sou · GNB359 · 2000-01-01 00:00:00 — Begränsningstalet har satts till men eftersom underlagsgränsen är satt till får spärrbeloppet inte understiga (underlagsgränsen multiplicerad med skattesatsen för småhus, jfr. 11 § tredje stycket). Gränsbeloppet, inkomstgränsen, är i exemplet satt till . Fastigheten i exemplet har åsatts ett taxeringsvärde på . Den totala fastighetsskatten uppgår till för hel-året. Makarna sambeskattas varför deras gemensamma inkomst om , och i förekommande fall skatteunderlag/-skattebelopp, skall läggas till grund för beräkningen. år 0 avlider A. B är delägare i dödsboet och fortsätter att bo på fastigheten . övergår fastigheten till B. I enlighet med regeln i 53 § 3 mom. första stycket kommunalskattelagen (1928:370), och som nämnts ovan, skall för beskattningsåret då A avlider dennes dödsbo taxeras såväl för inkomst som A haft som för inkomst som ingått till dödsboet efter dödsfallet. Genom hänvisningen i 21 § fjärde stycket lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt till 65 § kommunalskattelagen gäller att för beskatt- ningsår under vilket make avlidit skall den efterlevande maken sambe- skattas med dödsboet efter den avlidne. I enlighet med bestämmelsen i 11 § fjärde stycket i författningsförslaget (se även kommentaren till 11 §) skall för personer som skall sambeskattas enligt 21 § lagen om statlig förmögenhetsskatt, inkomstberäkningen ske gemensamt och summan av deras inkomster skall användas vid fastställandet av spärr-beloppet enligt 11 §. Inkomstberäkningen skall därför ske gemensamt för döds- boet och B och summan av deras respektive inkomster, beräknade enligt 12 § (se nedan), liksom summan av deras respektive skattebelopp enligt 13 §, skall därför ligga till grund för begränsnings-prövningen. Taxering år 1 (inkomståret 0) . B omfattas av begränsningsregeln eftersom hon uppfyller villkoren i 9 § andra stycket . Även dödsboet efter A omfattas av begränsningsregeln eftersom villkoren i 9 § tredje stycket är uppfyllda. Dödsboets fastighetsskatt uppgår till (9 mån) och B:s fastighetsskatt uppgår till (3 mån). Tillämpningen av begränsningsregeln ger följande beräkning; A´s dödsbo + B 22 500 + 7 500) 20 025 (=30 000 - 9 975) Nedsättningen fördelas i förhållande till de sambeskattades inbördes andel av hushållets totala skattebelopp. I vårt fall får dödsboet (9/12) och B får (3/12). A´s dödsbo och B betalar vardera i skatt Hushållet betalar i skatt (om vi bortser från avrundningseffekten) (=underlagsgränsen x ). Nya förutsättningar; Vi ändrar förutsättningarna så att B övertar fastigheten först år 1 (året efter dödsåret). Taxering år 1(inkomståret 0). Dödsboet är ensam ägare vid utgången av inkomståret och uppfyller villkoren i 9 § tredje stycket. B är alltså inte skattskyldig till fastighetsskatt för taxeringsåret ifråga. Dödsboet och B skall sambeskattas under inkomstår 0 (dödsåret). Tillämpningen av begränsningsregeln ger följande beräkning; 9 975 (6000) (12 mån) (30 000-9 975) Dödsboet betalar i skatt 30 000 - 20 025 Hushållet betalar i skatt (=underlagsgränsen x ). Taxering år 2 (inkomståret 1). B omfattas av begränsningsregeln eftersom hon uppfyller villkoren i 9 § andra stycket (observera andra ledet i punkt b). Dödsboet efter A omfattas däremot inte eftersom villkoren i 9 § tredje stycket inte är uppfyllda. Dödsbon omfattas endast året för dödsfallet, dvs. Den avlidne var ju inte bosatt på fastigheten för taxeringsåret i fråga. B:s fastighetsskatt uppgår till (6 mån). Vi utgår från att B har i inkomst inkomstår 1. B och dödsboet efter A skall inte sambeskattas vid taxeringen år 2. Tillämpningen av begränsningsregeln ger följande beräkning; 9 975 (6000) (6 mån) (15 000-9 975) B betalar i skatt 15 000 - 5 025 Hushållet betalar i skatt (=underlagsgränsen x ). I paragrafen klargörs att det är folkbokföringens bosättningsbegrepp som är avgörande för bedömningen av var den skattskyldige och i före- kommande fall make eller sambo anses bosatta. således bosatt på den fastighet där han eller