sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — SÂ lnge som medborgarnas kritik och ironi uttrycker en miss- tnksamhet mot makthavare och en bengenhet att inte ta etablera- de auktoriteter fˆr givna torde det vara rimligt att se detta som en viktigt demokratisk egenskap. Men pÂ och co:s chattsida slog kritiken ofta ˆver i indignation och cyniskt fˆrakt. Denna kri- tik uttryckte ingen tilltro till demokratiska processer och kollektivt politiskt handlande utan i stllet ett fˆrakt fˆr politiken, men ocksÂ populistiska och odemokratiska (t.ex. rasistiska och kvinnofˆrned- rande) vrderingar. Dessa uppfattningar fick inte alltid stÂ oemot- sagda men de utgjorde ett starkt inslag pÂ chattsidan. Hr fˆljer ett exempel pÂ hur politiker kommenterades pÂ hem- sidan. I ett program refererade ett uttalande av som i en fˆrelsning pÂstods ha sagt att enda skillnaden mellan Gˆran och r att r man och tjockare. Gsterna pÂ redaktionen diskuterade om detta var ett trf- fande och roligt personangrepp eller inte. PÂ och co:s hemsida kommenterade man pÂ bl.a. fˆljande stt: ñGˆran r inte tjock han r bara uppblÂst. ñJag tror att Gˆran fattade fˆr sent att han satt i regeringen. Han trodde att han kunde agera som en kommunalpolitiker i . Stick tillbaka och fiffla i . ñFeta har mÂnga stora mn varit men det r inte mÂnga som varit sÂ dumma som Gˆran och kommit till den stllning dr han sitter. Sossarna fˆr en hˆgerpolitik ñSossarna fˆr ingen hˆgerpolitik. De fˆr ingen politik alls. De har tap- pat sin ideologi. ñVi i vill inte ha honom tillbaka. Hr i finns fˆr mycket pengar att gˆra av med. Det r bttre att vi lgger ut honom pÂ hela och lÂter honom fˆrstˆra allt och inte bara idyllen . Den misstro och fˆrakt som riktades mot politiker och det politiska systemet r naturligtvis inte skapad av det enskilda programmet. I mÂnga fall r det dock tydligt att publikerna inspireras av det stt pÂ vilket politiken togs upp i programmet (men i programmet fanns TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN vanligen olika Âsikter). Vissa tittare hyllade t.o.m. fˆr hans îhÂrda kommentarer till dumma politikerî (som en av chattarna ut- tryckte det). Fiske (1989, 1992) tycks ha rtt nr han argumenterar fˆr att populrjournalistiken kan inspirera sina publiker till det han kallat îthe pleasure of disbeliefî. Chattarna roades uppenbarligen av att misstro och raljera ˆver politiker och andra auktoriteter. Men vÂr studie ger ocksÂ stˆd fˆr de som kritiserat Fiske och framhÂllit att denna misstro, och det motstÂnd som den uttrycker, inte alls behˆ- ver vara positivt ur ett demokratiskt perspektiv (Kellner 1995). Nr misstron slÂr ˆver i cyniskt fˆrakt, populism och odemokratiska vrderingar blir den i stllet ett uttryck fˆr demokratins problem. TV-tittande r en komplex social praktik som pÂverkas av en rad delvis motsatta tendenser. TV-tittande kan skapa politiskt engage- mang men ocksÂ likgiltighet, sÂvl aktiva och kritiska som passiva och okritiska tittare. Televisionen kan dra in sina publiker i politiska och moraliska frÂgor med global rckvidd, men kan dra bort publikerna frÂn arenor fˆr offentlig politisk debatt genom att tilltala medborgarna i rollen som ÂskÂdare hnvisade till hemmets avskildhet. Televisionen r en del i ett massmediesystem som bidra- git till att medborgarna sannolikt r mer uppdaterade och vl- informerade om politiska hndelser n tidigare. Men televisionen spelar en aktiv roll i reproduktionen av dominerande ideo- logier och maktfˆrhÂllanden. Televisionen kan inspirera till ironi och sund misstnksamhet mot etablerade auktoriteter men kan ocksÂ bidra till cynism och fˆrakt. TV-tittande kan som publikroll vara bÂde ett hot och en resurs i det demokratiska samhllet. Det r inte antingen eller utan bÂde och. (1999) Politik, identitet, internet: mˆjligheter och risker i ntverkssamhllet. (Uppsats presenterad vid 14:e nordiska konferensen fˆr medie- och kommunikationsforskning) Ang, I. (1985) Watching : Soap Opera and the Melodramatic Imagination. Ang, I. (1991) Desperately Seeking the Audience. Baudrillard, J. (1983) In the Shadow of the Silent Majorities. Baudrillard, J. (1992) Selected Writings. (1979/1984) Distinction. A Social Critique of the Judgement of Taste. (1998) Om televisionen. Castells, M. (1998) Ntverkssamhllets framvxt. (1992) îRuses de Guerre: Baudrillard and Fiske on Media Receptionî. Journal for the Theory of Social Behaviour. 