sou · GNB3146d2 · 2000-01-01 00:00:00 — En rimlig nivå är sammanlagt . får länsstyrelserna inte några särskilda anslag för sådan verksamhet. Vi har även föreslagit att skall få regeringens uppdrag att upprätta en r ovdjursdatabas. Detta bör verket kunna göra inom ramen för sina nuvarande anslag. Sammantaget kommer våra förslag leda till kostnadsökningar på ca . Hur ökningarna fördelar sig framgår av nedanstående tabell. Kostnaderna för bidrag- och ersättningar avseende skador på andra tamdjur än renar kan komma att stiga på . Centralt forum för rovdjursfrågor 13,2* * Om differentierad ersättning införs vid loföryngringar inom respektive utom året- runtmarkerna kan kostnaderna för ersättningar för renar som dödas av rovdjur minska med . Kostnadsökningen för dödade renar blir då och summan . Utredningen har nått enighet i en rad olika frågor och jag instämmer i utredningens överväganden och förslag utom på en punkt. Det gäller förslaget till ny lydelse i 28 § jaktförordningen. Med den av utredningen föreslagna formuleringen finns det enligt min uppfattning betydande risk för att stammarna av både järv och varg kommer att åderlåtas alltför kraftigt. När det gäller järven tror jag inte att utredningens mål om en långsam tillväxt av stammen och en jämnare spridning inom renskötselområdet kommer att kunna uppfyllas. När det gäller vargen anser jag att de möjligheter till skyddsjakt som den föreslagna formuleringen medger innebär ett reellt hot mot den skandinaviska stammen. Som regelverket nu ser ut har jaktförordningens bestämmelse om skyddsjakt enligt 28 § en snävare tillämpning än bestäm- melse om nöd. För att skyddsjakt enligt jaktförordningen skall kunna bedrivas krävs det att ett antal förutsättningar är uppfyllda. Brotts- balkens bestämmelse om nöd är mera generell men i princip måste värdet av det man vill skydda vara större än värdet av det som hotar ens egendom. Om den ändring som utredningen föreslår skulle göras kommer det att bli tvärtom. Jaktförordningens 28 § kommer att bli så generell att bestämmelse om nöd kommer att bli betydelselös när det gäller angrepp av vilda djur på tamdjur. Vilken som helst av de stora rovdjursarterna kommer att kunna dödas i direkt samband med angrepp på vilket tamdjur som helst oavsett situationen och oavsett värdet av tamdjuret. Och det kommer säkert att uppfattas som om man har rätt att göra inte bara för att rädda det tamdjur som angrips utan även sedan det angripna djuret dödats. Min uppfattning är att detta är oförenligt med utredningens tankar att både järven och vargen skall ges möjligheter att öka i antal och utbredning. I fråga om båda dessa arter anser jag att förvaltande 294 Särskilda yttranden SOU 1999:146 myndighet måste bedöma merparten av skyddsjaktbesluten utifrån ett nationellt perspektiv och att den enskilda tamdjursägarens möjligheter måste vara begränsade. föreslog utredningen att vargen skulle återinföras i 28 § jaktförordningen. Jag delade den åsikten eftersom det handlade om den nu gällande formuleringen. Med det nya förslaget till skrivning kommer saken enligt min uppfattning i ett helt annat läge. Jag kan inte se att det kommer att innebära något problem att ta med björn och lodjur i 28 § med den nya formuleringen, men järven och framför allt vargen behöver fortfarande ett bättre skydd. Den forskargrupp som för utredningen sammanställde rapporten om minsta livskraftiga populationer konsta- terade att jakt eller annan medveten decimering ur ett genetiskt perspek- tiv är oacceptabel för åtminstone varg och järv (bilaga 2 i bilagedelen). Mitt förslag är därför att 28 § jaktförordningen ändras men får följande lydelse: Har en järv eller varg angripit och skadat eller dödat tamdjur och finns det skälig anledning att befara nytt angrepp, får tamdjurets ägare eller vårdare utan hinder av fredning döda det angripande djuret, om det sker i direkt anslutning till angreppet. Utan krav på att tamdjur skall ha skadats eller dödats får en björn