sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Kartläggningen av taxekonstruktionerna i QRYHPEHU bekräftar bilden att förbehållsbeloppet i ordinärt- och serviceboende minskat medan det skett en knappt skönjbar ökning vad gäller förbehållsbeloppet i särskilt boende där den boende får all mat via kommunen och förbehållsbeloppet därför inte skall räcka till kost (helinackordering). Enligt beräkningar av hushållsbudget är de sammanlagda hushållskostnaderna (räknade för en ensamstående äldre kvinna) ungefär oförändrade . Hänsyn har då tagits till livsmedel, kläder, hygienartiklar, möbler, husgeråd och för- brukningsvaror, TV-licens, dagstidning, telefon, hemförsäkring och fri- tid samt läkarvård och läkemedel (de sistnämnda beräknade till samma belopp som högkostnadsskyddet ). Ett oförändrat förbehålls- belopp mellan åren ger således ett bibehållet konsumtionsutrymme. Tabell 2 )|UEHKnOOVEHORSS I|U HQVDPERHQGH nU RFK lOGUH L RU GLQlUW ERHQGH UHVS VlUVNLOW ERHQGH PHG KHOLQDFNRUGHULQJ RFK NRVW 1:a kvartil = har sam- säbo, kost skall inte ma eller lägre belopp säbo, kosten skall median = det mittersta värdet 3:e kvartil: har samma Källa: HINK-95 och 97, enkät till landets kommuner om taxekonstruktioner resp 1997. har en specialbearbetning gjorts av SCB för utredningens räkning för att få jämförbara uppgifter mellan åren. 5.2.2Hänsyn till kvarboende make/maka resp yngre funktionshindrade En tredjedel av kommunerna hade fastställt särskilt belopp för NYDUERHQGH PDND PDNH. Vanligen har de fastställt det beloppet lika med socialbidragsnorm, övriga har högre belopp, varierande . Uppgifter saknas om situationen . 132 )|UEHKnOOVEHORSS hade ungefär var tionde kommun fastställt ett högre förbe- hållsbelopp för \QJUH IXQNWLRQVKLQGUDGH. drygt 3 700 . Enligt Svenska Kommunförbundets kart- läggning () hade ett hundratal kommuner ett särskilt förbe- hållsbelopp för yngre funktionshindrade i ordinärt- eller serviceboende. SCB:s enkät avseende taxesystemen visar att endast 38 kommuner hade högre belopp för yngre jämfört med äldre i ordinärt boende av totalt 252 kommuner som besvarat enkäten. 5.2.3Vad förbehållsbeloppet skall räcka till Som redovisades ovan konstaterades i propositionen 1992/93:129 att det kan skilja mycket mellan kommunerna vad kommunen menar att förbehållsbeloppet skall räcka till. Att så alltjämt är fallet framgår av sammanställning av SCB:s enkät . För äldre i ordinärt boende skall förbehållsbeloppet täcka kostna- derna för städning och tvätt i av kommunerna, föns- terputs i av kommunerna och tekniska hjälpmedel i . Vad gäller hälso- och sjukvård, tandvård och läke- medel skall förbehållsbeloppet täcka sådana kostnader i över 90 pro- cent av kommunerna. I särskilt boende är det ovanligare att förbehålls- beloppet skall täcka städning, tvätt och fönsterputs, liksom hjälpmedel och hushållsel. Figur 1 $QGHO NRPPXQHU GlU I|UEHKnOOVEHORSSHW VNDOO WlFND XWJLI WHU I|U I|OMDQGH NRVWQDGVSRVWHU L GHQ lOGUHV KXVKnOOVEXGJHW Källa: , Äldreuppdraget 1998:4 )|UEHKnOOVEHORSS 133 5.3Hur uppmärksammar kommunerna behov av jämkning? 5.3.1Summariska regler för avgiftsnedsättning anförde (1992/93:SoU12) att det vill understryka vik- ten av att kommunerna beaktar individuella behov när avgiftssystemet läggs fast och när avgifter i det enskilda fallet beslutas och Utskottet vill också starkt understryka att de nya reglerna inte får ges en schab- lonmässig tillämpning utan att det alltid prövas om en jämkning av av- gifterna bör göras med hänsyn till individens behov i det enskilda fal- let. genomgång av avgiftsreglerna 1996 visade att i ett riksrepresentativt urval om 85 kommuner hade fyra femtedelar av kommunerna fastställt riktlinjer för hur jämkning skall ske. De regler som kommunerna redovisade var dock i många fall summariska, och tog upp någon enstaka fråga eller angav kort att individuella hänsyn skall kunna tas efter prövning av tjänsteman eller i vissa kommuner av nämnden. Det framgick i regel inte av kommunernas riktlinjer vem som tar