sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Att media beställer och betalar för vetenskapligt genomförda opinions- undersökningar är ju ingen nyhet. Men tendensen att media själv ge- nomför undersökningar av levnadsförhållande, åsikter, attityder och värderingsförskjutningar blir också allt vanligare. kommer vi troligen att få se exempel på att allt fler områden blir föremål för jour- nalistikens vetenskapliga intresse. Symbiosen mellan politik och ve- tenskap är en uppenbar anledning för samhällsjournalister med ambi- tioner att ägna mer uppmärksamhet åt vetenskapen. En samhällsjour- nalistik som vill gå på djupet och inte hålla sig på ytan blir tvungen att undersöka också fundamentet för de politiska visionerna. Andra villkor när det gäller granskning av forskning Kritisk granskning av forskare och forskning sker dock på andra villkor än granskning av politiker och politik. Politiker har behov att exponera sig och media har behov av folk som vill låta sig exponeras. I politiken är offentligheten själva livsluften. Den som inte syns finns inte. För en politiker som jagats av drevet och ändå vill vara kvar i politiken finns inget annat alternativ än att fortsätta att umgås med media. Hur illa biten en politiker än blir när drevet går, ställer han eller hon oftast upp för nästa intervju. Och gör hon det inte finns det alltid någon annan som svarar i stället. Källorna lär inte sina. 43 , : Nyhetsjournalistik. Tio Gyllene Regler. Utbildningsradions förlag 1997. Öppenhet och insyn i forskningsprocessen 253 Vetenskapssamhället har i mycket varit ett slutet brödraskap. Inåt kan striden om fakta och teorier vara hård, men utåt visar man gärna upp en enad fasad. Den journalist som biter en riskerar att bita alla. Och så sinar källorna. Att andas offentlighetens luft har inte heller varit något livsvillkor för forskare. Snarare precis tvärtom. Vetenskaps- samhället har egentligen aldrig behövt argumentera för sin sak offent- ligt. Anslagen till forskning har ständigt ökat i den allmänna och tysta överenskommelsen mellan forskare, industriledare och politiker om att mer kunskap alltid förr eller senare ger ett mer framgångsrikt samhälle. Forskare som ändå har umgåtts alltför flitigt med offentligheten och media har till och med riskerat utsätta sin egen karriär för livsfara. Forskare som publicerar sig populärt kan lätt drabbas av ryktet att de valt den offentliga vägen därför att den inomvetenskapliga varit stängd. Dåliga forskare, alltså. Vetenskapssamhällets tredje uppgift - att utåt berätta om den egna verksamheten - kan alltså strida mot verksamhetens egen inre kultur. Från peer till public När krubban är tom bits hästarna. Och hästar som bits gnäggar ibland så alla kan höra dem. Amerikanska kongressens beslut att lägga ner miljarddollarprojektet den Stora Superkollideraren markerar troli- gen en vändpunkt i samhällets förhållande till forskningen. Enormt dyr grundforskning inom fysiken har alltid mer eller mindre uttalat kunnat legitimeras med de historiska erfarenheterna från , och kärnvapnen. Med bara en supermakt kvar på den globala arenan har argumentet mist sin styrka och forskare inom Big Sciencetvingas nu på ett helt annat sätt slåss om fördelningen av forskningsresurserna och skaffa sig offentlig legitimitet för sin verk- samhet. Stora offentliga budgetunderskott och krav på sanering av offentliga finanser väcker också frågor om vad som gör det så mycket angelägnare att satsa pengar på forskning i förhållande till sjukvård, skola och pensioner. Och de pengar som satsas? Satsar vi dem på rätt slags forskning? I övergången mellan industrisamhälle och kunskapssamhälle har de flesta samhällsanalytiker identifierat ett konkurrensmedel som viktigare än alla andra; Strategisk Forskning. Ett slags avancerat mellanting mellan ren grundläggande nyfikenhetsforskning och ren tillämpad och praktiskt användbar problemlösarforskning. I samtliga slussas nu resurser från den grundläggande nyfiken- hetsforskningen till