eller lo som angriper ett tamdjur dödas av tamdjurets ägare eller vår- dare om det sker i direkt anslutning till angreppet. Skyddsjakt enligt första och andra stycket får bedrivas utan hinder av bestämmelserna i 9 §. Sådan skyddsjakt är dock inte tillåten i natio- nalpark. Särskilt yttrande av och Inledningsvis vill vi betona den öppenhet och lyhördhet som känne- tecknat utredningens arbete samt att utredningen lagt grunden för en samlad svensk rovdjursförvaltning. Vi vill dock anmäla att vi har en i förhållande till utredningen avvikande uppfattning beträffande följande förslag. Vargstammens storlek (avsnitten 12.2.2 och 12.3.5) Vi instämmer i utredningens förslag att ett första mål för den gemen- samma svensk-norska vargstammen storlek bör vara ca 200 vargar. Men som tydligt framkommit i forskargruppens rapport är en stam på 200 vargar mindre än vad som enligt deras bedömning krävs ens för ett kortsiktigt bevarande; det är alltså under vad som kan betecknas som en livskraftig stam. Enligt utredningsdirektivet skulle den huvudsakliga utgångspunkten för utredningens arbete vara det miljöpolitiska målet att alla i landet förekommande arter ska ges förutsättningar att fortleva i livskraftiga bestånd. Därför anser vi att 200 individer bör ses som ett delmål och att stammen ska ges möjlighet att tillväxa ytterligare under noggrann kontroll. Detta borde ha kommit till uttryck i utredningens förslag. Lo, populationsstorlek och jakt (avsnitt 12.3.4) Vi anser i likhet med utredningen att det är viktigt att lon ges möjligheter att snabbt sprida sig i skogsland. Det miljöpolitiska målet om att i landet naturligt förekommande djurarter ska ges förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser måste tolkas på det sättet. Vi kan mot bakgrund av denna uppfattning inte ställa oss bakom förslaget att jakten på lo även i ska öka, eftersom detta skulle begränsa lons möjligheter att sprida sig söderut. När det gäller renskötselområdet kan vi acceptera en viss minskning av lostammen för att minska skadorna. Det är dock inte rimligt att nu föreslå en halvering av stammen, vilket är innebörden i utredningens förslag. Dels varierar skadebilden regionalt, dels har avskjutningen av lo i renskötselområdet har varit långt under den till- delade kvoten. En så dramatisk ökning av kvoten som utredningen föreslår kan enligt vår uppfattning inte motiveras. För att minska de negativa effekterna för rennäringen anser vi att ersättningen till rovdjursskador måste öka. Vi instämmer här alltså i utredningens förslag. Vargen i 28 § jaktförordningen (avsnitt 15.2.2) Vi avstyrker bestämt att vargen nu återinförs i 28 § jaktförordningen, vilket vi också framförde i särskilt yttrande över utredningens del- betänkande Skyddsjakt på varg (SOU 1999:50). Stammen är för liten för att tåla en slumpmässig avskjutning. Den nuvarande svensk-norska vargstammens storlek är bara ca 1/3 av det lägsta antal djur som har rekommenderats i en sårbarhetsstudie för en livskraftig population – på kort sikt. Dessutom har utredningen nu före- slagit att paragrafen ska lättas upp för underlätta tillämpningen. I prak- tiken skulle det kunna uppfattas som att fridlysningen i visst avseende sätts ur spel. Med tanke på att vargstammen inte tillvuxit på det sätt som många förutsåg finns all anledning till fortsatt för- siktighet i förvaltningen av stammen. Den enda avlivning som vi kan acceptera ska ske genom särskilt beslut av med stöd av 27 § jaktförordningen. Särskilt yttrande av och Vi vill som företrädare för rennäringen i utredningen framhålla att ut- redningens arbete har präglats av stor öppenhet och ömsesidig respekt. Sammantaget vill vi poängtera att rovdjursutredningens förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik är ett steg i en för rennäringen rätt riktning även om alla frågor inte får en samlad och slutlig lösning. Vi har dock en från utredningen avvikande uppfattning vad gäller följande förslag. Nedsatt ersättning