22: 227ñ 238 Corner, J. (1995) Television Form and Public Adress. Corner, J. (1996) îReappraising Reception: Aims, Concepts and Methodsî, i J. Curran & M. Gurewitch (eds.) (1988) îBerttande och betydelser i TV-nyheterî, i , U. (red.) Forskning om Journalistik. Gˆteborg: Nordicom, (1992) îIntroductionî, i P. . Sparks (red.) Journalism and Popular Culture. (1995) Television and the Public Sphere. Citizenship, Democracy and the Media. , H. och Enstad, A. (1999) îNya medier ñ nya kommu- nikationsmˆjligheterî (i en kommande antologi frÂn huma- nistiska institutionen, ÷rebro univeristet) Ekstrˆm, M. & , G. (1996) Det iscensatta talet pÂ TV. Aktualitetsprogram i det svenska TV-mediet. ÷rebro: ÷rebro universitet TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN Ekstrˆm, M. & , G. (1998) Avslˆjande journalistik och underhÂllande dramatik. En fallstudie av programmet Striptease. ÷rebro: ÷rebro universitet Ekstrˆm, M. & , G. (1999) îDen medialiserade politikens paradoxerî, Nordicom Information (kommande) Ekstrˆm, M. (1996) îThe Validity of TV Journalism. Theoretical Starting Points for Critical Journalism Researchî. Ekstrˆm, M. (1997) TV-journalistikens intentioner och publikens reaktioner: En fallstudie av programmet Svart eller vitt. ÷rebro: ÷rebro universitet Ekstrˆm, M. (1998) îAttraktionens TV-journalistikî. (1990) Svenska valkampanjer 1866ñ1988. Fallows, J. (1996) Breaking the News. How the Media Undermine American Democracy. Fiske, J. (1989) Reading the Popular. Fiske, J. (1992) îPopularity and the Politics of Informationî. I: P. och C. Sparks (red. ), Journalism and Popular Culture. Gamson, W. (1992) Talking Politics. Garnham, N. (1997) îOn the Cultural Industriesî, i P. (red.) Habermas, J. (1984a) The theory of Communicative Action. Habermas, J. (1984b/1962) Borgerlig offentlighet. , och , L. (1999) Massmedier. En bok om press radio och TV. Hjarvard, S. (1995) Nyhedsmediernes rolle i det politiske demokrati. (1998) îSmakernas begrnsade frihet: Om kulturindustrins makt ˆver sin publikî Sociologisk Forskning 35: 7ñ32 (1986) Making of the News. Kellner, D. (1990) Television and the Crisis of Democracy . Kellner, D. (1995) Media Culture. , S. och Lunt, P. (1994) Talk on Television. Lˆwander, B. (1997) Rasism och antirasism pÂ dagordningen. Studier av televisionens nyhetsrapportering i bˆrjan av . McCombs, M. (1998) îNews Influence on Our Pictures of the Worldî, i m.fl. (red.) Approaches to Audiences. (1994) Market-Driven Journalism. Mediebarometern 1997 (1998) : radio, publik och programforskning (1992) Television, Audiences and Cultural Studies. (1996) Representing Reality. Roscoe, J. m.fl. (1995) îThe Television Audience: A Reconside- ration of the Taken for granted Terms , Social and . Scanell, P. (1989) îPublic Service Broadcasting and Modern Public Lifeî, Media, Culture and Society 11:134ñ66 Silverstone, R. (1990/1998) îTelevision and Everyday Life: Towards an Anthropology of the Television Audienceî, i m.fl. (red.) Approaches to Audiences. (1995) Understandning Media Culture. (1995) The Media and Modernity. (1991) Racism and the Press. (1974) Television: Technology and Cultural Form. TV-debatter som demokratiskt forum? Tio direktsända program med livliga debatter, engagerande ämnen, färgstarka gäster, drabbade och makthavare. Citatet ovan är hämtat från TV-programmet hemsida.1 I den här uppsatsen är det just TV-debattprogram, som behandlar aktuella och samhällsrelevanta frågor och vars aktiva deltagare består av såväl officiella representanter som representanter för allmän- heten, som kommer att stå i fokus. Denna typ av diskussions- och debattprogram i