den strategiska forskningen. I har vi dess- utom fått en rad stiftelser med direkt uppdrag att finansiera strategisk 254 Öppenhet och insyn i forskningsprocessen forskning som på medellång sikt förväntas ge utdelning i form av avancerad högteknologisk industriproduktion. Inom den traditionella grundforskningen styrs fördelningen av pengar- na av värderingarna inom forskarsamhället själv. Forskarnas egna peers - jämlikar - avgör vilka projekt som är god forskning, ligger i vetenskapens frontlinje och kan förväntas ge svar på grundläggande frågor om hur verkligheten är beskaffad. Inom den strategiska forsk- ningen styrs fördelningen av värderingar också hos andra än veten- skapsmänniskorna själva. Värderingar hos politiker, industrins repre- sentanter och i viss mån också av allmänna värderingar om vilka all- männa samhällsproblem som kräver sin lösning med hjälp av forsk- ning. förväntas till exempel fi- nansiera forskning som dels löser miljöproblem och dessutom genere- rar lönsamma samhällsförändringar (till exempel inom jordbruket) och lönsamma industriprocesser eller produkter. Med den strategiska forskningens entré på scenen tvingas nu forskar- samhället att argumentera för sina projekt på en helt annan arena än när det bara gällde att argumentera för sina forskningsprojekt inför andra vetenskapsmänniskor. De traditionella utvärderingen av forsk- ningens relevans och kvalitet sker genom peer review. börjar det också handla om public review. Forskningsansökningar inom den strategiska forskningen måste nu också formuleras och argumenteras för på ett sådant sätt, att människor långt utanför forskarvärlden fattar dess innebörd och övertygas om dess betydelse för ekonomisk och industriell utveckling. Därmed blir forskningen rimligen också mer till- gänglig och möjlig att värdera och kritisera för långt fler än forskarna själva -- till exempel för journalister. Risken, lockelsen och/eller kraven att formulera ansökningar och ställa ut löften som passar in i tidsandans uppfattning om vad som verkligen är strategisk forskning är också uppenbar. Forskare som är alltför ivri- ga att förse makten med argument, eller till och med lockas att själva argumentera för politiska lösningar med utgångspunkt från sin egen forskning, kan råka ut för mycket besvärliga frågor om tillit och förtro- ende om politiken tar en annan vändning, eller det forskningsparadigm han företräder inte längre håller för den vetenskapliga granskningen. Vad händer till exempel med alla IPCC-forskarnas (FN:s klimatpanel) trovärdighet om bakgrunden till klimatförändringarna på jorden är mycket mer komplex än en fråga om människoskapade växthusgaser? Öppenhet och insyn i forskningsprocessen 255 Forskningens innehåll och resultat kryper också vanligt folk allt närma- re in på livet och under skinnet. Speciellt vår tids biologiska forskning skapar uppmärksamhet långt utanför vetenskapssamhället självt. In- omvetenskapliga sensationer - som - blir snabbt utomvetenskap- liga skräckhistorier. I forskarnas försök att försvara och förklara varför - eller huvudlösa musfoster och grodor - är resultatet av bra, vik- tig och användbar forskning avslöjar sig ofta skilda världar och en rejäl grund för misstro. För forskaren är det fenomenen, förloppen och mekanismerna som ger livet mening. Det är själva aha-upplevelsen, när man till exempel upptäcker och inser hur en gen kan ge upphov till cancer, som ger till- varon en kick. För de allra flesta människor är det överhuvudtaget omöjligt att tala om cancer i andra termer än operationer, död och cellgifter. Hur många tänkbara läkemedel och terapier som upptäckten av en cancergen än kan ge upphov till, så är det ändå svårt för en lekman att dela forskarens entusiasm över cancerforskningens innebo- ende glädjeämnen. Människors förhållande till ny kunskap och ny teknik följer troligen någ- ra enkla regler. Ju bättre de passar in i det man redan vet, ju mer nytta man själv har av dem, ju bättre kontroll man har själv har och