sou · GNB339d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Studiestödet – dess ut- formning och hantering – liksom informationen kring studiestödet har varit återkommande källor till klagomål vid kommitténs besök i kom- muner och på folkhögskolor. Kommittén understryker och bekräftar den kritik som framkommit gällande UBS men anser att frågan måste lösas statsfinansiellt. Regeringen har ambitionen att presentera en studiestödsproposition som skulle göra det möjligt att ta ett nytt studiestödssystem 2000. Att så blir fallet är naturligtvis mycket angeläget. För att inte studiestödsreformen ska försenas ytterligare vill framhålla att det är av yttersta vikt att ansvariga myndigheter – , , Ams och Verket för högskoleservice – energiskt tar sig an regeringsuppdraget att definiera och analysera de hinder för en ökad flexibilitet i vuxenutbildningen som kan finnas i de berörda myndigheternas regelverk samt vid behov förslå ändringar. anser att myndigheterna i detta utredningsuppdrag bör ge högsta prioritet åt en analys av studiestödet och att analysen bör göras utifrån aktuella mål för kunskapslyft och livslångt lärande. De berörda myndigheterna bör snabbt ta fram ett besluts- underlag som uppdaterar förslag och för dem fram till den detaljnivå, som krävs för att statsmakterna ska kunna agera utifrån det. Om så inte sker föreslår att en särskild utredning tillsätts. ser för sin del inga hinder för att exempelvis hanteringen av studiestödet i vuxenutbildningen läggs om i en riktning så att det vad gäller närvarokontroll och liknande administrativa och organisatoriska aspekter mer kommer att likna det system man har för studiemedlen men med kanske ännu större betoning på flexibilitet och anpassning till livslångt lärande. En bättre samordning mellan tilldelning av utbildningsplatser och studiestöd till de studerande borde också vara möjlig att åstadkomma inom ramen för nuvarande system. Om myndigheterna, i samarbete med , arbetar snabbt och effektivt i enlighet med nuvarande direktiv bör ett reformerat studiestödssystem kunna finnas på plats . Det är också av största betydelse att CSN och andra aktörer i väntan på en reformering av studiestödssystemet anstränger sig till det yttersta för att få det nuvarande systemet att fungera så smidigt som möjligt. Det gäller både samarbetet och informationen mellan myndigheterna och till de studerande, skolorna och andra aktörer. I detta sammanhang vill kommittén särskilt peka på vikten av ett gott samarbete mellan CSN, CSN:s lokalkontor och kommunerna. Rekryteringen av svårmotiverade och svårnådda grupper såsom långtidsarbetslösa, människor med funktionshinder och invandrare är särskilt beroende av en konse-kvent och begriplig information och hantering av studiestödet. Kommunernas planering kan också påverkas negativt om inte information och beslut om tillgång till studiestöd och utbildningsutbud är samordnade. Fortsatta ansträngningar att öka samarbetet och informa- tionen från CSN:s sida och övriga aktörer bör uppmuntras av statsmakterna. Det gäller särskilt informationsinsatser , sommaren och då fortfarande en viss oklarhet kan råda bland de studerande om villkoren för UBS. följer utvecklingen av finansieringssystemen för utbildning av vuxna inom ramen för utbildnings-, arbetsmarknads-, närings- och socialpolitiken. Kommittén återkommer i sitt slutbetänkande vid behov med förslag om fortsatta förändringar och utvecklingsarbete på samtliga områden som berör individernas möjligheter att fi- nansiera livsuppehället under studier. Kunskapslyftskommitténvill föreslå följande förändringar i tilldel- ningssystemet för statsbidrag till i kommunerna: En höjning av kvalitetspremiens andel av statsbidraget till Att satsningar på grundläggande vuxenutbildning i Kunskaps- lyftet ges stöd inom ramen för kvalitetspremien. Att satsningar på funktionshindrade i stimuleras inom ramen för kvalitetspremien. anser att man bör sikta in sig på ett system där en större andel av statsbidraget till utnyttjas till kvalitets- höjan- de insatser. De områden som främst