TV har nämnts som ett nytt potentiellt demokratiskt forum där allmänheten kan göra sin röst hörd och utmana makten i direkta samtal. Med utgångspunkt i detta kommer jag att beskriva och analysera innehåll, deltagarstrukturer och inter- aktionsmönster i ett antal svenska TV-debattprogram, med för- hoppning om att kunna problematisera deras demokratiska möjlig- heter och begränsningar.2 Jag frågar mig dels hur man belyser sam- hällsproblem i dessa program, dvs. hur tar sig dessa livliga debatter och engagerande ämnen uttryck? Dels frågar jag mig hur re- presentanter för olika samhällsgrupper kommer till tals i program- men, dvs. vilket deltagande är möjligt för de färgstarka gästerna, de drabbade och makthavarna? Huvudfrågan handlar om på vil- ket sätt och i vilken mening dessa program kan anses demokratiska och/eller hur de kan anses bidra till demokratin. Uppsatsen disponeras på följande sätt: Inledningsvis presenteras några mycket kortfattade utgångspunkter för min syn på medier och demokrati. Därefter följer ett avsnitt om diskussions- och sam- talsprogram i TV. Avsnittet redovisar dels olika subgenrer och dels redovisas den tidigare (amerikanska och brittiska) forskning som sett såväl demokratiska möjligheter som risker i dessa program. Sedan behandlas de svenska programmen i undersökningen. Först beskrivs programmens allmänna förutsättningar. Därpå följer själva analysen av programmens uppbyggnad och deltagare, sett ur både TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM programmakarnas och gästernas perspektiv. Sist följer så en avslu- tande diskussion kring debattprogrammens demokratiska potentia- ler, både utifrån analysen av de svenska programmen och utifrån den tidigare (utländska) forskningen. Medier och demokrati – några utgångspunkter I västerländska samhällen som vårt används ofta demokrati för att referera till medborgarnas rättigheter och skyldigheter. Folkets vilja, uttryckt genom representation, samtycke och deltagande, spelar en central roll för att legitimera en demokrati. En öppen och livaktig relation mellan beslutsfattare och medborgare är avgörande för att demokratin ska fungera. Det innebär också att (den representativa) demokratin förutsätter, och till stor del handlar om, olika former av kommunikation. Denna kommunikation har tagit sig många olika uttryck och utspelats på skiftande platser, men sker onekligen allt mer av samhällsdebatten och de viktiga politiska mötena i massmedierna. Flera forskare (t.ex. van Dijk 1991, och 1996) menar också att vi får det mesta av vår (särskilt politiska) kunskap genom medierna. TV-mediet, som intar en självklar plats i de flesta människors vardag, utgör kanske en särskilt betydelsefull faktor i detta sammanhang. För att nå ut med sina budskap är det nödvän- digt för beslutsfattare och samhällsdebattörer att ha tillgång till me- dier. För medborgarna är det likaledes nödvändigt att ha tillgång till medier för att kunna följa med i, ta ställning till och delta i aktuella frågor. är medierna själva i behov av tillgång till olika ty- per av deltagare för att kunna arrangera intresseväckande debatter. Men mediernas återgivning av samhällsfrågor och samhällsdebattö- rer innebär inte en enkel och oproblematisk överföring av kunskap, mening och förståelse. I stället är det uppenbart att all mediering måste innebära olika former av (ur)val och perspektiv. Medierna (i form av dess olika ägare, redaktioner, journalister osv.) har ett stort inflytande när det gäller vad som anses som viktiga ämnen och hur de presenteras och i fråga om vem eller vilka som får tillgång till medierna och hur de tillåts delta. Medierna kan därför ses som både en arena för samhällsdebatt och en aktiv aktör i det offentliga sam- talet, dvs. de både förmedlar och bidrar till att formulera politiska och moraliska värderingar. TV-debatter och andra samtalsprogram Intresset för samtals- och diskussionsprogram i TV (jfr engelska Talk shows) som en etermediagenre värd vetenskaplig text-, sam- hälls- och kulturanalys