ju bättre de passar med egna värderingar desto enklare accepteras troligen ny kunskap och ny teknik. Huvudlösa musfoster, klonade får, eller möss med mänskliga öron på ryggen, passar sällsynt dåligt till samtliga regler. Huvudlösa möss eller klonade får passar inte in i något som någon hört talas om förr, det är mycket svårt att begripa att någon kan ha någon som helst nytta av dem, ingen vanlig människa har någon som helst kontroll över vad som pågår. Och vem känner till några allmänmänskliga värderingar enligt vilka huvudlösa musfoster, kan betraktas som annat än miss- och dess skapare som - i bästa fall okänsliga, i värsta fall livsfar- liga - släktingar till doktor . För en molekylärbiolog som hittat och lärt sig hantera de gener som styr utvecklingen av det främre segmentet hos ett musembryo är för- hållandet det omvända. Kunskapen passar alldeles utomordentligt väl in i vad han redan vet om differentieringens mekanismer, han har di- rekt nytta av kunskapen i sin egen karriär och forskning ( 256 Öppenhet och insyn i forskningsprocessen skymtar kanske till och med något lönsamt patent), han har själv full kontroll över vad han gör och för honom är det självklart att det hu- vudlösa musfostret passar in bland den allmänmänskliga värderingen om att rädda mänskligt liv och bota sjukdomar. Att se det man vill se Att bygga en bro över den avgrunden kräver en avsevärd pedagogisk talang som få forskare besitter. Och få andra är beredda att komma till undsättning. Just i fallet med de huvudlösa musfostren avslöjade sig möjligen en tendens i tiden. För den politiker som hade velat visa sitt stöd för forskningen och hjälpa till med brobygget hade det självfallet varit lätt att informera sig om vad forskningen som skapade huvudlösa musfoster betyder och står för. Med den kunskapens hjälp hade det förstås också varit möjligt att lägga sig i debatten med ambitionen att förklara och reda ut. utbildningsminister som borde ligga närmast till för en sådan uppgift valde dock en annan väg. I ett press- meddelande höjde han istället ett varnande finger mot forskarvärlden och krävde att: "Forskarna måste besinna sig och ta ett etiskt ansvar för vad de sysslar med. Vetenskapens utveckling skapar nya möjlig- heter men vi kan inte tolerera en tillämpning av forskningen som krän- ker människovärdet." Annorlunda var det på () tid. Un- der var forskning en allmänt omhuldad verksamhet och stöddes generellt och försvarades i allmänhet av de flesta politiker. är politikernas stöd mycket mera selektivt och är kanske värt att fundera över mot bakgrunden av graden av skydd och stöd är en lika viktig fråga som vindens styrka om man vill fundera över vem eller vad som blåser bort i en mediastorm. , riskforskare vid har gjort en analys av ämnesfördelningen av motioner i . ökade antalet motioner som på något sätt hade med risk och faror att göra från till . Detta sker där det är svårt att hitta någon statistik som visar att folk lever farligare än . Det mesta pekar på att vi lever, längre, tryggare och bättre nu än nå- gonsin i vår historia Politiker och journalister är känsliga för tendenser i tiden. Politiker som inte förmår tolka och formulera värderingar i väljarkåren riskerar job- bet. Och allmänna media som inte i huvudsak behandlar verkligheten som de flesta av deras läsare och lyssnare förväntar sig att de skall behandla verkligheten förlorar sin publik. , före detta Aktuelltchefen och före detta gästande journalistikprofessor på Stock- Öppenhet och insyn i forskningsprocessen 257 holms Universitet har formulerat en 80/20 regel för nyhets- och sam- hällsjournalistiken. Den redaktion vars bevakning inte till handlar om förväntade ämnen och nyheter (vilket ju säger en del om hur lite nya nyheter är) ligger inte i nyhetsströmmens huvudfåra och riskerar förlora i trovärdighet. De överblivna är det utrymme som ges för att förmedla nyheter som verkligen är nya i bemärkelsen att få hört talas om dem på annat sätt. Om iakttagelse gäller