tänkt sig som aktuella för kvalitetspremier är de som föreslås i det tidigare avsnittet Målgrupper och nedan i avsnitt 1.4 under . Dessa förslag kräver att tydligt formulerar villkoren för tilldelning av kvalitetspremier i dessa liksom i övriga avseenden. Med nuvarande system för beräkning av statsbidrag till kommunerna finns inga spärrar inlagda utan tilldelningen kan variera kraftigt . Små förändringar i arbetslösheten kan leda till stora förändringar i statsbidraget. Dylika kast försvårar kommunernas planering och riskerar att leda till inställda och/eller fördyrade kurser på samma sätt som ett dåligt samarbete mellan kommunerna, de studerande och CSN kan göra det. De regionala effekterna av nuvarande tilldelningssystem är också en aspekt som bekymrar . Tilldelningen och utnyttjandet av Kunskapslyftsplatser verkar inte stå i proportion till de prioriterade målgrupperna i kommunerna. att bör ta fram en modell som begränsar ryckigheten i nuvarande system för tilldelning av statsbidrag till kommunerna samt närmare analysera systemets regionala effekter och föreslå påkallade förändringar i tilldelings- systemet. Med tanke framhöll i sitt tidigare betänkande (SOU 1998:51) att den Kommunala utjämningsutredningen vid kontrollstation 1998 borde se över de faktorer som styr utjämningen så att en stor andel invånare i behov av grundläggande vuxenutbildning blir en faktor som tas i beaktande (SOU 1998:51). Kommunala utjämningsutredningens förslag till reviderade kost- nadsutjämningsmodeller innehöll inte någon faktor kortutbildade. Utredningen konstaterar dock att om det nuvarande statsbidraget till efter den femåriga projektperioden kommer att tillföras det generella statsbidraget kan detta leda till att kostnadsutjämningen behöver utökas med en delmodell där det strukturellt betingade behovet av vuxenutbildning beaktas (SOU 1998:151). följer utvecklingen av det kommunala utjämningssystemet och återkommer om det blir aktuellt i sitt slutbetänkande med nya och alternativa förslag om hur volym- och kvalitetsmål ska kunna uppnås inom utbild- ningen av vuxna. Variationen i utbildningsanordnare inom vuxenutbildningen har ökat markant . Folkbildningens deltagande ligger på en stabil nivå. Den hittillsvarande uppföljningen av visar att folkhögskolorna tillsammans med vissa utbildningsanordnare inom den kommunala vuxenutbildningen har den högsta genomströmningen av studerande. finner det angeläget att den mångfald som uppvisats under första år kan bibehållas och om möjligt vidareutvecklas. Ett problem för externa utbildningsanordnare är att de måste överlåta till en rektor att sanktionera de studerandes betyg i samlat betygsdokument och slutbetyg. På grund- och gym- nasienivå medger skollag och förordningar såväl fristående grund- och gymnasieskolor som fristående grundsär- och gymnasiesärskolor. Några sådana medgivande finns inte för vuxenutbildningen. Där har under istället ett omfattande entreprenörskap utvecklats, vilket torde betyda att både behov av mångfald och möjligheter att erbjuda sådan mångfald finns i många kommuner. avser att ytterligare utreda frågan om fristående vuxenutbildningsenheter och återkomma med förslag i sitt slutbetänkande. I övrigt följer kommittén utvecklingen när det gäller olika utbildnings- anordnares deltagande i . Kommittén återkommer vid behov med förslag om förutsätt- ningarna för olika utbildningsanordnare inklusive folkbild- ningen att delta i , vuxenutbildning och livslångt lärande i sitt slutbetänkande. Nationell organisation, tillsyn och utvärdering framförde i sitt senaste delbetänkande (SOU 1998:51) ett antal förslag som berörde olika områden inom vilka Skol- verket skulle kunna göra värdefulla insatser. För att markera bredden i ansåg att , när det tog över ansvaret för Kunskaps- lyftet från Delegationen för , till projektledningen på na- tionell nivå borde knyta myndigheter som Ams, och . får inte bli en förlängd skolgång utan ska vara en kombinerad utbildnings- och arbetsmarknadssatsning. anser fortfarande att förutsättningar finns för att spela en