är en sentida utveckling.3 Att prat- och diskussionsprogram i TV är en svårdefinierad genre verkar de flesta forskare vara överens om (se t.ex. Munson 1992, 1985) och förslagen på hur de kan delas in i underavdelningar är många (1994, Bruun 1994, Leurdijk 1997, 1997). Ett mycket generellt kriterium torde dock vara; en (eller flera) programledare som talar med (en eller) flera personer (i en studio). Men är inte alla program där man samtalar ett diskussions- eller pratprogram, eftersom samtal förekommer i så gott som alla program. Det är knappast heller program där man en- bart samtalar. Många av de program som kallas Talk shows innehål- ler t.ex. musikunderhållning (t.ex. ) och modeupp- visningar (t.ex. Oprah ). Kanske kan prat- och diskussions- program därför karakteriseras som program där man i huvudsak samtalar, oftast om ett visst ämne/område. De flesta av dessa pro- gram sänds också direkt eller är inspelade utan omtagningar. Inte sällan är det också en relativt stark fokusering på den (mer eller mindre) kända programledaren. När man studerar de faktiska pro- gram som lever upp till dessa definitioner finner man emellertid ett antal olika programtyper, som utmärks av vissa skillnader. Utan att göra anspråk på en heltäckande redovisning skulle dock några grundläggande skillnader mellan olika programtyper kunna listas enligt deras relation till typ av samtal, ämnesinnehåll och typ av deltagare4. När det gäller det sätt som man samtalar på, kan man t.ex. skilja på intervjuprogram (t.ex. ), debatt- eller diskussionsprogram (t.ex. Svar Direkt) och program med en mer informell samtalsstil (t.ex. , Tete-a-tete). Ett annat sätt att skilja olika program från varandra är genom den typ av ämnen som behandlas (även om många program består av en kombination av t.ex. journalistiska och underhållande element). En grundläggande skillnad skulle då vara den mellan program inriktade på personer (t.ex. , ) respektive program inriktade på olika ämnen (de flesta). I finns en relativt tydlig uppdelning mellan program inriktade på nyhetsanalys eller politisk analys, pro- gram inriktade på underhållning och de program som kallas social issue talk show (t.ex. Oprah ). De senare sänds oftast och dess innehåll berör sociala problem (t.ex. droger) eller TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM privata angelägenheter som anses aktuella och socialt relevanta (t.ex. könsbyte). Denna (sub)genre har dock delvis förändrats på 1990- talet. Ämnena har blivit mer inriktade på interpersonella konflikter, konfrontation, känslor och sex. Inga ämnen är tabu, i stället efter- strävas chock och provokation. Man har kallat denna typ av program för bizarr talk (exempel på denna typ av program är t.ex. ). Många av de amerikanska underhållnings- och social issue-pro- grammen sänds också i . När det gäller svenska program finns dels program som diskuterar nyhetsrelaterade, samhällsrele- vanta och politiska frågor (Speciellt, Efter 7, Svar Direkt osv.). Dels finns program som tar upp mänskliga relationer (, , , Mänskligt m.fl.). Möjligen skulle man kunna säga att Mänsk- ligt i viss mån motsvarar bizarr-talk-trenden i genom sin in- riktning på sexuella avvikelser etc. Däremot är det svårare att se några program som direkt motsvarar social issue-typen (t.ex. Oprah ). Det finns också program som bygger på kändisar och underhållning (t.ex. , , , ). Till detta kan läggas s.k. konsumentmagasin, vilka utgör ett blandformat med intervjuer eller samtal, korta diskussioner och presentationer kring konsumentfrågor som mode, trädgård, matlagning osv. (t.ex. hus, Hemma, Livslust). I det svenska utbudet finns också diskussionsprogram som på ett eller annat sätt tar upp de stora existentiella frågorna eller vardagsfilosofiska spörsmål (t.ex. Tete-a- tete, , Samtiden). En ytterligare möjlighet att skilja program åt är deras samman- sättning av deltagare. Det finns program med en (t.ex. Nattöppet, ) eller flera programledare (t.ex. Speciellt, Samtiden). Det finns program med endast