journalistkollegerna eller lyssna- re/läsare är lite oklart, men 80/20 regeln visar vad som gäller. Mer eller mindre medvetet lockas troligen både politiker och journalister att gyn- na sina professionella intressen i att vara selektiva i sina val av vilka vetenskapliga teorier och vilka forskargrupper man sätter störst tilltro till, och vilka resultat och forskare man väljer att uppmärksamma framför andra. Säldöden gavs i början olika förklaringar av olika forskare. Mil- jögifter eller ett naturligt utbrott av en virussjukdom fanns med från början som alternativa förklaringar och möjliga orsaker. På den politis- ka arenan vann miljögifterna. På den vetenskapliga arenan vann viru- sen. I ett skede när ingen vet säkert vad som gäller finns möjlighet att välja vem man vill lyssna på och den intressanta frågan är förstås vad som styr valet. Politiker har intressen av att politiken spelar roll. Annars har de ju ingen roll att spela. Förklaringar till förändringar i vår omvärld som går att komma åt med politiska beslut skänker legitimitet åt politi- ken. Är det då lättare för en politiker att ta till sig vetenskapliga förkla- ringar till förändringar i vår omvärld som är möjliga att komma åt med globala politiska beslut än vetenskapliga teorier som är mer komplexa och ger en mer anspråkslös roll åt den politiska makten? som gjort en genomgång av kvällstidningarnas löp- sedlar , säger att också tidningarnas fokusering på risker och faror har ökat både i antal och intensitet och att ursprunget ofta är någon forskare som varnar och slår larm. Forskare med andra fakta och andra bedömningar upptäcks inte eller väljs bort med olika argument. Ett av de vanligare är att fors- kare som inte ser samma faror som kollegerna är köpta av de ekono- miska intressen som hotas av larmet. Ett argument som bortser från att den forskare vars teorier får genomslagkraft också har egna intressen att försvara - den egna forskningen och den intellektuella hedern om inte andra. 258 Öppenhet och insyn i forskningsprocessen Vem ser sprickorna i muren? För frågor som har med vår hotade värld och vardag att göra finns det alltså goda förutsättningar för att det skall uppstå en stor konsensusal- lians mellan en forskarmajoritet, politiker och journalister. Men en så- dan jätteallians rymmer fröet till sitt eget sammanbrott. Jour- nalister är lika lite som forskare ett enhetligt kollektiv. Journalister som mer regelbundet följer forskarvärlden är mer än väl medvetna om dess inre konflikter och koreografi. Om alltfler journalister verkligen börjar ställa alltfler frågor om vetenskapen bakom politiken, så kommer ock- så alltfler journalister att lära sig alltmer om vetenskapens inre liv. Och för människor som vet något om vetenskapens inre liv är det något lurt med ett alltför stort och alltför enigt forskarkollektiv. I vart fall om det formerar sig tidigt under resans gång. För den samhällskritiske journa- listen är konsensus bland etablissemanget för det mesta en ren utma- ning. Det kommer också att gälla konsensus bland det vetenskapliga etablissemanget. Ju stiligare murar och ju mer svällande segel desto intressantare blir det att leta efter sprickorna i muren och revorna i seglen. Och för att nu ta klimathotet som exempel än en gång. Ju stör- re samförståndet blir mellan forskare inbördes och mellan forskare och politiker, desto större utrymme kommer media troligen att ge åt de forskare och de politiker som inte delar majoritetens uppfattning. Från andra hållet sker nu också en professionalisering av journalister med uttalat uppdrag och yrkesval att bevaka vad som händer inom forskarvärlden. har vi har fått flera nya utbildningar i landet som utbildar vetenskapsjournalister. Utbildningen är ofta en kompletterande journalistutbildning som läggs ovanpå en egen (mer eller mindre omfattande) universitetsutbildning. Vi håller på att få en yrkeskår av journalister med egen naturvetenskaplig kompetens och egen erfarenhet och kunskap om vetenskapssamhällets inre