hon rätteligen skall vara folkbokförd. En konsekvens av bestämmelsen är att det krävs att man med stöd av 3 § i folkbokföringslagen (1991:481) skall folkbokföras i för att omfattas av regelverket. Paragrafen innehåller den egentliga begränsningsregeln. Begränsnings- regelns grundstruktur har ingående behandlats i avsnitt 9.3.1. Första stycket innehåller den grundläggande regeln om beräkning av spärrbeloppet. I andra stycket återfinns den regel som begränsar marginal- effekterna. Tredje stycket bestämmer det lägsta värde som spärrbeloppet får uppgå till. Värdet motsvaras av underlagsgränsen multiplicerad med den skattesats som gäller för småhus och som uppgår till av underlaget för fastighetsskatt. I fjärde stycket ges den regel som medför en gemensam inkomst- beräkning avseende sambeskattades inkomster. Se även kommentaren till 8 § andra stycket. I paragrafen ges definitionen av vad som utgör den begränsnings- grundande inkomsten. Den har behandlats i avsnitt 9.3.2. Som framgår av bestämmelsen utgörs begränsningsgrundande inkomst av summan av beskattningsbar förvärvsinkomst och inkomst av kapital ökad med belopp varmed inkomst av kapital har minskats genom avdrag för sådana ränteutgifter som avses i 3 § 2 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Den begränsningsgrundande inkomsten skall alltså endast ökas med den del av ränteavdraget som tagits i anspråk för att minska inkomsten i inkomstslaget kapital, i förekommande fall ner till noll. Eventuella underskott i inkomstslaget kapital hänförligt till ränteutgiften skall inte återläggas. En skattskyldig kan naturligtvis även ha avdragsposter i inkomstslaget kapital som inte avser ränteutgifter och frågan kan därför uppstå i vilken ordning dessa olika avdrag skall tas i anspråk när det skall fastställas hur stor del av de samlade ränteutgifterna som skall återläggas till den begänsningsgrundande inkomsten. I sista meningen i bestämmelsen har därför intagits en regel med innebörd att vid fastställandet av storleken av återläggningen av ränteutgifter skall dessa alltid anses tagna i anspråk före eventuella övriga avdrag som har minskat inkomst av kapital. I bestämmelsens första stycke beskrivs hur spärrbeloppet jämförs med det skattebelopp som skall beräknas för begränsningsbostaden i enlighet med bestämmelserna i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Det skattebelopp som avses här är, med andra ord, den skatt som skall beräknas för den bostad där den skattskyldige är bosatt, dvs. där han eller hon rätteligen skall vara folkbokförd. I andra stycket uppställs åter en särskild bestämmelse för personer som skall sambeskattas enligt 21 § lagen (1997:323) om statlig för- mögenhetsskatt. Skattebeloppet beräknas gemensamt för de sambe- skattade och utgörs av deras sammanlagda skattebelopp avseende begränsningsbostaden, dvs. det småhus med tillhörande tomtmark där de är bosatta. För sambeskattade som är bosatta på skilda håll och som äger de fastigheter där de är bosatta, beaktas endast det högsta av skatte- beloppen. Är beloppen lika stora beaktas endast det belopp som avser den taxeringsenhet som åsatts det högsta värdet. Som tidigare klargjorts i kommentaren till 8 § är det för tillämp- ningen av regeln inte en förutsättning att de aktuella personerna verkligen sambeskattas för förmögenhet. Bestämmelsen reglerar själva beräkningen av nedsättningen av under- laget för fastighetsskatt. Som förklarats i den allmänna beskrivningen av begränsningsregeln i avsnitt 9. 