sou · GNB366 · 2000-01-01 00:00:00 — EU-medlemskap påverkar hälso- och sjukvården även om denna är en nationell angelägenhet. De fyra friheterna innebär en harmonisering vad gäller varor (t.ex. läkemedel) och har under- lättat för vårdens professioner att arbeta i andra EU-länder. kan den ökade rörligheten få konsekvenser t.ex vad gäller möjligheter att få vård i annat land, även om vården i princip, ligger utanför EU:s kompetens. Detta kan komma att påverka sjukvårdshuvudmännens ekonomi både genom vidgade möjligheter att sälja vård och genom kostnader för vård som befolkningen skaffar sig utanför . Kommittén vill understryka vikten av att staten och sjukvårdshuvud- männen är uppmärksamma på utvecklingen inom unionen. Den kan förändra förutsättningarna för nuvarande ansvarsfördelning och styr- ning av vården. Allmänna förskjutningar i sociala system och preferen- ser till följd av en större europeisk integration kan också påverka ansvarsfördelning och statens styrning av hälso- och sjukvården. 5 Styrning med regler Föreskrifter är det begrepp som i 8 kap. regeringsformen (RF) används som beteckning för rättsregler, dvs. regler som bestämmer enskildas och myndigheters handlande. Kännetecknande för föreskrifter är att de är bindande och gäller generellt. Ett annat begrepp är författning . Med författning förstås lagar, förordningar och andra rättsregler som i 8 kap. RF betecknas som föreskrifter (lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar). Ordet bestämmelser , som ibland används i författningstext, har samma betydelse som begreppet före- skrifter. Även uttrycken bindande respektive icke-bindande regler an- vänds. Med en bindande regel avses samma sak som med en föreskrift. Norm och normgivningsmakten är andra begrepp som används. Med normgivningsmakten avses rätten att besluta rättsregler (dvs. före- skrifter). En konsekvens av detta är att begreppen rättsregler, före- skrifter, författningar, bestämmelser, bindande regler och norm ibland används som synonymer. Allmänna råd definieras enligt 1 § författningssamlingsförord- ningen (1976:725) som sådana generella rekommendationer om tillämpningen av en författning som anger hur någon kan eller bör handla i ett visst hänseende . Allmänna råd är till skillnad mot föreskrifter inte bindande och kallas även för icke-bindande regler. Ett allmänt råd är varken en rättsregel, föreskrift, författning eller en bestämmelse. Statliga myndigheter behöver inte ha ett bemyndigande för att utfärda allmänna råd. Regler används för att beteckna både föreskrifter och allmänna råd. Till kategorin allmänna råd hör regler som rekommenderar hur en person lämpligen kan förfara i vissa situationer men där det ändå står den enskilde fritt att välja en annan väg för att nå det önskade resultatet. Även regler som skall främja en enhetlig tillämpning av en viss praxis men som inte formellt binder den som råden är riktade till räknas till kategorin allmänna råd (Se framförallt Myndigheternas föreskrifter - handbok i författningsskrivning, Ds 1998:43, men även: Ds 1998:66, Ds 1992:112, SOU 1998:105, Författningssamlings- förordningen (1976:725) och Verksförordningen (1995:1322)). 86 Styrning med regler Lagar stiftas av , normalt på förslag från regeringen. För- ordningar är föreskrifter beslutade av regeringen. I lag kan delegera en del av sin föreskriftsmakt till regeringen som i sin tur kan överlåta beslutanderätten till förvaltningsmyndigheter och kommuner; dessa får då utfärda föreskrifter. I princip innebär det att myndigheterna preciserar innehållet i ramlag och förordning. Myndighetens tolkningar i en given verksamhet består av bindande regler (föreskrifter) och icke- bindande regler (allmänna råd, rekommendationer och annan vägled- ning). Sanktioner kan fogas till regler och kan komma att innebära en konsekvens om regeln inte följs, t.ex. indragning av legitimation eller böter. 