initiativet till att jämkning sker. Av skriftligt material och samtal med kommunerna framgick då att det normala var att den enskilde själv måste ta initiativ till att en utred- ning sker om avgiften kan jämkas eller ej. Den skriftliga information den enskilde fick från sin kommun i form av broschyrer och liknande gav oftast knapphändig information om rätten att få prövat om man har rätt att få avgiften nedsatt. I vilken mån muntlig information kompense- rade bristerna i den skriftliga informationen gick inte att uttala sig om. I SCB:s enkät ställdes frågan om en individuell prövning görs av individens ekonomiska situation i samband med att avgiften fastställs. Fyra femtedelar av kommunerna angav att de gjorde detta. Om detta är korrekt är det en avsevärd förbättring jämfört med situationen . Den enskilde skulle då inte be- höva begära jämkning, eftersom den individuellt satta avgiften är an- passad till hennes avgiftsutrymme. Det finns dock fog för att sätta vissa frågetecken för vad kommu- nerna avsett med sina svar på denna fråga. Över hälften av kommu- nerna använde taxerad inkomst, dvs. historiska uppgifter 6. kartläggning 1996 visade att få kommuner då hämtade in uppgifter om bostadskostnad. Än färre frågade den enskilde om hon har omfattande kostnader för sjukvård, tandvård eller liknande. Kun- skap om DNWXHOO inkomst och bostadskostnad är avgörande för att kom- 6 Taxor för vård och omsorg 134 )|UEHKnOOVEHORSS munen skall kunna sätta en avgift som inte inkräktar på förbehållsbe- loppet. Har kommunen inte dessa uppgifter kan man enligt min upp- fattning inte anse att kommunen tagit individuella hänsyn vid avgifts- sättningen. Många kommuner torde i sitt svar på SCB:s enkät syftat på förfarandet vid jämkning, inte på vad som görs när avgiften sätts. 5.3.2Var tredje person ligger under socialbidragsnormen när avgiften är betald Den i kapitel 4 redovisade undersökningen från om pensionärshushåll under norm 7 tyder på att det fanns stora brister vad gäller hur kommunerna uppmärksammade behov av att jämka avgifterna. Andelen hemtjänsttagare som låg års so- cialbidragsnorm när hyran var betald var det året . När äldreomsorgsavgiften var betald kom ytterligare av hushållen som hade hemtjänst under norm, och fler hushåll kom mycket under norm. En tredjedel av hemtjänsttagarna hade alltså mindre än socialbidragsnormen kvar när äldreomsorgsavgiften var be- tald. När hänsyn även tas till kostnader för öppen hälso- och sjukvård samt läkemedel stiger andelen under norm med ytterligare tre procent- enheter, till av alla hushåll med hemtjänst. I sjukhem, ålderdomshem och gruppboende, där den boende betalar avgift såväl för mat som för vård och omsorg hamnade av de boende i åldersgrupperna 66–under norm. I den äldsta ålders- gruppen, och uppåt, som utgör mer än hälften av de boende, låg under norm efter att ha betalat hyra, avgift för mat och av- gift för vård och omsorg. är beräknad så, att från socialbi- dragsnormen () har dragits en genomsnittlig avgift för kosten, . har således beräknats till , vilket som framgår av tabell 2 ovan ligger rätt nära medianen för förbehållsbe- loppet i landets kommuner. 7 Äldreuppdraget 98:3, Äldrehushåll under socialbidragsnormen )|UEHKnOOVEHORSS 135 Figur 2 $QWDO KXVKnOO PHG KHPWMlQVW XQGHU UHVS |YHU VRFLDOEL Före avgifter: från disponibel inkomst har dragits bostadskostnad och socialbi- dragsnormen 1995 (). Äo-avgift: även avgift för äldre- och handikappomsorg har dragits bort äo+sjukv/läkemedel: såväl avgifter för äldre och handikappomsorg som utgifter för öppen hälso- och sjukvård och läkemedel har dragits ifrån. Källa: SCBs Hinkundersökning, bearbetad för , Äldreu ppdraget 1998:3 136 )|UEHKnOOVEHORSS Figur 3 $QWDO KXVKnOO PHG KHPWMlQVW XQGHU VRFLDOELGUDJVQRUP HIWHU KXU P\FNHW KXVKnOOHW NRPPHU XQGHU QRUP Källa: SCBs Hinkundersökning, bearbetad för , Äldreuppdraget 1998:3 Skälen till att personer som ligger knappt över socialbidragsnorm de- biteras en avgift som innebär att de kommer under norm, liksom att