ledande roll inom vuxenutbildningen. För detta krävs dock: på nationell nivå att upprätthåller den bredd i led- ningen för som fanns på Delegationens tid, dvs. med kontinuerligt inflytande från myndigheter och parter som representerar arbetsmarknad och näringsliv. på regional nivå att i kontakterna med kommunerna gör gemensam sak med andra myndigheter för att skapa en större dynamik i dialogen med kommunerna och bredda in- fallsvinklarna. Exempel på statliga myndigheter och andra ak- törer med regional förankring och intresse i livslångt lärande är högskolor, självstyrelseorgan (landsting och regioner), länsstyrelser, länsarbetsnämnder och försäkringskassorna. att det finns ett nära samarbete mellan den regionala och na- nivån i ledningen av . Statsmakternas krav på kommunerna att förankra vuxenutbildning och hos kommuninvånarna och det lokala näringslivet ris- kerar att förlora i trovärdighet utan en motsvarande ansats hos Skolver- ket. Utifrån en diskussion om uppföljning, utvärdering, utveckling och tillsyn föreslår vidare: att regeringen ser över instruktion och uppdrag så att i dialog med kommunerna kan arbeta på att ut- veckla utbildningssystemet. Regler ska tillämpas (tillsyn) men de kan också behöva ändras (uppföljning och utvärdering). Uppslag till pedagogisk och organisato- risk utveckling bör kommunerna och på ett samordnat sätt kunna hämta inte bara från kommunernas och verkets respektive ut- vecklingsfunktioner utan även från de lokala respektive nationella upp- följningarna, utvärderingarna och tillsynsärendena. Att kommunerna ska följa gällande regler och bestämmelser är självklart liksom att ska påpeka när de inte gör det. Än vik- tigare är dock att kommunerna tillsammans med successivt verkar för förbättringar av utbildningssystemet (inklusive dess regel- system) så att en allt högre måluppfyllelse kan uppnås. Att sträva mot målen i en ständig förbättringsprocess kräver kommunernas engagemang och aktiva medverkan. Förutsättningarna för att få igång en dynamisk utvecklingsprocess är större genom dialog än genom tvång. De stora utmaningar som ett obyråkratiskt samarbete innebär bör vara sti- mulerande för att anta och är en förutsättning för att verket ska kunna spela en konstruktiv roll i ett framtida kunskapssamhälle. Även när det gäller nationell och lokal utvärdering föreslår kom- mittén: att regeringen förtydligar uppdrag så att Skolver- ket i dialog med kommunerna utvecklar sambanden mellan na- och lokala utvärderingar och klargör hur den statistik- och informationsinsamling som utgör grunden för det nationella uppföljnings- och utvärderingssystemet också kan utnyttjas i kommunernas egna utvärderingar. Ett bättre samarbete mellan och kommunerna är en förut- sättning inte bara för att användningen av externa utbildningsanordnare i den kommunala vuxenutbildningen förbättras utan även för att peda- gogiken, den uppsökande verksamheten, de individuella studieplanerna och hela den kommunala vuxenutbildningen utvecklas. De organisato- riska frågorna är viktiga och följer även på detta område utvecklingen med tanke på sitt slutbetän- kande. Strategisk planering och infrastruktur Under denna rubrik återfinns kommitténs förslag beträffande samarbete och planering, vägledning, validering, personalutbildning inom vuxen- utbildningsområdet samt forskning. ser positivt på den utveckling av samarbetet inom kommuner och mellan kommuner och olika utbildningsanordnare som förstärkts med . Enligt kommitténs bedömning är det nu hög tid för kommunerna att också engagera sig i ett lite vidare perspektiv på utbildning och kompetensut- veckling. De regionala tillväxtavtalen och kompetensråden, som håller på att ta form, borde vara intressanta för kommunerna som plattform för utveckling av en mer heltäckande utbildningsplanering. rekommenderar kommunerna att satsa på regionala kontakter vid sin uppläggning av utvecklingsstrategier för kunskapslyft och livslångt lärande. En viktig aspekt för kommuner och landsting i denna utbildningsplane- ring är behovet av personal till vård- och