5.1Lagar inom hälso- och sjukvårdsområdet En av de grundläggande principerna som hälso- och sjukvårdslagstift- ningen vilar på är den s.k. människovärdesprincipen om alla män- niskors lika värde och därmed lika rätt. Redan i 1 kap. 2 § andra stycket regeringsformen slås det fast att den offentliga makten skall utövas med respekt för alla människors lika värde. Hälso- och sjukvårdslagens 2 § kompletterades med ett nytt andra stycke, där kravet på respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet i vården slås fast (Prop. 1996/97:60). I 1 kap. 9 § regeringsformen föreskrivs vidare att myndigheter i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Detta gäller även sjukvårdshuvudmännen, landsting och kommuner, vilka också enligt 2 kap. 2 § kommunallagen är skyl- diga att behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. I 2 § hälso- och sjukvårdslagen anges att målet för hälso- och sjukvården skall vara en god vård på lika villkor för hela befolkningen. Det får således anses föreligga ett lagstadgat krav på rättvisa i vården även om det i huvudsak är osanktionerat. Människovärdesprincipen kompletteras med behovs- eller solidari- tetsprincipen. Denna princip, vilken också är fastslagen i 2 § 2 stycket hälso- och sjukvårdslagen , innebär att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård skall ges företräde till vården. Ytterligare en principiellt viktig utgångspunkt för hälso- och sjukvården är att all vård och behandling enligt huvudregeln skall vara frivillig, och att man därmed inte får använda tvång om det inte finns Styrning med regler 87 särskilt lagstöd för det. Även denna princip återfinns i grundlagen och befästs i hälso- och sjukvårdslagstiftningen främst genom bestäm- melserna om krav på samråd och respekt för patientens självbestäm- mande. Detta innebär i praktiken att patienten måste ge sitt samtycke till olika vårdåtgärder. Hälso- och sjukvård är alltså en förmån som patienten kan acceptera eller avböja, när hon erbjuds den. Hälso- och sjukvårdslagstiftningen är i huvudsak uppb yggd kring sjukvårdshuvudmännens och personalens skyldigheter, som i första hand regleras i hälso- och sjukvårdslagen och lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Dessa skyldigheter medför inte några motsvarande legala rättigheter för patienten. Patient- en har således rätt att avböja att ta emot vård men kan inte vända sig till domstol för att kräva ut den vård hon anser sig behöva. Däremot kan den missnöjde patienten vända sig till kommunens och/eller lands- tingens patientnämnder, eller med sina klagomål. Krav på kvalitetsutveckling finns i hälso- och sjukvårdslagens 31 §; Inom hälso- sjukvården skall kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. En motsvarande bestämmelse återfinns i tandvårdslagen. Enligt föreskrifter och allmänna råd, som preciserar kraven, skall all hälso- och sjukvårds- verksamhet samt omsorgerna om äldre och funktionshindrade omfattas av system för fastställande av kvalitetsmål, samt för planering, utföran- de, uppföljning och utveckling av kvaliteten i verksamheten. Landsting och kommuner bör fastställa en övergripande inriktning och policy för verksamhetens kvalitet. Det framhålls i de allmänna råden vikten av ledningens ansvar och synliga engagemang samt att all personal medverkar i den systematiska och fortlöpande kvalitetsutvecklingen. Sjukvårdshuvudmännen har även ansvar för att de allmänna råden tillämpas av annan vårdgivare som bedriver verksamhet på uppdrag av dem (SOSFS 1996:24 (M) och SOSFS 1998:8 (S)). trädde en ny lag på hälso- och sjukvårdsområdet i kraft; lag (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens Lagen är i princip en sammanslagning av f.d. kvacksalveri- lagen, behörighetslagen, disciplinpåföljdslagen, åliggandelagen och tillsynslagen. Vissa förändringar i sak har också skett. Tillkomsten av lagen var det första steget i arbetet med att göra regelverket tydligare och mer tillgängligt. Regeringen har aviserat en motsvarande översyn av HSL och regelverket