äldreomsorgstagare som ligger under norm betalar avgift så att de kommer ännu mer under norm kan vara flera, här redovisas några ·kommunen har inte uppmärksammat den knappa ekonomin ·den enskilde har ett kapital och bor i en kommun där jämkning inte medges om man har förmögenhet överstigande visst belopp ·den enskilde vill inte begära jämkning Kommunerna saknar vid avgiftssättningen ofta uppgift om de fakta som är nödvändiga för att bedöma om jämkning erfordras, dvs. nettoin- komst, nettobostadskostnad och andra särskilda kostnader, t.ex. hälso- och sjukvård, läkemedel, tandvård. Sannolikt är därför det förstnämnda skälet det vanligaste. Det andra skälet, att det finns förmögenhetsgräns, är en faktor som blivit vanligare . I knappt en fjärdedel av kommunerna hade omsorgstagare som bor i ordinärt boende inte rätt att få avgiften nedsatt om förmögenheten överstiger viss nivå. SOU 1999:33 )|UEHKnOOVEHORSS 137 terligare påverkar förmögenheten rätten till jämkning på annat sätt. Det finns inga uppgifter om i vilken mån den enskilde avstår från att begära avgiftsnedsättning därför att man inte känner till sina rättigheter, eller för att man vill göra rätt för sig och är van att betala de räkningar man får. Man kan jämföra med det mycket ringa antal äldre som söker socialbidrag. Att söka bidrag eller begära nedsättning av avgift är varken det första eller andra den äldre kommer att tänka på eller gör. Som redovisades i kapitel 4 i avsnittet Avstår äldre från att söka hjälp förekommer det att äldre hellre avstår från att efterfråga den hjälp han eller hon anser sig behöva än att söka jämkning. 5.4Är förbehållsbeloppens nivåer för låga? 5.4.1Vad är tillräckliga medel Det finns inga objektiva mått på vad som är tillräckliga medel. Det som för ett pensionärshushåll kan upplevas som goda levnadsvillkor kan upplevas som en kraftfull inskränkning i levnadsvanorna av en an- nan. Ett skäl till detta är helt enkelt att olika hushåll vant sig vid olika utgiftsnivåer. Det kan också bero på vilka kostnader man inte kan und- vika. Att bo i ett hus med alla lån betalda och alla möbler köpta är en annan situation än om man av ålder och hälsoskäl måste flytta till en modern, och dyr, lägenhet och förnya sitt möblemang. Att vara bero- ende av hjälp med det mesta, inte kunna ta sig någonstans utan färd- tjänst, behöva köpa mycket färdiglagad mat etc är något helt annat än att kunna klara det mesta på egen hand. Det är således inte helt lätt att besvara frågan om de förbehålls- belopp som är de gängse i landets kommuner ger rimliga levnads- villkor. Det kan därför finnas skäl att först se vad berörd myndighet, , gjort för bedömningar för ålderspensionärer resp yngre Den nivå många kommuner hade valt i VlUVNLOW ERHQGH PHG ´KHO LQDFNRUGHULQJ´, att den boende skall förbehållas lägst av folkpension och pensionstillskott, ansåg vid sin upp- följning 1993/94 alltför låg. Den ger en lägre privatekonomisk stan- dard än rekommenderade socialbidragsnorm anpassad 8 Äldreuppdraget 98:4, Kommunernas avgiftsregler för äldre- och handikappomsorg 138 )|UEHKnOOVEHORSS till de förhållanden som gäller i boendeformer med helinackordering. har samma bedömning i kartläggningen av taxesyste- men i november 1997.10 På samma sätt har i sin uppföljning av avgifterna 1996 diskuterat nivån på förbehållsbeloppet för personer med KHPWMlQVW L VlUVNLOW ERHQGH förbehållsbelopp knyta an till socialbidragsnorm, som ju är tänkt som ett skyddsnät vid mer kortvariga perioder av inkomstbortfall eller liknande. Det skall vara möjligt att leva ett så aktivt liv som hälsa och krafter medger, och det är också nödvändigt att beakta att den som har hemtjänst vanligen har utgifter för hälso- och sjukvård och färdtjänst, vilka kan uppgå till betydande belopp. I DOOPlQQD UnG 1998:1 (SOSFS 1998:1) skriver att Enligt uppfattning bör stödbehovets varaktighet också påverka bedömningen av vad den enskilde bör förbehållas för sina personliga behov. Försörjningsstöd är tänkt som ett sista skyddsnät och