omsorgsområdet. För närva- rande förefaller att i hög utsträckning användas till att både utbilda personal till omvårdnadssektorn och från omvårdnads- sektorn. En viss personalomsättning av dylikt slag är naturligtvis alltid nödvändig men kan aldrig ersätta kommunernas och landstingens ansvar 26 Sammanfattning SOU 1999:39 för att utveckla arbetsorganisation och arbetsvillkor. rekommenderar kommuner och landsting att gemensamt se över vuxenutbildningens roll för omvårdnadssektorn och alternativa sätt att lösa kompetensförsörjningen. Samarbetet med näringslivet i i kommunerna går fortfa- rande relativt trögt. vill understryka behovet av att förnyade insatser görs för att utveckla samarbetet med näringslivet. Det är kanske först i konkreta projekt som ett samarbete kan ta form. vill också i detta sammanhang uppmana kommunerna till en anpassning av de individuella studieuppläggningar- na till den lokala arbetsmarknaden. När efterfrågan på arbetskraft ökar ser kommittén det som önskvärt: att kommunerna i samarbete med arbetsförmedlingen stimule- rar deltagarna att acceptera erbjudet arbete och möjliggör al- ternativa upplägg av resterande studieomfång, exempelvis ge- nom deltidsstudier, studier på otraditionella tider och koncen- trationsläsning under vissa perioder. har tidigare (SOU 1998:51) uttalat att varje studerande bör ha rätt till en individuell studieplan med dithörande vägledning. Detta är särskilt viktigt för speciellt utsatta grupper, exem- pelvis för människor med funktionshinder av olika slag. föreslår nu att kommunernas skyldighet att upprätta studieplaner förtydligas genom: att regeringen i Förordningen om vuxenutbildning anger vad en individuell studieplan minst bör innehålla. I en individuell studieplan bör enligt kommitténs uppfattning följande områden behandlas: mål med studierna; mål och delmål under studiernas gång; individuell studieuppläggning. att deltagare i vid folkhögskolor ska ges mot- svarande rätt till individuell studieplan. anser att regeringen måste ställa krav på ar- betsmarknadsverket att ta fram individuella handlingsplaner för sökande hos arbetsförmedlingen som behöver stöd av något slag för att få ett arbete. Än viktigare är dock kopplingen mellan studieplan och handlingsplan. att regeringen i Förordningen om vuxenutbildning föreskriver om samråd mellan studie- och yrkesvägledarna i den kommunala vuxenutbildningen och arbetsförmedlingens vägledare och att den individuella studieplanen ska vara ett förtydligande av handlingsplanens målskrivningar avseende utbildning – där sådan finns. Många kommuner lägger nu ner ett stort arbete på att validera reell kompetens till formell behörighet. Till skillnad mot tidigare är också validering av yrkeskompetens en uppgift som ett antal kommuner tagit till sig. Problemen med validering är i stor utsträckning praktiska. Alla inser fördelarna för såväl individen, utbildningsanordnaren och sam- hället. Önskemål om konkreta exempel på validering har framförts i många sammanhang till kommittén. Detta torde vara en angelägen uppgift för . När det gäller validering mot arbetsmarknadens krav delar kommittén i huvudsak de förslag som utredningen för värdering av utländsk yrkesutbildning presenterat i sitt slutbetänkande (SOU 1998:165). att en försöksverksamhet med validering mot arbetslivet inrät- tas i syfte att ta vara på den reella arbetslivskompetens som finns hos många människor och att försöksverksamheten sam- ordnas med den validering mot skolans värld som redan nu ge- nomförs i den kommunala vuxenutbildningen. kommer med förslag rörande utbildning för skolledare och lärare . har noterat att vuxenutbildningens personal har ett stort behov av kompe- tensutveckling. Det gäller både allmänt och i mer specifika frågor såsom undervisning för människor med funktionshinder. att får i uppdrag att särskilt följa upp hur fort- och vidareutbildning för vuxenutbildningens personal hanteras av kommunerna. Utbildningen för vägledare i vuxenutbildningen bör enligt Kunskaps- lyftskommitténs uppfattning också reformeras. Kommittén föreslår