sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — att en fond på skulle skapas för bistånd åt sådana offer för naziregimen som inte kunde begära ersättning från någon regering som var berättigad till skadestånd från (non repatriable victims). Fonden avsågs att byggas upp med medel från det i påträffade s.k. icke-monetära guldet samt av medel från tyska tillgångar i de neutrala länderna. Till fondens förfogande ombads de neutrala länderna att även ställa danaarv efter nazismens offer.6 De allierades strävan att få till stånd överenskommelser med de neutrala länderna i fråga om de tyska tillgångarna skall ses mot bakgrund av att de tyska utlandstillgångarna, som sagts, kom att betraktas som en källa för skadeståndbetalningar. Vid gavs , och fullmakt att förhandla för de allierade med de neutrala länderna och inbjöds – efter det att en motsvarande överenskommelse nåtts med – till förhandlingar i Washington.7 I inledningsskedet av förhandlingarna i erbjöd sig att återlämna allt rövat guld medan man motsatte sig de allierades krav beträffande den tyska egendomen. vidhöll sin tidigare redovisade inställning och accepterade således inte en allierad inblandning i administrationen, kontrollen och avvecklingen av de tyska tillgångarna. 6Fonden, som inte var avsedd för gottgörelse till individuella offer, tog i första hand sikte på judarna. I en följande arbetsplan, den s.k. femmaktsöverens- kommelsen , bestämdes fördelningen av fondmedlen mellan judiska och andra offer. avsågs gå till judiska offer och skulle för- medlas genom utsedda fältorganisationer medan övriga skulle ställas till förfogande för , IGCR (sedermera i , ) för distribution till lämpliga offentliga och privata fältorganisationer. 7Överenskommelsen med innebar i korthet följande. Efterforskningarna och likvidationen av den tyska egendomen i skulle övervakas av en blandad kommission där såväl schweiziska som allierade representanter skulle ingå. Av den genom likvidationen uppkomna behållningen skulle hälften tillfalla . Den andra hälften skulle ställas till de allierades förfogande för återuppbyggnad av de krigshärjade länderna. Av denna sista del skulle erlägga till de allierade. Slutligen skulle ställa i guld till de allierades förfogande, varigenom de allierade kraven på restitution av rövat guld var slutligt reglerade. 320 Avvecklingen av tyska tillgångar i Vidare avvisades av principiella skäl att tyska tillgångar i kunde användas till krigsskadestånd eller överföras till fonder för nazioffer. En del av den aktuella egendomen kom efterhand att avföras ur diskussionen, nämligen större delen av den egendom som tillhörde i bosatta tyskar eller tyskar med klar svensk anknytning, exempelvis svenskfödda tyskors arvsmedel. I princip skulle endast egendom tillhörig i bosatta personer eller dit repatrierade tyska medborgare avvecklas. Genom utväxling av 15 brev kunde båda sidor fästa sina principiella ståndpunkter på skilda frågor som inte behandlades i det egentliga avtalet på pränt. Washingtonöverenskommelsen från innebar i huvudsak följande.8 åtog sig att likvidera all tysk egendom. Av de vid likvidationen inflytande medlen, vilka uppskattades till , skulle ett belopp av användas till inköp av för det tyska folkhushållet viktiga varor.9 Därutöver avsåg den att tillgodose ett mot landet riktat krav på motsvarande värdet av rövat belgiskt guld.10 Därefter skulle de svenska fordringarna i tvångs- clearingen få ersättning ur likvidationsbeloppet. Som en separat åtgärd åtog sig den att dels bevilja som en fortsättning av det svenska bidraget till uppbyggnaden av de krigs- härjade länderna, närmast avsedda att utgå i form av avskrivning av lämnade krediter eller framtida krediter,11 dels bevilja att användas för gottgörelse till och ny bosättning av nazioffer. I gengäld skulle de allierade upphäva de s.k. svarta listorna som berörde svenska företag samt friställa de svenska banktillgodohavandena i . 8Washingtonöverenskommelsen godkändes av . Brevväxlingen återfinns i prop. 1946 nr 367. 