två deltagare, s.k. dyader (t.ex. , ) och det man kan kalla gruppdiskussioner (de flesta). Det finns program enbart baserade på experter (t.ex. Speciellt), på kändisar (t.ex. Luuk), på experter och privatpersoner (t.ex. Svart eller vitt), på privatpersoner (t.ex. Det finns också program med eller utan studiopublik och olika typer av program där studio- publiken spelar en mer eller mindre aktiv roll; en publik som hörs (skrattar, applåderar), en publik som syns men inte hörs, en aktiv och deltagande publik. Demokratiskt forum eller skendemokrati? Av det ovanstående borde framgå att det finns ett antal olika typer av program med olika karakteristika som på ett eller annat sätt kan hänföras till genren debatt- eller samtalsprogram. Det är därför vik- tigt att påpeka att diskussionen om debattprogrammen som ett nytt demokratiskt forum främst har gällt vissa av dessa program, nämli- gen den typ av program som kallas social issue (eller social servi- ce). Främst gäller detta amerikanska (Oprah , , , etc.) och engelska program (Kilroy, The Time, The Place). Detta är debatt- eller diskussionsprogram som tar upp aktuella sociala (och politiska) frågor och där en studiopublik aktivt deltar i diskussionen. Ett flertal forskare har föreslagit att just dessa program utgör ett slags alternativ offentlighet som kan erbju- da ett nytt demokratiskt forum (1994, Munson 1993, Carpignagno et al. 1990, Leurdijk 1997).5 Detta forum skiljer sig från traditionella uppfattningar av det offentliga samtalets delta- gare, innehåll och form, bland annat i följande avseenden. Det nya med dessa program antas vara att a) de erbjuder möjlig- het till deltagande för grupper som normalt inte hörs i offentlighe- ten b) de tar upp frågor och perspektiv som vanligtvis inte diskute- ras i det offentliga samtalet men som är relevanta i många män- niskors liv och c) de gör det genom att använda en annan typ av dramaturgi än traditionella journalistiska (och politiska) format. a)Om den offentliga samhällsdiskussionen historiskt har befol- kats av personer (ofta män) i olika officiella roller så antas dessa samtalsprogram vara nydanande. Här erbjuds deltagande för män- niskor som annars sällan får en möjlighet att delta i det offentliga samtalet. Vanliga medborgare och privatpersoner får chansen att göra sin röst hörd och att utmana makten ansikte mot ansikte. Såväl kvinnor, svarta och unga arbetslösa män är några grupper som har nämnts som nya aktiva deltagare i samhällsdebatten (Se t.ex. Living- stone & Lunt 1994, Shattuc 1997, Carpignagno et al. Genom att deras vardagserfarenhet har blivit socialt och kommersiellt rele- vant antas samtalsprogrammen ha bidragit till att förändra synen på politik och samhällsförändring. b)Dessa samtalsprogram antas också introducera nya ämnen och perspektiv i samhällsdebatten. Samhällsdebatt (och politik) har oftast förknippats med frågor som rör parlamentet och de formella politiska institutionerna. På det viset har man uteslutit det privata och, indirekt, kvinnor och familjen från samhällsdebatten. Men om politik också antas inkludera det personliga, livsstil, och vardags- kultur så kan dessa samtalsprogram fylla en viktig funktion. Man kanske inte diskuterar specifika parlamentariska eller sociala insti- tutioner, men genom att placera det privata i ett offentligt samman- hang kan man tydliggöra familjens och hemmets (allt starkare?) TV- DEBATTER SOM DEMOKRATISKT FORUM lation till det samhälleliga. Samtalsprogram som handlar om hustru- misshandel, utseendefixering, medborgargarden etc. kan därför ut- mana accepterade uppfattningar om vad den politiska diskussionen ska handla om (Shattuc 1997). c) Dessa samtalsprogram bygger också på en annan dramaturgi än traditionella journalistiska format och traditionella uppfattningar om politik. De erbjuder inte en balanserad översikt på argument och fakta, utan ett spektrum av erfarenheter och åsikter. På så vis bryter de med den dramaturgi eller pedagogik som varit så dominant i offentlig television, dvs. att