i övrigt i syfte att bl.a. åstadkomma en patient- fokuserad och tydlig reglering av patientens ställning. I korthet innehåller den nya lagen bestämmelser om yrkesverksam- het på hälso- och sjukvårdens område i fråga om skyldigheter, begräns- 88 Styrning med regler ningar, behörighets- och legitimationsregler 2 samt disciplinpåföljder för hälso- och sjukvårdspersonal. Dessutom ingår bestämmelser om Social- styrelsens tillsyn samt verksamhet3. Det finns ett stort antal lagar som på ett eller annat sätt berör hälso- och sjukvårdsområdet förutom de ovan nämnda. I Tabell 5-1 återges de lagar och förordningar som berör kommuner och landsting. Tabell 5-1 Lagar och förordningar på hälso- och sjukvårdsområdet som berör kommuner och landsting Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Lag (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Lag (1991:425) om viss uppgiftsskyldighet inom hälso- och sjukvården Förordning om viss uppgiftsskyldighet inom hälso- och sjukvården (tidsbegr. Lag (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar Patientskadelagen (1996:799) Patientjournallagen (1985:562) Lag (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård Lag (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård Förordning (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården Förordning (1991:1278) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård Förordning (1982:777) om rikets indelning i regioner för hälso- och sjukvård som berör flera landstingskommuner Vissa ekonomiska frågor m.m. Lag (1962:381) om allmän försäkring Lag (1993:1651) om läkarvårdsersättning Förordning (1994:1221) om läkarvårdsersättning Lag (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik Förordning (1994:1120) om ersättning för sjukgymnastik Lag (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor 2Följande 16 yrken inom hälso- och sjukvården kan ge legitimation efter avlagd högskoleexamen eller efter genomgången utbildning och, i vissa fall, fullgjord praktiktjänstgöring: apotekare, arbetsterapeut, barnmorska, kiropraktor, logoped, läkare, naprapat, optiker, psykolog, psykoterapeut, receptarie, sjukgymnast, sjukhusfysiker, sjuksköterska, tandhygienist samt tandläkare. 3Socialstyrelsens tillsyn, verksamhet samt sanktioner och ansvarsbestämmelser beskrivs utförligare i avsnitt 6.6. Styrning med regler 89 Lag (1993:863) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring och hälso- och sjukvård Förordning (1992:621) om statsbidrag till texttelefoner Förordning (1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar för sjukvård m.m. Förordning (1994:2053) om vissa ersättningar i internationella förhållanden till landsting och kommuner från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring Lag (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m Förordning (1996:1294) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Smittskyddslagen (1988:1472) Smittskyddsförordningen (1989:301) Karantänslagen (1989:290) Karantänsförordningen (1989:302) Särskilda bestämmelser om viss psykiatrisk tvångsvård Lag (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård Lag (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Förordning (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård Tandvårdslagen (1985:125) lag (1993:584) om medicintekniska produkter läkemedelslag (1992:859) Läkemedelsförordning (1992:1752) Lag (1992:860) om kontroll av narkotika Förordning (1992:1554) om kontroll av narkotika Förordning (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor Lag (1987:269) om kriterier för bestämmande av människas död Lag (1995:832) om obduktion m.m. Lag (1995:831) om transplantation m.m. Lag (1982:764) om vissa läkartjänster vid upplåtna enheter m.m. Förordning (1982:1040) om vissa arbetstagare vid akademiska sjukhuset i Förordning (1981:1137) om vissa arbetstagare vid sjukhuset (1982:1164) om vissa arbetstagare vid de statliga ungdomsvårdskolorna och