p.g.a. tillstånd till skyddsjakt (avsnitt 14.1.6) En nedsättning av ersättning på grundval av beslut om skyddsjakt be- aktar inte att ersättning för rovdjursförekomst är retroaktiv dvs. baseras på det antal rovdjur som konstaterats vid inventering året före beslut om skyddsjakt. Förslaget beaktar inte heller den begränsade möjlighet en sameby har att bedriva skyddsjakt i vart fall enligt de bestämmelser som Natur- vårdsverket föreskriver. Beräkningen av ersättningsbeloppet (avsnitt 14.1.8 och 14.1.11) Utredningen nämner som en besparingsmöjlighet, dock utan att ta ställning i frågan, den tanke som förts fram om en reducerad ersättning för förluster i renarnas vinterbetesmarker. Vi menar att en sådan ordning skulle strida mot hittillsvarande och också föreslagen grund för ersättningsnivån eftersom renarna rivs där de faktiskt befinner sig. Det skall noteras att rovdjursrivningar avser nettorenhjorden, dvs. produktionsdjuren och att andelen rivna vuxna djur är högre . Vad gäller örn och björn delar vi inte uppfattningen att skadorna totalt sett kan räknas ner och speciellt inte i läget när kunskapsnivån om rivningar är så bristfällig. Samstämmiga uppgifter från verkligheten talar för större björnskador än de som täcks in i nuvarande ersättnings- norm. Förslagen leder sammantagna till att näringen inte får en tillräcklig ekonomisk kompensation för produktionsförlusterna och även fortsätt- ningsvis får bära en orimligt stor börda ekonomiskt och psykiskt av den förda rovdjurspolitiken trots målsättningen att säkra rennäringen. Vi utgår från att de frågor och invändningar vi här rest mot utred- ningens förslag kommer att bli föremål för vidare beredning och analys. En särskild utredare tillkallas för att utreda frågan om en sammanhållen rovdjurspolitik. utarbeta förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik som gör en helhetssyn på de biologiska, jaktliga och näringsmässiga frågorna möjlig, beskriva intressekonflikterna samt lämna förslag till åtgärder för att begränsa dem och för att åstadkomma en bättre samverkan mellan företrädare för bevarandeintressen, näringsidkare, jägare och lokalbefolkning som berörs av rovdjursförekomsten, analysera behovet av förändringar i reglerna för ersättningssystemen med utgångspunkt i nu gällande principier för ersättning för rovdjursskador på ren samt ersättningssystemet för övriga tamdjur, beskriva hur behovet av inventeringar, forskning och information kan tillgodoses och finansieras och under uppdragets utförande samråda med företrädare för aktuella intressegrupper i syfte att eftersträva förankring av förslagen hos berörda intressenter. Mål och riktlinjer för naturvårdsarbetet beslutade om mål och riktlinjer för naturvårds- arbetet (prop. 1990/91:90, bet.1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338). Enligt dessa skall den biologiska mångfalden och den genetiska variationen säkerställas. Växt- och djursamhällen skall bevaras så att i landet naturligt förekommande växt- och djurarter ges förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Målet innebär att rovdjursstammarna skall ha en sådan utbredning och nu- merär, att arternas långsiktiga överlevnad i kan säker- ställas.Enligt 4 § jaktlagen (1987:259) stadgas att viltet skall vårdas i syfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och att främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. Säkerställandet av de fyra stora rovdjursarterna, dvs björn, varg, järv och lo sker bl.a. genom restriktivitet i fråga om att tillåta jakt. Fasta rovdjursstammar orsakar emellertid skador för bl.a. tamdjursskötseln och då främst renskötseln. För att ge dem som bedriver tamdjursskötsel möjlighet att skydda sina intressen finns i jaktlagen bestämmelser som innebär att jakt på rovdjur kan tillåtas under vissa bestämda förutsättningar, bl.a. för att förhindra allvarlig skada på boskap. Den svenska rovdjurspolitiken omfattar ett stort antal frågor, alltifrån jaktregler och åtaganden