presentera viss information om den sociala verkligheten och på så vis erbjuda de nödvändiga verktygen för deltagande demokrati (Shattuc 1997). Dessa samtalsprogram har andra mål och en annan filosofi. I dessa program finns ingen absolut sanning, utan främst ett uppvisande av olika åsikter och känslor. Programmens styrka antas ligga just i konfrontationen mellan konkret vardaglig erfarenhet och abstrakt eller politisk diskurs. Programmen kan då erbjuda en insikt i olika sätt som människor upplever sociala realiteter på och visa på skillnader mellan officiella policys och akademisk kunskap visavi vardagligt liv. I den meningen kan de ses som kollektiva försök att definiera sociala problem och konstruera en inventering över olika intressen och perspektiv på problemet (Shattuc 1997). Man kan också hävda att de synliggör och låter publiken identifiera sig med olika vardagliga om- ständigheter (att vara arbetslös, vara sjuk osv.) och på så vis kan en- skilda erfarenheter bidra till förståelsen av sociala problem och där- med till den offentliga sfären (Masciarotte 1991). Uppfattningen om dessa programs potential som nytt demokra- tiskt forum har dock inte stått oemotsagd. Kritikerna har bland annat hävdat att programmen består av tramsig och fördummande underhållning som trivialiserar viktiga sociala och politiska frågor (se t.ex. Elfferding 1993). Man har också hävdat att programmen lider brist på analys och fakta och kritiska diskussioner (Leurdijk 1997). Från olika håll har man också påpekat att detta rör sig om styrda shower där deltagarna/tittarna saknar faktiskt inflytande, makt och viktiga roller. Här ses det nya deltagandet som en me- diestrategi för att effektivare kunna rekrytera folk som aktörer/- publik (och därmed manipulera dem) (1990). I det avseendet anses programmen vara skendemokratiska. Man har också hävdat att programmens debatt och/eller kontrovers skapas genom valet av gäster, vilket ofta leder till ett moralspel där motpoler som man-kvinna, madonna-hora, bra-dåligt etc. stereotypiseras (Maclaughlin 1993). På liknande sätt har man kritiserat programmen för att de framställer vanliga medborgare som irrationella offer (Shattuc 1997). Risken med detta antas vara att (debatten i) pro- grammen begränsas till att på sin höjd visa upp olika livsstilar och vardagliga praktiker (vilka kan accepteras eller förkastas). På det vi- set antas programmen motverka (viljan att åstadkomma) verkliga och strukturella förändringar (Maclaughlin 1993). Man har också kritiserat programmens inriktning på enskilda personers erfarenhet. Faran med detta anses vara tvåfaldig. Om alla frågor personaliseras riskerar vi dels att förlora förmågan att underhålla idéer, att genera- lisera från vår egen till andras erfarenhet, att tänka abstrakt (Kaminer 1993). Dels handlar det om faran att se den individuella erfarenheten som den primära källan till sanning eftersom det göder en självhjälpslogik som innebär att man är maktlös att ändra något bortom sitt eget liv. Det handlar om att hela sig själv och inte om en kollektiv, politisk förändring (Peck 1995). Risken skulle alltså vara att programmen individualiserar vad som borde förstås som sociala frågor.6 Utmärkande för den tidigare forskningen är att den i mycket liten utsträckning har rört svenska program och förhållanden.7 I finns knappast någon direkt motsvarighet till program som Oprah . Jag har dock valt att titta närmare på några svenska de- battprogram som behandlar aktuella och samhällsrelevanta frågor och där olika typer av experter, makthavare och allmänhet aktivt deltar i diskussionen.8 Programmen är: SVT: Svar Direkt, Nattöppet : Svart eller Vitt Mycket av den tidigare forskningen har också främst på ett mer övergripande plan diskuterat diskussionsprogrammens innehåll, möjligheter och begränsningar. Jag menar att det därför finns an- ledning att studera enskilda fall (program och inslag) i detalj. Analy- sen kommer därför att bestå i ett kritiskt detaljgranskande av ett mindre antal program.