nykterhetsvårdsanstalterna Lag (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor Lag (1988:711) om befruktning utanför kroppen 90 Styrning med regler Lag (1984:1140) om insemination Lag (1991:115) om åtgärder i forsknings- och behandlingssyfte med befruktade ägg från människa Kungörelse (1944:285) med tillämpningsföreskrifter till lagen om kastrering Lag (1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhet m.m. Lag (1996:1157) om läkemedelskommittéer Förordning (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. Efter: SOU 1998:105 Kommunernas verksamhet på omsorgsområdet regleras också av Socialtjänstlagen (1980:763), SoL och Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Socialtjänstlagen är en ram- lag där kommunernas ansvar på området beskrivs. LSS innehåller be- stämmelser om rätt till särskilt stöd och service för bland annat utveck- lingsstörda, autistiska och begåvningsmässigt funktionshindrade per- soner samt andra med varaktiga fysiska och psykiska funktionshinder. Också i denna lag regleras kommunernas och landstingens uppgifter. Sekretesslagen (1980:100) gäller inom den allmänna hälso- och sjukvården för bland annat uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Sekretess gäller även i annan medicinsk verksamhet som t ex rättsmedicinsk, rättspsykiatrisk verksamhet och ärenden hos nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverksamhet. Vissa undantag från sekretess medges dock. För den enskilda hälso- och sjukvården finns bestämmelser om tystnadsplikt i lagen om yrkes- verksamhet. Från ersätter lag (1998:1656) om patientnämnds- verksamhet m.m. lagen (1992:563) om förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården. I Patientnämndslagen stadgas att det i varje landsting och kommun skall finnas en eller flera patientnämnder med uppgift att stödja och hjälpa patienter. Nämnderna skall, utifrån synpunkter och klagomål, stödja och hjälpa enskilda patienter och bidra till kvalitetsutvecklingen i hälso- och sjukvården. Detta skall ske genom att: 1.hjälpa patienter att få den information de behöver för att kunna ta tillvara sina intressen i hälso- och sjukvården 2.främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal, 3.hjälpa patienter att vända sig till rätt myndighet, samt 4.rapportera iakttagelser och avvikelser av betydelse för patienterna till vårdgivare och vårdenheter. Styrning med regler 91 5.2Myndigheternas föreskrifter och allmänna råd Verksförordningen (1995:1322) behandlar myndigheternas förskrifter. Där stadgas bland annat att innan en myndighet beslutar föreskrifter eller allmänna råd enligt författningssamlingsförordningen (1976:725) skall myndigheten noga överväga om detta är den mest ändamålsenliga åtgärden. Myndigheten skall också utreda föreskrifternas eller de allmänna rådens kostnadsmässiga och andra konsekvenser samt dokumentera detta i en konsekvensutredning. Några statliga myndigheter som ger ut föreskrifter som berör hälso- och sjukvården är och . normgivningsverksamhet är omfattande. Enligt för- ordning (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. 4 får myndigheten meddela föreskrifter inom bl.a. områden som kvalitetssäkring av hälso- och sjukvård, tandvård samt omsorg om äldre och funktionshindrade, journalhantering steril- isering och transplantationer Dessutom skall meddela föreskrifter om vissa skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen, undantag från att en journalhandling som upprättas inom hälso- och sjukvården skall vara skriven på svenska, hur anmälningsskyldigheten enligt skall fullgöras samt koder för förskrivningsorsak enligt lagen om receptregister. I () publiceras före- skrifter och allmänna råd. För att undvika att de allmänna råden förlorar sin karaktär av rekommendationer om tillämpningen av en författning har valt att publicera även de allmänna råden i myndighetens författningssamling (1998b, 1998c). SOSFS består av två serier: Medicinalförfattningar SOSFS (M) och Socialförfattningar SOSFS (S). Gällande föreskrifter och allmänna råd inom hälso- och sjukvårdens område som utfärdat fram var 180. Däri ingår ett allmänt råd (cirkulär) som Medicinalstyrelsen utfärdat men, då myndigheten upphört, ansvarar för. tillkom totalt sju föreskrifter och allmänna råd. Bland annat tillkom föreskrifter och allmänna råd om anmälan av verksamheter på hälso- och sjukvårdens område (SOSFS 1998:13). har inga nya föreskrifter och allmänna råd utfärdats, istället har tre allmänna råd upphävts. 