tillfälligt stöd vid mer kortvariga perioder av in- komstbortfall eller liknande. Behovet av hjälp i hemmet eller annan vård för äldre och funktionshindrade är dock vanligen inte tillfälligt. Vissa personer kan vara beroende av sådana insatser under flera de- cennier. För fastställande av förbehållsbelopp kan därför försörj- ningsstödets nivå inte betraktas som relevant. IXQNWLRQVKLQGUDGHV PHUNRVWQDGHU konstaterades att hade vad utredningen kallade för dolda merkostnader. I sex fall av tio kompenserades dessa inte fullt ut av handikappersättning eller andra bidrag. För drygt var tionde översteg denna merkostnad . 12 Liknande slutsatser dras av DHR i studien handikappersättningsprojektet. Få kommuner har, som redovisats ovan, fastställt högre förbehållsbelopp för yngre funktionshindrade. har i båda sina uppföljningar av avgifterna (1994:1 och 1996:6) påpekat att det är oacceptabelt att så få kommuner lagt fast högre förbehållsbelopp för yngre personer eller på annat sätt angivit att särskild hänsyn skall tas till dem. Av 98:4 framgår att det inte blivit några nämnvärda förbättringar. 9Socialstyrelsen följer och utvärderar 1994:1 10Äldreuppdraget 98:4, sid 7 11Äldreomsorgens avgifter; följer och utvärderar 1996:6 12Avgiftsutredningen, SOU 1995:35, sid 208 ff )|UEHKnOOVEHORSS 139 5.4.2Försörjningstödet ingen vägledning när förbehållsbeloppet beräknas Den så kallade riksnormen för försörjningsstödet är en miniminivå av- sedd att täcka tillfälliga inkomstbortfall. Den av re- kommenderade socialbidragsnorm som gällde fram till och med sep- tember 1996 var för en ensamboende . I den nya bruttonormen som infördes exkluderades möbler och husgeråd samt läkarvård och tandvård. Den nya bruttonormen för en ensamboende var då . I riksnormen för försörjningsstöd har även hus- hållsel och hemförsäkring exkluderats. för ensamboende är . I rätten till bistånd ingår i schablonen (riksnormen) livsmedel, kläder/skor, lek och fritid, hälsa/hygien, förbrukningsvaror samt dags- tidning, telefon och TV-licens. Inom försörjningsstödet kan den en- skilde vidare, efter behovsprövning, erhålla bistånd med hushållsel, arbetsresor, läkarvård och akut tandvård, glasögon, A-kassa/fackavgift och hemförsäkring. Utanför försörjningsstödet, och därmed utanför det som kan prövas via förvaltningsbesvär, ligger annat ekonomiskt stöd som t.ex. möbler/husgeråd/TV m.m., rekreation/semester, omfattande tandvård samt avgift för barnomsorg och hemtjänst. Att utgå från denna typ av norm vid bedömningen av vad den en- skilde skall ha kvar när avgiften är betald är inte adekvat. Den är tänkt för kortare perioder, och som en grundtr ygghet vid inkomstbortfall eller låga inkomster. Många pensionärer är levnadskonstnärer och goda hushållare. Det är dock knappast möjligt för någon att inom den ramen klara att t.ex. spara till en resa, gå på teater och bio, köpa presenter till barnbarnen eller vad som för den enskilde individen är en central del av livet. Det finns en mytbildning att äldre som har äldreomsorg har slutat leva. En bild målas upp av en mycket vårdbehövande person som inte utan hjälp tar sig ur sin sjukhemssäng, okontaktbar för alla utom för några enstaka i personalen. En majoritet av de äldre som har äldreom- sorgsavgifter har dock kostnader som vilka andra pensionärshushåll som helst. Kostnaderna kan till och med vara högre, inte bara på grund av avgifterna. Bland skälen för detta är de merkostnader som uppstår när man blir beroende av att köpa mer färdiglagad mat, kanske i form av matlådor från kommunen, ta färdtjänst i stället för att promenera eller åka kollektivt, behov att förnya sin hemutrustning för att passa när funktionshindren tilltar, behöva betala för fönsterputs när man tidigare kunde putsa fönstren själv etc. Uppräkningen kan göras betydligt längre. 