kultur. Även specialjournalister är journalister. Yrkesidentiteten tillhör den tredje statsmaktens med uppdrag att bevaka, rapportera, analysera, kommentera och kritiskt analysera vad övriga makter har för sig. Och vetenskapen är en makt. Inte bara i kraft av sina allt tydligare allianser med och beroende av övriga makter via strategisk forskning. Veten- skap och teknik är mycket starka maktfaktorer i den utvecklingsprocess som förändrar liv och samhälle. En vetenskapsjournalistisk profession som blir alltmer professionell kommer rimligen att intressera sig allt mer för vad representanterna för denna makt har för sig. Deltar de i debatten över vart deras kunskap leder oss, är deras verksamhet för- Öppenhet och insyn i forskningsprocessen 259 enlig med allmänna etiska värderingar, håller deras forskning rimlig kvalitet, kan de konkurrera på den internationella arenan, gör de skäl för pengarna, kan man lita på deras resultat, hur mycket fusk före- kommer det i forskningen och vad skall det hela vara bra för - egentli- gen - får samhället tillräcklig kunskapsvaluta för skattepengarna? Vad säger grannen? Det finns mycket att säga om överdrifter och orimligheter i mediabe- vakningen av offentliga personer. Men drivkraften bakom överdrifterna handlar om förtroendet för folkstyret. I vår idealbild av demokratin lyssnar medborgarna på experternas och politikernas allvarsord, sam- las i diskussionsgrupper, läser dagstidningar och debattskrifter. Folk i allmänhet förväntas vara informerade och ta ställning till politiska sak- frågor efter att först ha satt sig in i dess innehåll och innebörd och samhällskonsekvenser. Det är att begära lite väl mycket. Och möjli- gen tillgriper de allra flesta människor en väl beprövad genväg. De tar ställning till sak genom att ta ställning till person. Vad säger grannar, vänner och människor jag litar på och vad säger människor som jag inte känner förtroende för? Och egentligen är det en självklarhet. Samhällsfrågorna blir alltmer komplexa. Vem kan sätta sig in i frågor som inte ens experterna kan överblicka? Som enskilda människor kan vi bara ta ställning till om de människor som säger sig veta också är att lita på. Bakom allt damm som mediadreven river upp har det i grun- den handlat just om den frågan - förtroendet för de människor som borde ha, eller säger sig vara värda vårt förtroende. Sak samma för forskarna och vetenskapen om nu mediabevakningen av vetenskapssamhället blir intensivare. Processen och personen blir väl så intressanta som, eller intressantare , själva produkten. Är själva forskningsprocessen transparent - kan den som verkligen vill få insyn i hur besluten fattas, vilka värderingar som styr dem, hur finansi- eringen går till och vilka intressen som är inblandande? Kan vi vara säkra på att beslut inom forskarvärlden och tolkningen av resultaten inte styrs av någon dold agenda. Kan det som håller för en peer review också stå rycken för en public review - och omvänt. Kan forskning och forskare som hyllas av näringsliv, politiker och är allmänt opportun också stå rycken för en peer review? Och forskaren och vetenskapsmänniskan? Klarar hon ett möte med media om hon i ökande grad kommer att mätas på den offentliga sce- nen efter samma måttstock som andra människor med makt? 260 Öppenhet och insyn i forskningsprocessen ende och trovärdighet förutsätter inlevelseförmåga. Forskare som inte inser den klyfta som finns mellan deras sätt att undersöka och förstå världen och vanliga människors sätt att uppfatta världen - och lyckas överbrygga den klyftan - kan få svårt att framstå som trovärdiga på den mediala scenen. kan forskare som uppträder alltför in- tensivt på den offentliga scenen få trovärdighetsproblem gentemot sina egna. 9.7Kommitténs bedömningar och förslag till konkreta åtgärder Den grundläggande slutsatsen beträffande de problem och de diskussio- ner som redovisats i detta kapitel är att alla aktörer har starka intressen av att främja största möjliga öppenhet och att