4 För en mer utförlig beskrivning hänvisas till denna förordning. 92 Styrning med regler har numera stramat upp arbetet med föreskrifter och allmänna råd bl.a. genom interna anvisningar i externa föreskrifter och allmänna råd, nr 57. Därutöver har intern information rörande arbetet med föreskrifter och allmänna råd givits ut som behandlar de regler och rekommendationer som gäller vid arbetet med föreskrifter och allmänna råd. En förteck- ning över gällande författningssamling (SOSFS) och allmänna råd, uppdelade efter ansvarig enhet, har sammanställt i den särskilda skrift- serien Allmänna råd från . Denna förteckning syftar bl.a. till att underlätta det löpande arbetet med översyn av föreskrifter och allmänna råd. Gränsdragningen mellan regelgivning och förmedling av informa- tion har tydliggjorts i samband med att SOSFS numera endast får innehålla föreskrifter och råd om tillämpning av enskilda författningar. Detta innebär en förändring jämfört med tidigare praxis där allmänna råd kunde innehålla såväl icke-författningsbundna riktlinjer och rekom- mendationer som annan kunskapsförmedling; t.ex. lagtext, motiv- uttalanden och rättsfallsreferat i kombination med egna kommentarer till hur verket anser att en bestämmelse bör tillämpas. har endast ett fåtal föreskrifter och allmänna råd tillkommit som är utformade i överensstämmelse med nu gällande interna före- skrifter. SOSFS innehåller därför fortfarande många föreskrifter och allmänna råd som inte är i överensstämmelse med regelverket. kommer flertalet av dessa att ersättas av kortfattade allmänna råd i SOSFS som skall samordnas med handböcker i serien . har påbörjat en översyn av de riktlinjer, rekom- mendationer m.m. som finns vid sidan av föreskrifter och allmänna råd (1998c). har även fått i uppdrag av regeringen () att efter samråd med och lämna förslag till åtgärder för att få bort onödig administration i hälso- och sjukvården. Socialstyreslen skall lämna förslag om hur icke ändamålsenliga regelverk och rutiner i hälso- och sjukvården centralt och regionalt skall kunna minska. 5.3Antal regler inom hälso- och sjukvårdens område Att det finns ett omfattande regelverk inom hälso- och sjukvården framgår inte minst av (dir. 1997:81) genom- gång av regelverket riktat mot kommuner och landsting. Tabell 5-2 bygger på si ffror hämtade ur betänkande Styrning med regler 93 (SOU 1998:105). Siffrorna är inte helt rättvisande då dels departe- mentsstrukturen förändrats och dels antalet lagar kan ha minskat eller ökat sedan betänkandet skrevs. Tabell 5-2 Antal regler som styr kommuner och landsting utifrån departementsområde Källa: SOU 1998:105, sid 38-93 Antalet regler som styr kommuner och landsting är flest inom Social- departementets kompetensområde. Av de 51 lagarna, 42 förordningarna samt 304 myndighetsreglerna så kan 34 lagar, 24 förordningar samt 185 myndighetsregler härledas till Hälso- och sjukvårdsområdet. Av de 185 myndighetsreglerna kommer 180 från och fem från (SOU 1998:105, sid 81). På sociallagstiftnings- området finns 16 lagar, 17 förordningar samt 27 myndighetsregler från , fem från RRV och tre från Alkoholinspektionen. följa lagar, förordningar, föreskrifter allmänna råd 5 är att de känner till att de finns, vilka som är relevanta för den egna verksamheten samt innehållet i dessa. 5 Som ovan angivits är de allmänna råden inte bindande. Däremot sker i praktiken tillsynen så att den som inte följer ett allmänt råd behöver motivera detta i termer av vetenskap och beprövad erfarenhet. 