internationellt till ersättning för rovdjurs- skadad egendom. De fyra stora rovdjursarterna samt örnarterna utgör värdefulla inslag i vår fauna och är även internationellt betydelsefulla. har genom konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, (SÖ 1983:30) åtagit sig att skydda bl.a. de fyra stora rovdjuren och örnarterna. Genom rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (art- och habitatdirektivet) samt rådets direktiv /409/EEG av om bevarande av vilda fåglar (fågeldirektivet) åläggs medlemsstaterna motsvarande skyldighet att förbjuda avsiktlig fångst och avsiktligt dödande av bl.a. varg, björn, lo och kungsörn. nationella regler beträffande jakt på rovdjur har anpassats efter dessa regler. är central tillsynsmyndighet för jakt- och faunavårdsfrågor. handlägger frågor som rör rovdjurs- förekomst och tillstånd till jakt efter rovdjur. Rovdjurens antal och utbredning har genomgått stora och snabba förändringar. andra hälft decimerades stammarna i kraftigt. Även har förändringarna varit påtagliga. Samtliga fyra stora rovdjursarter ökar numera i landet såväl till antal som i utbredning. Antalet stora rovdjur i är större än det varit sedan . Med växande rovdjursstammar följer ökade skador på tamdjur, främst ren men också får och hundar. En grundläggande förutsättning för att berörda näringsidkare, lokalbefolkningen och rovdjuren skall kunna existera sida vid sida är bl.a. att frågor om skador och skadeersättningar ges en långsiktig och för berörda parter acceptabel lösning. Reglerna för ersättning för skada på renar och andra tamdjur har ändrats påtagligt , bl.a med syftet att täcka de verkliga förlusterna och att öka motivationen för att förebygga skador. beslutade (prop.1992/93:32 om samerna och samisk kultur m.m., bet.1992/92:BoU8) om principer för ersättning som, när det gäller renar, bygger på förekomst och föryngring av rovdjur i samebyarna. Det nya ersättningssystemet trädde i kraft . och träffade en överenskommelse som innebär att rennäringen accepterar viss rovdjursförekomst men också att rovdjursstammarna inom renskötselområdet skall decimeras om antalet rovdjursföryngringar överstiger en viss nivå. När det gäller annan skada av vilt kan bidrag i första hand lämnas för åtgärder för att förebygga skada. Bidrag till sådana åtgärder eller ersättning för uppkommen skada lämnas inte om det gått att försäkra sig mot skadan. Frågan om målen för rovdjursförvaltningen har på nytt väckts i samband med den ökade rovdjursförekomsten i renskötselområdet och spridningen av rovdjur till andra delar av landet. Ökningen av rovdjursstammen har medfört en väsentlig ökning av antalet ansökningar till om olika former av jakt på de fyra stora rovdjursarterna och på örn. har, med iakttagande av den s.k. försiktighetsprincipen, medgett skyddsjakt i större utsträckning än tidigare, framför allt när det gäller lodjur. Många sökanden har emellertid begärt att få minska antalet rovdjur väsentligt mer än vad medgivit. För att fördela ersättningen för rovdjursrivna renar mellan samebyarna och för att få kunskap om antalet rovdjur och deras utbredning utför länsstyrelserna i samarbete med samebyarna årliga rovdjursinventeringar i renskötsel-området. Med inventeringarna som underlag har gjort nya bedömningar och i vissa fall medgett utökad skyddsjakt. I takt med att rovdjurens antal och därmed nämnda konflikter har ökat har acceptansen för de stora rovdjuren påverkats. Det är därför av stor vikt att samverkan sker mellan bevarande-intressen, näringar, jägare och andra som berörs av rovdjurens förekomst för att åstadkomma lösningar som är acceptabla för berörda parter. Detta är inte minst viktigt mot bakgrund av de fall av illegal jakt som har rapporterats . Regeringen gör den bedömningen att det, mot bakgrund av de senaste årens utveckling av rovdjursstammarna och de ovan beskrivna frågorna, finns ett behov av att, i enlighet med beslut om att begära förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 