3 och även i kommentaren till 11 §, får spärrbeloppet aldrig understiga underlagsgränsen multiplicerat med den aktuella skattesatsen för småhus, som är av underlaget för fastighetsskatt. Andra stycket reglerar hur nedsättningen av skatteunderlaget (nedsättningsbeloppet) skall fördelas mellan personer som skall sambe- skattas. I de fall hushållets sammanlagda skattebelopp enligt 13 § är hänförligt till fler än en av de sambeskattade, fördelas nedsättningen av skatteunderlaget dem emellan i proportion till deras inbördes andelar av det sammanlagda underlaget för fastighetsskatt avseende begränsnings- bostaden. För personer som skall sambeskattas och som har skild bosättning gäller att nedsättningen fördelas dem emellan i förhållande till storleken på de underlag för fastighetsskatt avseende den bostad där de är folkbokförda. Nedan ges ett exempel på tillämpningen av reglerna för sam- beskattade med skild bosättning. För tydlighetens skull redovisas i exemplet nedan endast nedsättningen av skatten som ju blir följden av nedsättningen av skatteunderlaget. Förutsättningar; På fastigheten 1:1 bor maken . Fastigheten ägs ensam av A. Fastigheten i exemplet har åsatts ett taxeringsvärde på . På fastigheten 3:1 bor hans maka . Fastigheten ägs ensam av B. Fastigheten i exemplet har åsatts ett taxeringsvärde på . I vår begränsningsmodell i exemplet är underlagsgränsen satt till vilket motsvarar en fastighetsskatt på . I enlighet med bestämmelsen i 8 § andra stycket får makarna endast beakta det högsta av underlagen för fastighetsskatt, dvs. Underlagsgränsen överskrids således med god marginal. Fastighetsskatten för denna fastighet, som alltså A är bosatt på, uppgår till . I enlighet med bestämmelsen i 13 § andra stycket får endast detta belopp beaktas när skattebeloppet skall jämföras med spärrbeloppet. Gränsbeloppet, inkomstgränsen, är i exemplet satt till . Makarna sambeskattas varför deras gemensamma inkomst om skall läggas till grund för beräkningen. Begränsningstalet har bestämts till . Eftersom underlagsgränsen uppgår till får spärrbeloppet inte understiga . Tillämpningen av begränsningsregeln ger följande beräkning; 9 975 (6000) (A´s fastighet) (=30 000-9 975) Nedsättningen fördelas i förhållande till storleken av de skattebelopp som beräknas för A respektive B för deras respektive bostäder, dvs. för A (1,av ) och för B (1,av ). Totalt skall utgå i skatt för deras respektive bostäder. I vårt fall får A (30/36) och B får (6/36). I detta fall föreligger alltså ett undantag från regeln att nedsättning endast kan ske om underlagsgränsen – i detta fall – måste vara uppnådd. B:s underlag för fastighetsskatt uppgår ju endast till . A och B betalar vardera i skatt Hushållet betalar i detta fall totalt i fastighetsskatt beroende på att de är bosatta på skilda fastigheter. Nedsättningen är dock lika stor för dessa sambeskattade som för sambeskattade som har gemensam bosättning. I bestämmelsen ges en hänvisning till de förfaranderegler som gäller enligt taxeringslagen (1990:324). Bestämmelsen anger att lagen träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Bestämmelsen har tillkommit för det fall att lagen skall tillämpas första gången vid ett taxeringsår som inte sammanfaller med då allmän fastighetstaxering har genomförs. I bestämmelsen ges regler om vilka taxeringsvärden och inkomstuppgifter som skall användas vid prövning enligt 3 § och 4 §. I andra stycket förklaras att prövningen skall utgå från den indelning i värdeområden och de geografiska gränser som gäller för värdeområden det taxeringsår då prövningen sker. I sista stycket anges giltighetstiden för de beslut som fattas i anledning av prövningen. Observera att beslutet gäller års taxering t.o.m. det taxeringsår då allmän fastighetstaxering genomförts. 12.2Förslaget till lag om begränsning av underlag för statlig fastighetsskatt * *Förslaget utan regional inriktning Paragrafen innehåller de inledande bestämmelserna om förut- sättningarna för att en till fastighetsskatt skattskyldig fastighetsägare skall kunna medges begränsning av underlaget för fastighetsskatt. I andra stycket klargörs att begränsning endast medges fysisk person. Dessutom krävs att fastigheten är belägen i . Det betyder att om man betalar fastighetsskatt för en i utlandet belägen fastighet, kan begränsning av skatteunderlaget inte komma ifråga. I bestämmelsen förklaras även att begränsningen endast avser fastighet som utgörs av småhusenhet eller lantbruksenhet. I sista ledet i stycket klargörs att begränsning