140 )|UEHKnOOVEHORSS När lagstiftaren talar om rimliga ekonomiska villkor måste detta ställas i relation dels till hur man kunnat leva innan man på grund av ålder och sjukdom blir beroende av äldreomsorg, dels till andra äldres ekonomiska situation. Det är därför inte adekvat att jämställa de nivåer som gäller när ekonomiskt stöd skall betalas ut med vad den enskilde bör ha kvar när avgiften för äldre- och handikappomsorg är betald. Det är nödvändigt att finna andra riktvärden. 5.5.1Olika sätt att skydda den enskilde mot för höga avgifter Det kan finnas flera olika sätt att skydda den enskilde mot så höga av- gifter att hon inte har tillräckliga medel kvar. Bland tänkbara metoder kan nämnas ·Lågt tak för avgiften ·Utbildning och dialog mellan kommunerna. ·Fast belopp som anger hur högt förbehållsbeloppet skall vara. ·Riktvärde för hur resp kommun skall gå tillväga vid beräkningen av sitt förbehållsbelopp. Ett förslag att undvika problemen med utformningen av förbehållsbe- lopp har varit att fastställa ett tak för avgifterna som är så lågt att flertalet pensionärer, även de som enbart har en inkomst som svarar mot folkpension och pensionstillskott, skall kunna klara den. Som redovisats ovan har dock många äldre en knapp ekonomi, och uppskattningsvis var tionde äldreomsorgstagare betalar ingen avgift därför att kommunen bedömt att hennes ekonomi inte medger det. Även ett lågt tak kan därför vara för högt, och, om det skulle infö- ras, behöva kompletteras med ett förbehållsbelopp för att ge den en- skilde tillräckligt skydd mot för höga avgifter. Jag anser därför inte att detta utgör tillräckligt skydd. )|UEHKnOOVEHORSS 141 En annan möjlighet som nämnts är ökad utbildning till kommunerna och mer dialog mellan såväl förtroendevalda som de som handlägger avgiftsfrågor i kommunerna. Detta skulle, har det hävdats, kunna öka kunskapen om vad som är ett rimligt förbehållsbelopp och hur den en- skildes rättssäkerhet skall kunna stärkas. Utan att tumma på det kom- munala självstyret skulle man därmed kunna minska olikheterna mellan kommunerna. kom det första informationsmaterialet från , och publicerades två rapporter från . Olika aktörer ordnade konferenser. kom med ny rapport, och på- började en kartläggning som publicerades . /98 har publicerat flera utredningar med anknytning till ämnet. /höll Socialsty- relsen och regionala konferenser om av- gifterna, till vilka alla landets kommuner bjöds in. Det finns inget som ger vid handen att den femåriga process med utbildning och dialog som pågått gett önskat resultat. Min bedömning är därför att det krävs en ökad tydlighet från lagstiftarens sida. Det centrala är härvid att säkerställa den enskildes skydd mot för höga av- gifter. ´/LND I|U DOOD´ Ett ytterligare förslag som funnits med i debatten har varit att införa ett enhetligt belopp för förbehållsbeloppet för hela landet. Detta är dock inte okomplicerat. Det finns en relativt stor variation mellan kommu- nernas förbehållsbelopp inte bara vad gäller beloppen utan även vad det skall räcka till. I vissa kommuner är t.ex. all hemsjukvård , oavsett om man bor i ordinärt eller särskilt boende, i andra kommuner skall den enskilde klara utgifter för hemsjukvård via högkostnadsskydd. I vissa kommuner ingår städning, fönsterputs, snöskottning, gräsklippning etc. i den kommunala , i andra kommuner är detta i varierande grad tjänster man får betala privat via sitt förbehållsbelopp. Vad som skall täckas av förbehållsbeloppet varierar även beroende av boendeform. I särskilt boende där kosten debiteras som avgift har de boende vanligen lägre kostnader för t.ex. möbler och husgeråd än i or- dinärt boende och i särskilda boendeformer av typ . Däremot är kostnaderna betydligt högre för maten jämfört med om man själv 142 )|UEHKnOOVEHORSS kan laga till sin mat i sin egen bostad. Hur kostnadsbilden ser ut varie- rar dock såväl mellan kommunerna som mellan olika särskilda boende- former i samma kommun. Om ett enhetligt belopp införs för förbehållsbeloppet skulle det kräva en detaljerad reglering av i resp kommun för att upp- nå enhetlighet i vad som täcks av avgift resp ska bekostas med förbe- hållsbeloppet. Dessutom skulle kommunerna som har högre nivåer bli tvungna