1996/97:1, bet.1996/97:JoU1, rskr.1996/97:113, 1996/97:114), tillkalla en utredare med uppgift att överväga och lägga ett förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik som gör det möjligt att anlägga en helhetssyn på biologiska, jaktliga och näringsmässiga frågor. Den huvudsakliga utgångspunkten för utredarens arbete skall vara det miljöpolitiska målet att den biologiska mångfalden och den genetiska variationen skall säkerställas och att djursamhällen skall bevaras så att i landet naturligt förekommande djurarter ges förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. En annan utgångspunkt för utredarens arbete skall vara de näringsmässiga och jaktliga frågorna. Det måste vara möjligt att bedriva djurskötsel även i de områden där det finns rovdjur. De skador rovdjuren åstadkommer måste ersättas och arbetet med skadeförebyggande åtgärder fortsätta. Med dessa utgångspunkter skall utredaren beskriva den situation som råder och den utveckling som kan förväntas av rovdjursstammarna, i fråga om antal individer och den geografiska utbredningen. Utredaren skall mot bakgrund härav beskriva problemen med skador och föreslå hur dessa skador kan förebyggas på andra sätt än genom skyddsjakt. Utredaren skall kartlägga de konflikter som uppstår till följd av skadorna och beskriva berörda människors uppfattning beträffande konflikterna. Vid behov skall utredaren lämna förslag till åtgärder för att motverka konflikterna. Utredaren skall också redovisa omfattningen av olaglig jakt efter rovdjur och föreslå åtgärder mot denna. Utredaren skall vidare föreslå de åtgärder som, vid hanteringen av konflikterna, kan underlätta samverkan mellan bevarandeintressen, jaktintressen, lokalbefolkningens intressen och intresset hos de näringar som berörs av rovdjurs- förekomsten. Utredaren skall analysera behovet av förändringar i reglerna för systemen med utgångspunkt i nu gällande principer för ersättning för rovdjursskador på ren samt ersättningssystemet för övriga tamdjur. De finansieringsmöjligheter som medlemsskapet i EU ger skall ingå i analysen. Utredaren skall vidare redovisa hur behovet av inventeringar, forskning och information kan tillgodoses och finansieras. Utredaren skall slut- ligen granska den statliga administrationen och organisationen av rovdjursförvaltningen och ge förslag till de förändringar som gransk- ningen föranleder. Utredaren skall med sina förslag sträva efter att åstadkomma lösningar på ovan beskrivna problem och konflikter som kan tillgodose grundläggande förutsättningar för en samexistens mellan berörda näringar, lokalbefolkning och rovdjur. Förslagens förhållande till internationella åtaganden om skydd för vilda djur och deras livsmiljöer skall redovisas. Uppdraget skall utföras efter samråd och dialog med berörda intressenter. För utredarens arbete gäller regeringens direktiv till samtliga kommittèer och särskilda utredare att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir.1992:50), pröva offentliga åtaganden (dir.1994:23), re dovisa jäm- ställdhetspolitiska aspekter (dir. 1994:124), samt att re dovisa konsek- venserna för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir.1996:49). De ekonomiska konsekvenserna av åtgärder och förslag skall redovisas. Förslag till finansiering skall lämnas. Utredaren skall redovisa uppdraget till regeringen . Utredning om en sammanhållen Beslut vid regeringssammanträde . Utredaren (1998:03) skall med förtur utreda frågan om bestämm- elserna i 27 och 28 §§ jaktförordningen (1987:905) bör omfatta utvidgad skyddsjakt respektive nödvärnsjakt efter varg. Föreskrifter om skyddsjakt finns i bl.a. 27 och 28 §§ jaktförordningen. Föreskrifterna har meddelats med stöd av 29 § 3 jaktlagen ( 1987:259). får enligt 27 § jaktförordningen, under vissa förutsättningar, ge tillstånd till jakt, om det behövs för att förhindra att björn, järv, lo, säl eller örn orsakar skador. När det gäller varg får ett tillstånd avse endast ett