9Vid överläggningar 1947 med de allierade beslutades att beloppet skulle fördelas med vardera till de amerikanska och brittiska ockupationszonerna samt till den franska ockupationszonen. Efter tillkomst 1949 kvarstod för den franska ockupationsmaktens räkning på konto i vilka överfördes till Bank deutscher Länder. 10Efter förhandlingar utlämnade till de allierade även rövat nederländskt guld till ett värde av , prop. 1954 nr 221. 11Beloppet fördelades sedermera enligt följande: , , , , , , , , , , och , allt huvudsakligen genom avskrivningar på lån. Resterande var avsedda för och , vilka 1953 deklarerade att de avstod. I stället överlämnades till , UNHCR (prop. 1956 nr 190). Avvecklingen av tyska tillgångar i 321 Kommissionen har redogjort för förhandlingarna om det rövade guldet och vill i detta sammanhang endast erinra om att överläggningarna och åtagandena i Washingtonöverenskommelsen i guldfrågan endast avsåg centralbanksguld.12 Beträffande innehållet i brev nr 12 angående danaarv efter personer som avlidit till följd av nazistisk förföljelse hänvisas till kommissionens redogörelse om herrelösa tillgångar ovan i kapitel 4. I fråga om den tyska egendomen mötte de allierade kraven, som framgått, motstånd från svensk sida och Washingtonöverenskommelsen kan sägas ha blivit en kompromiss som tog stark hänsyn till de svenska ståndpunkterna. I stället för att den tyska egendomen kom att uppspåras och likvideras under allierad kontroll och användas för skadestånd eller till uppbyggnadsarbete kom som resultat av den svenska hållningen att betraktas mer som ett konkursbo där svenska fordringsägare tillerkändes rätt till utdelning. De allierade ålades enligt avtalet att svara för att de tyskar vars egendom likviderats skulle få kompensation härför och förband sig å sin sida att inte överlåta några tyska tillgångar till tyska medborgare. En annan viktig fråga som de allierade hade drivit under förhandlingarna var återsändandet av icke önskvärda (obnoxious) tyskar och man överlämnade en förteckning över de tyskar som borde repatrieras. Frågan om eventuellt återsändande behandlades dock till slut som en intern angelägenhet som svenska myndigheter hade att pröva från fall till fall. Sammanfattningsvis innebar Washingtonöverenskommelsen att: 1att likvidera all tysk egendom och eliminera alla tyska intressen i landet, 2att avstå ur de tyska tillgångarna att ställas till de allierades förfogande för inköp av viktiga varor för det tyska folkhushållets räkning, 3att som helt separata poster utanför värdet av den tyska egendomen bevilja dels som en fortsättning av det svenska bidraget till uppbyggnaden av de krigshärjade länderna och dels att användas till gottgörelse och ny bosättning för nazioffer samt 12 Kommissionens interimrapport: Naziguldet och . 322 Avvecklingen av tyska tillgångar i 4att återlämna rövat centralbanksguld som ännu befann sig svensk besittning varvid krav därom skulle framställas före . 1att självständigt och utan inblandning få administrera kontroll och likvidation av tyska tillgångar, 2att tyskmedlen i inte kunde betraktas som en källa för krigsskadestånd, 3att de tyska ägarna, genom de allierade, skulle erhålla ersättning för sin likviderade egendom och att kunde genomföra en tvångsclearing, 4att svenska fordringsägares intressen tillvaratogs: resterande belopp blev en intern svensk angelägenhet och kunde kompensera sig ur de tyska tillgångarna för utlämnandet av det rövade guldet, 5att tysk egendom med viss svensk anknytning undantogs samt 6att svartlistningen av svenska företag i hävdes. Frågan om judisk egendom skulle undantas från likvidation av den tyska egendomen reglerades således inte särskilt i Washington- överenskommelsen. I brev nr 9 angående kontrollen i av tyska tillgångar uttalas under femte punkten följande: Med tysk egendom avses, såvitt angår denna uppgörelse, all egendom, som direkt eller indirekt äges eller kontrolleras av någon enskild eller juridisk person av tysk