att sänka sitt belopp. Ett enhetligt belopp kan också vara svår att förena med behovet av att anpassa förbehållsbeloppet till den individuella situationen. Min bedömning är att ett av eller regeringen fastställt en- hetligt belopp för hela landet inte är lämpligt eller ens praktiskt han- terbart. En modell som innebär en mer flexibel norm har jag valt att kalla ULNW YlUGH´. Det kan ses som en avvägning mellan behovet av tydlighet och nödvändigheten av att kunna göra lokala och individuella anpassningar. Den ger tydligare styrning av kommunerna. Modellen kan jämföras med riksnormen i försörjningsstödet. blir en sådan reglering mer flexibel, och kan bättre anpassas till de skilda strukturer som finns för vad som ingår i , hur man betalar för mat och service i särskilda boendeformer och andra skillnader mellan kommunerna. Kommunerna skall kunna anpassa sitt förbehållsbelopp uppåt eller neråt beroende av vad den enskilde behöver täcka med sitt förbehålls- belopp och vad hon får via , hur hon betalar för sin mat (helt eget hushåll, färdiglagad mat genom kommunen, helinackorde- ring) etc. Kommunerna skall vidare kunna ha högre, men inte lägre, nivå än vad som följer av riktvärdet. 5.5.2Anpassning till skälig levnadsnivå i bostadsstödet för pensionärer Som redan konstaterats är försörjningsstöd och socialbidragsnorm inte adekvata att jämföra med när hänsyn skall tas till vad den enskilde skall ha kvar när äldre- och handikappomsorgsavgiften är betald. Vid be- dömningen av vilken nivå som är lämplig för förbehållsbeloppet är det önskvärt att knyta an till beslut som redan tagit vad gäller skälig levnadsnivå. Närmast till hands ligger då bostadsstödet för äldre. )|UEHKnOOVEHORSS 143 Som ett komplement till bostadsstödet för pensionärer, , inför- des 1991 ett särskilt bostadstillägg (SKBT), som helt var statligt finan- sierat. Skälet att det infördes var skatteomläggningen detta år, som bl.a. innebar kraftigt höjda hyror. ville undvika att pensionärer skulle bli beroende av socialbidrag. RFV skulle på regeringens uppdrag fastställa skälig levnadsnivå och skälig bostadskostnad (tak för vilken hyra som berättigar till SKBT). SKBT utgick utan särskild ansökan om en pensionär med KBT kom under sin kommuns socialbidragsnorm. Om denna norm understeg So- cialstyrelsens rekommenderade norm skulle norm gälla. När bostadsstödet för pensionärer blev en statlig angelägenhet, och det nya bostadsstödet för pensionärer () infördes behölls systemet med ett särskilt bostadstillägg, SBTP, med i huvudsak samma regler som . I regeringens proposition Vissa ekonomisk-politiska åtgärder (prop 94/95:25) skriver regeringen att Det allvarliga statsfinansiella läget fordrar stora besparingar i statens utgifter. Enligt vår åsikt är det trots detta angeläget att skydda och förbättra situationen för de pensionärer som har små ekonomiska marginaler. Regeringen anser därför att den nivå för skälig levnadsnivå som tillämpas vid beräkning av SBTP bör höjas av basbeloppet – – – 13 Det på så vis fram- räknade beloppet var en kompromiss mellan önskan om en höjd stan- dard för de sämst ställda pensionärerna och det ekonomiska utrymme som fanns för reformer. I budgetpropositionen detta år (prop 94/95:100, bilaga 6) föreslog regeringen att procentsatsen av basbeloppet för skälig levnadsnivå skulle regleras genom ett tillägg i lagen om bostadsstöd (BTPL). För- slaget biträddes av socialförsäkringsutskottet (SfU 1994/95:10) och beslutade om ett tillägg i 7 § BTPL, att gälla från . Eftersom det således finns en av fastlagd skälig levnads- nivå ser jag det som lämpligt att samma nivå används i andra likartade sammanhang, såsom vid bestämmande av tillräckliga medel som skall förbehållas den enskilde. Lämpligen kan detta ske genom att rege- ringen föreskriver denna nivån som riktvärde för förbehållsbeloppet. Detta förslag innebär följande riktvärde för ensamboende resp sammanboende: 13 /95:25 sid 38 144 )|UEHKnOOVEHORSS Tabell 3 5LNWYlUGH PHG OHGQLQJ DY VNlOLJ OHYQDGVQLYn HQOLJW %73/