gemensamt ta ansvar för tillskapandet av öppna, kritiska och välinformerade samtal om forskning och dess konsekvenser. Beträffande konkreta åtgärder finns redan myck- et på gång initierat av forskarsamhället, av journalister och av politiska beslutsfattare. Kommitténs bedömningar när det gäller konkreta åtgärder beskrivs i fem huvudpunkter. Punkterna III-V är delvis hämtade ur Ud- denbergs rapport. I. Journalistikens roll Journalistikens egen professionalisering och den därmed sammanhörande utvecklingen inom journalistiken som vetenskap torde på lite sikt kunna stimulera den öppna granskningen och debatten när det gäller forskning och vetenskapliga landvinningar. Fler kritiskt skolade och väl insatta vetenskapsjournalister torde också vara det bästa medlet för att undvika att enskilda forskare kliver över skaklarna eller att oheliga konsensus- allianser skapas mellan forskare, finansiärer och beslutsfattare. När journalistiken som vetenskap utvecklas finns också bättre förutsättningar för att den nödvändiga interna granskningen av både vetenskapsjourna- lister och den journalistiska verksamheten stimuleras. Lovvärt är det särskilda ekonomiska stöd som flera forskningsråd ger i form av journa- liststipendier för att en journalist skall kunna följa ett forskningsprojekt på närmare håll. Öppenhet och insyn i forskningsprocessen 261 Forskning om skärningspunkterna mellan vetenskap och samhälle Den kontroversforskning och annan forskning som relaterats i kapitlet och som delvis redan pågår vid olika universitet torde också spela en viktig roll för att kartlägga och ge analysinstrument beträffande svårig- heter och möjligheter som erbjuds i de olika skärningspunkterna mellan vetenskap och samhälle. Kommittén vill lyfta fram den betydelse som denna forskning har för att på lång sikt främja öppenhet och förtroende. Populärvetenskap som ett viktigt instrument för ökat förtroende och för tillvaratagande av vetenskapliga kunskaper. a) Från forskare till allmänhet. Forskarna bör på alla sätt uppmuntras att presentera sina resultat för allmänheten. Mycket talar för att männi- skor önskar få vetenskapen presenterad i ett sammanhang - politiskt, kulturellt, socialt, vardagligt. Det är ofta i sina implikationer - praktiskt eller för vår uppfattning av världen - som vetenskapen blir intressant för en bredare allmänhet. Populärvetenskap kan ta sig olika uttryck: Den kan vara populärvetenskaplig litteratur antingen forskarna skriver själ- va eller samarbetar med en författare som är införstådd i området och ansvarig för att texten blir spännande. Bra exempel på det senare hittar man i den serie publikationer om den nya biologin som specialister knutna till Kungl. har givit ut i samarbete med vetenskapsjournalister eller vetenskapligt orienterade författare.44 En annan form för populärvetenskap är massmediala framträdanden i radio eller TV. En okonventionell metod att presentera vetenskap är så kallad vetenskapsteater, som exempelvis lanserats av Klarateatern i . Sketcher och kupletter som illustrerar ett visst vetenskapligt område framförs som en forskare får presentera sitt ämne på ett lättbe- gripligt sätt. Publikintresset har varit stort. Inspirerade av ett intiativ i har så kallade vetenskapsfestiva- ler växt fram. Vid dessa festivaler presenterar forskarna sin forskning i föredrag och diskussioner. De vetenskapliga institutioner- na öppnas - laboratorier och utställningar kan besökas. Populärveten- skapliga föredrag eller besök på vetenskapliga institutioner får ett sär- skilt värde genom att forskarna visar upp sig själva och sin mänsklighet i helfigur. Festivalerna vänder sig inte minst till skolungdom och lärare. Det finns tillfällen att göra enklare experiment. 44 Serien Människan och den nya biologinmed titlar som Vem i hela världen är (författare , 1992), Gener för bot och bättring(författare , 1994) och Vi och dom(författare , 1997). 262 Öppenhet och insyn i forskningsprocessen I genomfördes den första vetenskapsfestivalen i .