nationalitet inom eller av någon tysk, som repatrieras till , dock med undantag för personer, vilkas fall förtjäna särskild behandling.13 avsågs det i dess utsträckning före den Mot bakgrund av att utgjorde den yttre ramen för likvidationen av den tyska egendomen har det vid kommissionens arbete med sin uppgift att undersöka om tysk-judisk egendom kom att 13 I propositionen angående godkännande av Washingtonöverenskommelsen (1946 nr 367) uttalas beträffande innebörden av femte punkten i brev nr 9 följande: Egendom tillhörig tyska medborgare, som äro bosatta i och som icke skola hemsändas, beröras icke av uppgörelsen. I övrigt bevilja de svenska myndigheterna undantag från skingringsförbudet, och därmed likvidationen, i enlighet med gällande svenska lagstiftning och tillämpad praxis. Avvecklingen av tyska tillgångar i 323 likvideras bl.a. framstått som angeläget, att söka klarlägga om det i likvidationsärendena utvecklades en praxis att undanta judisk egendom, exempelvis med stöd i femte punkten i brev nr 9. Kommissionens utredningar och slutsatser i bl.a. dessa hänseenden redovisas nedan i avsnitten 7.6. och 7.7. Avslutningsvis bör också erinras om att från början de västallierade och sedan den västtyska staten efter kriget införde olika regelverk som gav offer för den nazistiska förföljelsen rätt till restitution eller ersättning. kom den amerikanska Military Government 59 som innebar att de ursprungliga ägarna eller rättsinnehavare kunde få tillbaka eller ersättning för egendom och rättigheter som hade konfiskerats av nazisterna eller på annat sätt orättmätigt frånhänts ägaren genom förföljelsebetingade åtgärder. Ett liknande regelverk infördes i den franska zonen och hade även den brittiska zonen en lagstiftning om restitution. Denna de västallierades lagstiftning ersattes av den västtyska Bundesrückerstattungsgesetz. stiftades även andra lagar som reglerade rätten till skadestånd för skilda skador och förluster som den nazistiska förföljelsen hade medfört, s.k. Entschädigung. De nämnda lagarna omfattade även offer som inte längre hade sin hemvist i Tyskland.14 7.3.3Genomförandet av avvecklingen i huvuddrag Som redan framkommit anförtroddes Flyktkapitalbyrån avvecklingen av de tyska tillgångarna. Frågan om dispositionen av de medel som därigenom friställdes utreddes och ledde till ett förslag till allmänna riktlinjer för tvångsclearingen med Tyskland.15 inrättades , som hade till uppgift att pröva de över 20 000 svenska anspråk vilka skulle kunna tillgodoses genom fördelning av de tillgängliga medlen, som 1956 beräknades uppgå till totalt . tillerkände den svenska staten utdelning till fullt belopp bl.a. för de , som ställts till förfogande för det tyska folkhushållets räkning och för de återlämnade 14En närmare redovisning av ifrågavarande ersättningssystem finns bl.a. i en artikel av dåvarande presidenten i i , hov- rättsrådet : Restitution av egendom till nazismens offer, 1969 s. 477 ff. Jfr även L.J. notis från främmande rätt i 1948 s. 469 ff. 15Tyskmedelskommitténs betänkande rörande den slutliga dispositionen av tyska tillgodohavanden, bilagt prop 1950 nr 197. 324 Avvecklingen av tyska tillgångar i partierna rövat guld till ett sammanlagt värde av . Efter att andra prioriterade fordringar erhållit utdelning till fullt belopp verkställdes en första utdelning av på icke förmånsberättigade anspråk. Vid slututdelningen fastställdes en ytterligare utbetalning av , varmed den sammanlagda utdelningen för de oprioriterade anspråken kom att uppgå till . lagstiftade den västtyska förbundsdagen om en s.k. Lastenausgleichavgift i syfte att åstadkomma en finansiell utjämning av krigsbördorna.16 Efter att ha ingått en överenskommelse med om viss befrielse av Lastenausgleichavgift på schweiziska förmögenheter i mot att friställde den tyska egendomen i Schweiz17 tog den västtyska regeringen ett initiativ till förhandlingar om den tyska egendomen i mot viss befrielse av Lastenausgleichavgift. Efter att ha inhämtat samtycke