kan det göras gällande att ett behov av förtydligande i lagstiftningen rörande företagshy- potek föreligger. Det har framhållits att den rättspraxis som utbildats har gällt tillämpning av äldre lag och inte lag om företagshypotek, varför det inte kan uteslutas att en tolkning av 2 kap. 1 § i den nya lagen skulle kunna ge utrymme åt att anse att en hypotekshavare har förmånsrätt i gäldenärens fordran hos en god man enligt AckL, numera rekonstruktör enligt FRekL, (se Håstad i SvJT 1988 s. 250 ff, JT 1989-90 s. 632 ff och Sakrätt, 6:e uppl., 1996, s. 361 f). Mot en sådan tolkning talar framför allt att den strider mot grundtanken bakom regeln, att kontanter och bankmedel inte skall ingå i hypoteksunderlaget, eftersom medlen på gode mannens konto är avsedda att användas som gäldenärens bankmedel under ett rekonstruktionsförsök och det annars inte skulle bli någon fri sektor kvar för sämre placerade borgenärer. Som ett alternativ har av Håstad föreslagits att – när en ackordsförhandling misslyckas och övergår i konkurs – inteck- ningsunderlaget "fryses" vid betalningsinställelsen och förordnandet av den gode mannen, i stället för på konkursdagen. Den gode mannen (rekonstruktören) skulle sedan kunna använda likvida medel för den löpande verksamheten utan att inteckningshavarnas rätt till återstående likvida medel påverkas. Inteckningshavarna skyddas genom att de kan begära gäldenären försatt i konkurs.