94 Styrning med regler kännas riktiga utifrån verksamheten, syftet med regeln måste kännas legitimt och framgå tydligt. Det har ett flertal nya vårdproducenter tillkommit, inte minst kommunerna, men också många privata vårdgivare. Dessa har inte haft en uppbyggd kunskap kring regleringen av hälso- och sjukvården. För patienter och anhöriga är det också viktigt att känna till de olika reglerna, och var de är tillämpliga. Inte minst i en situation där man känner sig illa bemött eller behandlad är det av vikt att tillgäng- lighet till regler, samt till information om hur dessa kan aktiveras är god. Patientnämnderna kan ses som ett stöd för patienter och anhöriga när det gäller kännedom om och tolkning av regler. Dessa har bl. a. till uppgift att hjälpa patienter att ta tillvara sina intressen gentemot hälso- och sjukvården. Lag (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område var första steget i arbetet med att göra regelverket tydligare och mer lättillgängligt. Efter förslag i kommitténs betänkande Patienten har rätt är en motsvarande översyn av HSL och regelverket i övrigt aviserad. har numerärt sett den mest omfattande norm- givningen. författningar finns samlade i Socialstyrel- sens författningssamling (SOSFS), vilken kan beställas från myndig- heten men också skickas ut till kommuner, landsting och myndigheter i ca 800 exemplar. Därutöver finns prenumeranter. Enligt uppgift från var antalet prenumeranter () 353 på SOSFS (S), 1730 på SOSFS (M) och 1593 på alla titlar/författningar. Delar av författningssamlingen, föreskrifter eller ändrin- gar av föreskrifter samt allmänna råd som gjorts , finns även att tillgå på webben i fulltext. Där finns även register över hela SOSFS. En komplikation med Internetversionen av SOSFS, förutom att författningar av tidigare datum ej finns i fulltext, är att ändringar i författningar som ursprungligen är tidigare än inte automatiskt innebär att hela författningen finns tillgänglig i fulltext, utan endast själva ändringen. En jämförelse kan göras med förändringar i författningar i RixLex 6; där ingår ändringen direkt i lagtexten som därigenom uppdateras. har gjort särskilda insatser för att göra verkets föreskrifter, allmänna råd samt rapporter och annan information tillgängliga för beslutsfattare, profession och andra mål- 6 I RixLex finns bl. a. svenska lagar och förordningar (SFS), propositioner och skrivelser, utskottsbetänkanden, motioner, kommittédirektiv m.m. Adressen till webbplatsen är Styrning med regler 95 Nytt från sänds gratis till verkets primära målgrupper och andra intresserade (ca 5000 st.). Detta brev innehåller notiser om aktuella beslut, utgivning, remiss- yttranden, konferenser m.m. kartlades genom telefonintervjuer i vilken utsträckning verksamhetschefer med flera i hälso- och sjuk- vården känner till föreskrifter med krav på kvalitets- system i hälso- och sjukvården samt om de tillämpas i verksamheten. Av de 1000 tillfrågade verksamhetscheferna, avdelningsföreståndarna och medicinskt ansvariga sjuksköterskorna hade sett Social- styrelsens föreskrifter om kvalitetssystem och hade läst hela eller det mesta av föreskrifterna. Verksamhetscheferna tillfrågades även om de inom sin verksamhet har dokumenterade rutiner, dvs. specificerade sätt att utföra en aktivitet inom åtta olika områden. Syftet var att få en uppfattning om i vilken utsträckning före- skrifter om kvalitetssystem tillämpas i praktiken. En stor del (59 - ) av de tillfrågade sa att de i mycket eller ganska stor ut- sträckning har dokumenterade rutiner för samtliga åtta områden med undantag för området som berörde nya metoder för diagnostik, vård och omhändertagande. Där hade dokumenterade rutiner. Det finns andra än staten som står för tolkningar och information om regler. T.ex. kan nämnas , och fackföreningar för vårdens yrkesgrupper som alla, på olika sätt, informerar om regler och tillsyn.