från de västallierade ingick med 1956 en slutlig överenskommelse om de tyska tillgångarna i med i huvudsak följande innehåll.18 Likvidationen av de tyska tillgångarna skulle förklaras avslutad och den svenska kontrollagstiftningen sättas ur kraft. Vidare skulle förbudet mot tyskt återförvärv av försåld egendom upphävas. hade innehållit avseende fordringsanspråk grundade på innehav av tyska obligationer vilka lån hade reglerats särskilt i det s.k. 1952 angående tyska utlandsskulder. Dessa likvidationsmedel ställdes till förfogande för Deutsche Revisions- und Treuhand Aktiengesellschaft (Treuarbeit) i am . Treuarbeit skulle förvalta de överlämnade medlen jämte avkastning såsom ett särskilt förmögenhetsobjekt Liquidationsausgleichsfonds. Tillsammans med medel från en indrivning av svenska fordringar mot tyska gäldenärer som Treuarbeit verkställde skulle medlen i fonden användas till att ersätta de tyska rättsägarna. Ersättningberättigade var således samtliga rättsägare som hade berörts av de i vidtagna 16Avgiften fastställdes till i princip av varje förmögenhet i Väst- , såsom den redovisats vid förmögenhetsbeskattning vid valutareformens genomförande 1948 och skulle betalas av . De inflytande beloppen skulle gå till ersättning bl.a. åt personer som lidit skada på egendom i genom krigets verkningar. beslutades att de allierade skulle vara befriade från Lastenausgleichsavgift . 17I det västtyska åtagandet ingick även att erlägga en tredjedel av den friställda tyska egendomens värde till de allierade. 1956 nr 172. Överenskommelsen kompletterades 1959, SÖ 1959:73-74. Avvecklingen av tyska tillgångar i 325 åtgärderna undantaget och dess organ. För rättsägare bosatta utanför skulle ersättningbeloppen tills vidare förvaltas av ombud. skulle meddela namnen på de ersättningsberättigade och för dessa bokförda belopp. Det beräknades att medlen i fonden skulle täcka en ersättningsbetalning på två tredjedelar av de nettobelopp som likvidationen av respektive tillgångar inbringat. I en tilläggsöverenskommelse 1959 ställde sig de båda regeringarna som ekonomiska garanter för att den angivna ersättningskvoten skulle uppnås. Kommissionen har under sitt arbete besökt arkiv i för att närmare studera utfallet av några särskilt utvalda fall. Forskningen har härvid främst gått ut på att söka ytterligare underlag för bedömningen av om likvidationerna i de aktuella fallen kan ha omfattat judisk egendom. Kommissionen har således inte sett det som sin uppgift att närmare undersöka hur ersättningen till de tyska rättsägarna har handlagts av tyska myndigheter. 7.4Svenska myndigheter och regelverk Som nämnts ovan antogs den s.k. kontrollagen varvid de nya myndigheterna Flyktkapitalbyrån och inrättades. Behovet av kontroll över den tyska egendomen tillgodosågs genom att Kungl. Maj:t i kontrollagen erhöll en befogenhet att förordna om skingringsförbud på i befintlig egendom som tillhörde viss främmande stat. som kontrollagen utfärdades också en kungörelse (1945 nr 526) om skingringsförbud rörande tysk egendom.19 Enligt förordningen omfattade inte skingringsförbudet ej utmätningsbar egendom.20 Flyktkapitalbyrån hade rätt att förordna om ytterligare undantag och i Flyktkapitalbyråns kungörelse (1945 nr 527) undantogs viss egendom för personligt behov och vissa förfoganden som kunde anses vara normala. Flyktkapitalbyrån kunde även efter ansökan meddela särskilda undantag från skingringsförbudet. Eftersom skingringsförbudet inte var förenat med något omhänder- tagande av den aktuella egendomen kunde Flyktkapitalbyrån enligt kontrollagen ansöka om kvarstad på såväl lös som fast egendom hos . Med tanke på de tyska dotterbolagen i kunde Flyktkapitalbyrån dessutom ansöka om kvarstad på egendom som 19I utfärdades motsvarade förordning beträffande japansk egendom (1945 nr 607). 20Enligt en senare kungörelse (1946 nr 660) skulle detta generella undantag inte avse rätt till varumärke. 