enskilt djur som orsakar allvarliga skador eller olägenheter. , järv eller lo som har angripit och skadat eller dödat tamdjur får enligt bestämmelser i 28 § jaktförordningen dödas av tamdjurets ägare, om det finns skälig anledning att befara ett nytt angrepp och om det sker i omedelbar anslutning till angreppet. Denna rätt till skyddsjakt omfattar alltså inte varg. Före gällde samma bestämmelser om s kyddsjakt för varg som för björn, järv, lo och örn. Begränsningarna i möjligheterna till skyddsjakt efter varg gjordes med hänsyn till den då mycket svaga vargstammen. Den växande vargstammen har givit upphov till oro, framför allt för skador på tamdjur. Det har väckt frågan om varg nu åter fullt ut bör omfattas av reglerna i 27 och 28 §§ jaktförordningen. har anfört skäl för att såväl 27 som 28 §§ bör kunna vidgas till att omfatta också varg, dock utan att redovisa något slutligt ställnings- tagande. Frågan omfattas av utredningens huvuddirektiv men mot den angivna bakgrunden bör utredningen med förtur utreda om rätten till nödvärns- jakt efter varg nu bör återinföras i 28 § jaktförordningen. Vidare bör det med förtur utredas om det är möjligt att i 27 § jaktför- ordningen återinföra möjligheten för att ge tillstånd till utvidgad skyddsjakt efter varg. Utredaren skall med förtur utreda frågan om utvidgad skyddsjakt respektive nödvärnsjakt efter varg. Uppdraget innebär att utredaren skall undersöka om det är möjligt att med utgångspunkt i utredarens huvuddirektiv (dir. 1998:6) vidga bestämmelserna i 27 och 28 §§ jaktförordningen till att gälla också varg. Om utredaren finner att det bör kunna komma i fråga, skall utredaren också pröva under vilka förutsättningar och på vilka villkor skyddsjakten respektive nödvärnsjakten kan bedrivas. Utredaren skall ge förslag till de författningsändringar som utredarens överväganden kan ge anledning till. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag i den nu aktuella delen . Tidpunkten för redovisning av uppdraget i huvuddirektivet (dir. 1998:6) ändras till . och översyn utvärdering – förslag 991214 På regeringens uppdrag presenterade För- slag till nytt ersättningssystem för rovdjursdödade renar (Natur- vårdsverkets rapport 3899) . Arbetet hade föregåtts av ett omfattande fältarbete tillsammans med och som bl.a. resulterat i rapporten och rovdjur, 1990 (förlag) . I den s.k. samepropositionen (1992/93:32) som antogs av föreslog regeringen att ett nytt ersättningssystem införs. Det bör understrykas att det av regeringen föreslagna systemet på väsentliga punkter avvek från förslag. fick det då nybildade tillsammans med regeringens uppdrag att i samråd utarbeta de närmare detaljerna kring systemet. Det regerings- uppdraget presenterades av myndigheterna i rap- porten Förslag till utformning av det nya ersättningssystemet för rovdjursrivna renar. beslutade regeringen (dnr Jo95/345) att det nya ersättningssystemet skulle träda i kraft , dvs. Någon författning fanns således inte utan , Naturvårds- verket, länsstyrelserna och samebyarna försökte gemensamt lösa genomförandet. Ersättningssystemet är nu inne på sitt fjärde år och rovdjursinventeringarna har på det hela taget fungerat väl. Som vägled- ning har främst och gemensamma rap- port, den s.k. överenskommelsen, varit. Rapporten har inte lett till någon förordning från regeringens sida, varför överenskommelsen i formell juridisk mening är svag. Dåvarande jordbruksminister har 1996 konstaterat att det framför allt är frågan om storleken av ersättning per rovdjur som skiljer i uppfattningen mellan och departementet. Det innebär att regeringen inte följt myndigheternas förslag till ersättningsnivåer. Efter det första årets inventeringssäsong gjordes på Naturvårds- verkets uppdrag en opartisk utvärdering av den använda inventerings- metodiken av främst lodjur. Utvärderingen resulterade i en rad förslag, vilka bl.a. syftade till bättre dokumentation av gjorda observationer och bättre samordning mellan länen.