endast kan ske beträffande det skatteunderlag som avser det småhus där den skattskyldige är bosatt, dvs. den s.k. begränsnings- bostaden. Det är följaktligen endast det skatteunderlag som avser den skattskyldiges permanentbostad som kan bli föremål för begränsning och nedsättning. Bosättningsbegreppet definieras i 10 §. Som framgår omfattas endast småhus av begränsningsregeln. I bestämmelsen klargörs det, som ovan nämnts, genom att det uttalas att endast småhus belägna på fastigheter som utgör småhusenheter och lantbruksenheter omfattas av regleringen. Eftersom begränsning endast kan tillkomma fysisk person omfattas inte småhus som ägs av bostads-rättsföreningar eller andra juridiska personer. Tredje stycket innehåller en regel som klargör att i det fall någon är skattskyldig för fler än ett småhus på den fastighet där han eller hon är bosatt, anses det småhus med tillhörande tomtmark som åsatts det sammanlagt högsta värdet utgöra begränsningsbostad. I de fall det finns fler småhus på en fastighet är det inte möjligt att ur myndigheternas register fastställa i vilket av dessa som ägaren är bosatt eftersom enskilda folkbokförs på fastighet och inte i ett visst småhus. Regeln är därför nödvändig för att i dessa fall fastställa vilket småhus som skall anses utgöra den skattskyldiges begränsningsbostad. Den situation som beskrivits i föregående stycke förekommer inte sällan på fastigheter som utgör lantbruksenheter. För lantbruksenheter gäller att man vid fastighetstaxeringen fastställer ett brukningscentrum. Om det på en fastighet endast finns ett småhus anses det utgöra brukningscentrum. Finns det flera småhus på en lantbruks- enhet, utgör som huvudregel det värdefullaste småhuset bruknings- centrum (8 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152)). Genom hänvisningen till brukningscentrum fastställs på ett enkelt sätt vilket småhus som utgör begränsningsbostaden. Femte stycket erinrar om att dödsbo under vissa begränsade förut- sättningar kan omfattas av regelverket. En hänvisning ges till 5 § tredje stycket. Hänvisningarna till de nämnda lagarna ger anvisning om hur beteckningar och begrepp i regelverket skall förstås om inte annat anges. I sista ledet i bestämmelsen uttalas att begreppens innebörd skall förstås mot bakgrund av det sammanhang i vilka de förekommer. Hänvisningen till 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) innebär bl.a. att även en tomträttsinnehavare kan omfattas av begränsningsregeln I tredje stycket uttalas genom hänvisningen till 65 § kommunal- skattelagen att endast sådana sambor som skall jämställas med gifta avses. Det innebär att de bestämmelser som bl.a. avser sambor endast omfattar sådana sambor som varit gifta eller som har eller har haft gemensamt barn. Fjärde stycket klargör att med taxeringsår menas taxeringsår enligt taxeringslagen (1990:324). Femte stycket motsvarar i tillämpliga delar 4 § i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. I lagrummet förklaras att förutsättningarna som anges i 4 § och 5 § måste vara uppfyllda för att den skattskyldige skall omfattas av begränsningsregeln. I bestämmelsen anges ett av de kvalifikationskriterier som krävs för att den skattskyldige skall omfattas av begränsningsregeln. Första stycket uppställer ett kvalifikationskriterium beträffande ett lägsta underlag för fastighetsskatt som avser begränsningsbostaden, den s.k. underlagsgränsen. Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 9.3. I andra stycket återfinns en regel med innebörd att för personer som skall sambeskattas enligt 21 § lagen (1997:323) om statlig förmögen- hetsskatt, beräknas underlaget för fastighetsskatt avseende begränsnings- bostaden gemensamt för dem. Summan av deras sammanlagda underlag för fastighetsskatt avseende begränsningsbostaden måste uppgå till lägst underlagsgränsen enligt första stycket. Bestämmelsen skall – liksom övriga bestämmelser i lagen som tar sikte på sambe-skattade personer – tolkas på så sätt att sammanläggningen skall ske beträffande de personer som skall sambeskattas enligt lagen om förmögenhetsskatt. Som nämnts tidigare i avsnitt 9.3.2 är det alltså fråga om att fastställa den person- krets för vilken sammanläggning av skatteunderlagen skall ske. Det krävs däremot inte att personerna i fråga verkligen besitter beskatt- ningsbar förmögenhet och därför skall sambeskattas för förmögenhet enligt lagen om statlig förmögen-hetsskatt. Anta att makarna gemensamt och till lika delar äger och är bosatta på en fastighet som därmed utgör begränsningsbostaden (vi utgår från det vanligast förekommande, dvs. att det endast finns ett småhus med tomtmark på fastigheten). Vardera maken är påförd ett underlag för fastighetsskatt som uppgår till . Eftersom makar omfattas av sambeskattningsreglerna skall A:s och B:s sammanlagda skatteunderlag, , medräknas vid prövningen enligt första stycket. I stycket behandlas även den situationen där personer som skall sambeskattas inte är bosatta på samma fastighet. I praktiken betyder det att de inte lever tillsammans utan av olika skäl är bosatta på skilda håll. Det förutsätts då givetvis att de rätteligen är folkbokförda på sina respektive fastigheter. Bestämmelsen klargör vad som gäller när sambeskattade äger och är bosatta på var sin fastighet för vilka de är skattskyldiga. Frågan om dessa personer bör omfattas av en begräns- ningsregel har behandlats i kapitel 9.3.2. Regeln innebär att för dessa sambeskattade beaktas, i förekommande fall, endast det högsta av skatteunderlagen. Anta att makarna är bosatta på skilda fastigheter. De äger var för sig den fastighet som de är bosatta på. A:s underlag för fastighetsskatt för den fastighet där han är bosatt uppgår till , medan B:s underlag för den fastighet där hon är bosatt endast uppgår till . I detta fall skall därför endast A:s underlag beaktas vid den gemensamma prövningen enligt första stycket. Är underlagen lika stora medräknas det underlag som avser den taxeringsenhet som åsatts det högsta värdet. I lagrummet nämns vissa ytterligare villkor för att begränsning av skatteunderlaget skall kunna medges. Villkoren har även behandlats i avsnitt 9.3.2 I första stycket återfinns huvudregeln beträffande vissa grund- läggande ägar- och bosättningsvillkor som måste vara uppfyllda för att den skattskyldige skall omfattas av regelverket. Huvudregeln innebär att begränsning av underlaget för fastighetsskatt vid den aktuella taxeringen endast medges om den skattskyldige ägde fastigheten året före taxeringsåret samt även var bosatt på fastigheten och dessa förhållanden förelegat för tiden därefter fram . Detta innebär att endast helårsvisa innehav av en fastighet jämte helårs- vis bosättning på fastigheten omfattas av begränsnings-regeln. Under det årliga taxeringsarbetet kontrollerar skattemyndig-heten fastighetsinnehav och bosättningsförhållanden för den skattskyldige. Från denna regel finns vissa undantag i andra och tredje styckena. I andra stycket ges möjlighet för skattskyldig som är en efterlevande make eller sambo att få frågan om begränsning prövad utifrån de förhållanden som gällde för den avlidne maken eller sambon om vissa villkor är uppfyllda. Endast sådana sambor som omfattas av reglerna om sambeskattning omfattas, dvs. sådana sambor som jämställs med makar. Andra sambor omfattas alltså inte av undantaget. Skälet till detta har angivits i avsnitt 9.3.2. a)Här anges det första i raden av villkor som skall vara uppfyllda för att en skattskyldig efterlevande skall omfattas av undantaget. Den efterlevande maken eller sambon skall ha förvärvat fastigheten genom arv, testamente eller bodelning med anledning av den andra makens eller sambons död. b)Det krävs därvid att den avlidne maken eller sambon inte bara ägde fastigheten året före taxeringsåret utan också var bosatt på fastigheten . Dessa båda förhållanden skall även ha förelegat vid den avlidnes bortgång. Här nämns även det fallet där den avlidnes dödsbo ägde fastigheten året före taxerings- året och den skattskyldige efter