326 Avvecklingen av tyska tillgångar i SOU 1999:20 tillhörde svenska juridiska personer, över vilka förelåg ett bestämmande tyskt inflytande.21 infördes vissa skärpningar i kontrollagstiftningen. Enligt kontrollagens ursprungliga lydelse kunde kvarstad medges endast då risk förelåg att egendomen kom att undanskaffas eller förstöras. Genom ändring i kontrollagen, (1945:887), tillkom emellertid som alternativ förutsättning att ett omhändertagande ansågs erforderligt för att egendomen skulle komma till ändamålsenlig och ur allmän synpunkt lämplig användning. Detta tillägg öppnade bl.a. en möjlighet att omhänderta tyska aktier i svenska bolag. Vidare vidgades möjligheten till försäljning av kvarstadsbelagd egendom. utfärdades lagen (1945 nr 885) om administration av vissa bolag m.m. Administration, som var en utvidgning av kvarstad, innebar i korthet att förvaltningen av exempelvis ett tyskt dotterbolag överläts till en särskilt utsedd administrator. Förordnandet om administration meddelades av på framställan av Flyktkapital- byrån. Förutsättningarna för att sätta ett bolag under administration var desamma som gällde för förordnande om kvarstad. Det skulle alltså föreligga ett bestämmande tyskt inflytande över bolaget och administrationen skulle vara erforderlig för att vinna kontroll över företagets verksamhet eller för att säkerställa en ändamålsenlig och ur allmän synpunkt lämplig användning av dess egendom. Administration kunde, om ett svenskt företag samtyckte till åtgärden, anordnas även när det tyska inflytandet inte ansågs tillräckligt stort, s.k. frivillig administration. Administrationen innebar att ett flertal svenska regler på associationsrättens område fick stå tillbaka i dessa fall. Bl.a. var det Flyktkapitalbyrån som utövade tillsyn över bolaget och byrån hade även rätt att utse särskilda revisorer. som kontrollagen utfärdades påbjöds en allmän deklaration av tysk egendom (1945 nr 559).22 Flyktkapitalbyrån hade enligt kontrollagen även befogenhet att föreskriva skyldighet att lämna nödvändiga uppgifter om tysk egendom. Sammanfattningsvis kan sägas att Flyktkapitalbyrån var en administrativ myndighet medan arbetsområde var av judiciell karaktär. Flyktkapitalbyrån intierade och utredde ärenden och beslutade efter framställning av 21Senare utvidgades befogenheten så att kvarstad kunde läggas även på egendom tillhörig i annat land registrerade juridiska personer under bestämt tyskt infly- tande, exempelvis tyska dotterbolag i . 22Deklarationsplikten utvidgades senare till att avse även egendom tillhörigt i annat land registrerade juridiska personer under bestämt tyskt inflytande (1946 nr 748). Avvecklingen av tyska tillgångar i 327 Flyktkapitalbyrån om exempelvis kvarstad och administration. Efter fattat beslut av var det däremot som utövade tillsynen genom att exempelvis förordna syssloman för förvaltning av egendom lagd under kvarstad eller administratorer för administration och likvidering av juridiska personer. De båda myndig- heternas verksamhetsområden överlappade varandra i flera hänseenden. Eftersom Flyktkapitalbyrån hade det administrativa ansvaret är det främst denna myndighets arkiv som varit föremål för kommissionens granskning. Enligt direktiven har det i kommissionens uppdrag ingått att undersöka huruvida judisk egendom kom att omfattas av Flyktkapitalbyråns verksamhet. Det sägs vidare att det inte kan uteslutas att egendom tillhörig tyska judar likviderades av Flyktkapitalbyrån. Direktiven ger även ett bredare uppdrag nämligen att skapa största möjliga klarhet i vad som kan ha hänt i när det gäller egendom av judiskt ursprung som förts hit i samband med judeförföljelserna före och under . Flyktkapitalbyråns uppgift var, som förut redovisats, att hantera tyska tillgångar i i syfte att vinna kontroll över dem. Ett flertal olika anledningar kan tänkas ha medverkat till att judisk egendom kan ha kommit att betraktas som tysk egendom och därmed likviderats. Judisk egendom kan exempelvis ha konfiskerats i , frånhänts rätt ägare i samband med arisering av tyska företag eller stulits eller beslagtagits i samband med deportationerna. Sådan egendom kan därefter ha förts till och här kommit att bli betraktad som tyskt flyktkapital. Vidare kan judar, själva eller genom ombud, ha fört över egendom till från eller andra länder i syfte att rädda tillgångarna och sedan själva gått under i judeförföljelserna. Återstående23 handlingar som dokumenterar Flyktkapitalbyråns verksamhet finns samlade i Flyktkapitalbyråns arkiv (Fkb) som ingår i samlingar i Arninge. Genom undersökningar och studier av detta material har kommissionen sökt utröna riktlinjer och praxis för verksamhet samt genom uppföljning av vissa ärenden sökt klargöra hur ärenden där judisk egendom förekom, eller kan tänkas 23 Utgallring i enlighet med gallringskungörelse har skett. Dessutom har kassaverifikationer 1945-56 samt bankinbetalningar (banklistor) 1951-57 ut- gallrats i enlighet med beslut . 328 Avvecklingen av tyska tillgångar i ha förekommit, behandlades och om sådan egendom kom att likvideras. Kommissionen har gått igenom handlingar i enskilda ärenden vad gäller: ·Deklarationer från enskilda personer och företag. ·Svenska bankers begärda undantag från skingringsförbudet (Fda- ärenden) samt övriga undantagsärenden för samt i vissa fall (Fc-ärenden). ·Akter gällande enskilda personer, företag samt patent och varu- märken. ·Flertalet av Flyktkapitalbyråns akter om Safe-haven. ·Flyktkapitalbyråns hemliga arkiv. ·Flyktkapitalbyråns ordförandes efterlämnade handlingar samt. ·Restitutionsnämndens samtliga beslut. Ärendena har följts upp genom kontroll av särskilda noteringar i s.k. reskontra över tysk egendom och över patent,24 varav har kunnat utläsas om egendom har likviderats och i så fall till vilket belopp. Vissa ytter- ligare kontroller har utförts med hjälp av de i förvarade utjämningstabeller som upprättades med ledning av de meddelanden om likvidation som , Flyktkapitalbyrån till 1956 samt därefter skickade till berörda myndigheter i . Kommissionen har vid denna kontroll kunnat konstatera att en förhållandevis god överensstämmelse föreligger mellan reskontra och utjämningstabellerna. Några kopior av nämnda meddelanden från de svenska myndigheterna finns bevarade i . I sitt arbete med att söka klargöra om viss egendom kom att likvideras har kommissionen därför hänvisats till att i huvudsak förlita sig på uppgifterna i de s.k. reskontra. Kommissionen har därvid konstaterat att i reskontra i vissa fall har antecknats att likviderat belopp i efterhand helt eller delvis har friställts av Kungl. För att utröna anledningen till vissa av dessa friställanden har efterforskningar gjorts i . 24 Fkb, volymerna 497-503. Avvecklingen av tyska tillgångar i 329 7.6Flyktkapitalbyråns verksamhet och arbetssätt Flyktkapitalbyrån var organiserad med en styrelse på sex ledamöter. Ordföranden, justitierådet , var även chef för byrån. Kanslipersonalen uppgick till 25 personer när den var som störst. Flyktkapitalbyrån skulle enligt sin instruktion bl.a.:25 ·företa undersökningar beträffande egendom i som härrörde från ockuperat land (rövad egendom), ·gå igenom ansökningar som gällde restitution av egendom och utreda dessa ärenden, ·verkställa beslut om egendom som skulle återställas, ·registrera egendom belagd med skingringsförbud samt utöva tillsyn över att förbudet inte åsidosattes, ·förordna syssloman för förvaltning av egendom belagd med kvarstad samt ·meddela bestämmelser om tillåtna förfoganden för syssloman och utöva tillsyn över sysslomannens förvaltning. Som redan namnet på den bildade myndigheten antyder bestod en av dess viktigaste uppgifter i att uppspåra tyskt flyktkapital som kunde ha funnit sin väg till , främst under krigets slutskede. omfattade svarta lista 230 svenska företag. Antalet kom att svälla kraftigt, något som även kännetecknade engelsmännens under kriget upprättade Statutory List. var sammanlagt 530 firmor i , på grund av ägar- förhållanden eller annat samröre med , svartlistade av amerikanska och brittiska myndigheter.