denna tidpunkt tillskiftats fastigheten. Regeln har intagits för att möjliggöra för en efterlevande make eller sambo att omfattas av begränsningsregeln även om dödsboet skiftas än under det år då maken eller sambon avled. c)Som en ytterligare förutsättning gäller att den skattskyldige efter- levande var bosatt på fastigheten det år då maken eller sambon avled och därefter varit bosatt på fastigheten fram till utgången av det aktuella taxeringsåret. Tredje stycket, reglerar fallet när den skattskyldige är ett dödsbo efter en avliden make eller sambo. Som förutsättning för att omfattas av begränsningsregeln gäller att den avlidne maken eller sambon inte bara ägde fastigheten året före taxeringsåret, utan också var bosatt där samt att dessa förhållanden även förelåg vid makens bortgång. Dessutom gäller att den efterlevande maken eller sambon skall vara delägare i dödsboet efter den avlidne maken eller sambon och varit bosatt på fastigheten året före taxerings- året och för tiden därefter fram till utgången av året. Ett dödsbo kan alltså endast omfattas av begränsningsregeln för det inkomstår då maken eller sambon avled. Orsaken till detta är att det inte bör ges möjlighet till att omfattas av begränsningsregeln genom att hålla döds-boet oskiftat . Eftersom det inte är självklart att dödsbon har inkomster under de år som följer på dödsfallet skulle det finnas stora möjligheter att begränsa skatteuttaget på ett sätt som inte är avsett. Enligt 53 § 3 mom. första stycket kommunalskattelagen (1928:370) gäller att för det beskattningsår då skattskyldig avlider skall dennes dödsbo taxeras såväl för inkomst som den avlidne haft som för inkomst som ingått till dödsboet efter dödsfallet. Genom hänvisningen i 21 § fjärde stycket lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt till 65 § kommunalskattelagen gäller att för beskattningsår under vilket make avlidit skall den efterlevande maken sambeskattas med dödsboet efter den avlidne. I enlighet med bestämmelsen i 7 § fjärde stycket i för- fattningsförslaget (se även kommentaren till 7 §) skall för personer som skall sambeskattas enligt 21 § lagen om statlig förmögenhetsskatt, inkomstberäkningen ske gemensamt och summan av deras inkomster skall användas vid fastställandet av spärrbeloppet enligt 7 §. Under det beskattningsår då dödsfallet inträffat finns det därför förutsättningar att göra en rättvisande inkomstprövning av hushållet. Nedan följer ett exempel på tillämpningen av reglerna. För tydlig- hetens skull så redovisas i exemplen nedan endast nedsättningen av fastighetsskatten som blir följden av en nedsättning av skatteunderlaget. Förutsättningar; På fastigheten 1:1 bor år 0 två makar och B. Fastigheten ägs av A. I vår begränsningsmodell i exemplet är underlagsgränsen satt till , vilket motsvarar en fastighetsskatt på . Begränsningstalet har satts till men eftersom underlagsgränsen är satt till får spärrbeloppet inte understiga (underlagsgränsen multiplicerad med skattesatsen för småhus, jfr. 7 § tredje stycket). Gränsbeloppet, inkomstgränsen, är i exemplet satt till . Fastigheten i exemplet har åsatts ett taxeringsvärde på . Den totala fastighetsskatten uppgår till för helåret. Makarna sambeskattas varför deras gemensamma inkomst om , och i förekommande fall skatteunderlag/-skattebelopp, skall läggas till grund för beräkningen. år 0 avlider A. B är delägare i dödsboet och fortsätter att bo på fastigheten . övergår fastigheten till B. I enlighet med regeln i 53 § 3 mom. första stycket kommunalskattelagen (1928:370), och som nämnts ovan, skall för beskattningsåret då A avlider dennes dödsbo taxeras såväl för inkomst 248 Författningskommentar SOU 1999:59 som A haft som för inkomst som ingått till dödsboet efter dödsfallet. Genom hänvisningen i 21 § fjärde stycket lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt till 65 § kommunalskattelagen gäller att för beskatt- ningsår under vilket make avlidit skall den efterlevande maken sam- beskattas med dödsboet efter den avlidne.