där- för: att den nuvarande utbildningen för vägledare ses över, så att den breddas och tydligare behandlar de arbetsuppgifter som aktualiseras för vägledare i vuxenutbildningen. att vägledning inom vuxenutbildningen också ses i ett bredare perspektiv och att samarbete/samordning med utbildning för vägledare inom arbetsmarknadsverkets område möjliggörs. att yrkesverksamma utan formella behörighetsgivande förkun- skaper för utbildning till vägledare för att bli antagna till hög- skoleutbildning för vägledare skulle kunna få validera sin reella kompetens och via dispens antas till utbildningen samt utifrån en bedömning av den reella kompetensen medges möj- lighet att påbörja sina studier på lämplig nivå inom högskole- utbildningen. Utbildningen för vägledare kan vara uppbyggd med vissa grundmoduler och vissa påbyggbara moduler med inriktning mot grundskola, gymnasieskola, vuxenutbildning respektive högskola. Likaså bör praktiken vara inriktad inte bara mot grund- och gymnasieskola utan också mot vuxenutbildning och högskola. föreslår vidare att: den nuvarande utbildningen för kuratorer ses över, så att även den breddas och tydligare behandlar de arbetsuppgifter som är aktuella för kuratorer i vuxenutbildningen. Förekommande praktik bör vara inriktad inte bara mot grund- och gymnasie- skola utan också mot vuxenutbildningen och högskolan. en kraftfull och omedelbar satsning på forskning inom området vuxenutbildning och livslångt lärande. Eftersom forskarkom- petens måste byggas upp inom området föreslår kommittén en stegvis utbyggnad, där satsningen stegras för att nå ett nor- malläge först efter exempelvis . Uppenbarligen föreligger stora svårigheter för forskare att nå användare inom vuxenutbildningen med information om nya (och gamla) forskningsresultat. Detta är allvarligt. att den som får ansvaret för ett forskningsprogram om vuxenutbildning och livslångt lärande också ges ett ansvar för att forskningsresultaten sprids till avnämarna och att informa- tionsverksamheten efter en kort introduktionsperiod utvärderas ur avnämarsynpunkt. I ett senare skede skulle man kunna överväga en institutionalisering av forskningen. För informationsspridningen föreslår Kunskapslyftskom- mittén att forskningsprogrammets informationsansvar kompletteras med: att ett eller flera nationella resurscentra inrättas med uppdrag att sprida forskningsresultat från förekommande svensk och internationell forskning kring vuxenutbildning och livslångt lä- rande. Dessa förslag rörande forskning och informationsspridning innebär inte att berörda sektorsmyndigheter – , , Hög- skoleverket – fråntas sitt ansvar att inom respektive område bidra till forskning och informationsspridning. Under denna rubrik återfinns kommitténs förslag beträffande läroplan; sfi och invandrarfrågor; nationella och lokala kurser; estetiska ämnen och estetisk verksamhet; idrott och hälsa samt specialidrott; special- arbete samt slutbetyg. Vad gäller den för gymnasieskola och vuxenutbildning gemensamma läroplanen konstaterar med tillfredsställelse att regeringen gett i uppdrag att vuxenan- passa den. Kommittén avvaktar med intresse redovisning till regeringen . I ett längre tidsperspektiv kan givetvis ifrågasättas om inte vuxenutbildningen i stort behöver profileras ytterligare mot livslångt lärande vilket kanske inte är möjligt inom en gemensam läroplan för gymnasieskola och vuxenutbildning. avser att vid behov återkomma till frågan om måldokument för vuxenutbildningen i sitt slutbetän- kande. När det gäller sfi-undervisningen vidhåller kommittén sitt förslag att sfi bör upphöra som egen skolform och integreras i den kommunala vuxenutbildningen. I sitt slutbetänkande avser kommittén att ta upp utbildning för invandrare i ett helhetsperspektiv. Förutom utbildning och insatser som direkt kopplas till utbildning, ex- empelvis praktik, handlar det också om vägledning, validering, sociala åtgärder och arbetsmarknadsåtgärder. Det samlade nationella kursutbudet utgörs av 850 – 900 kurser för vilka fastställt kursplaner. Därutöver finns ytterligare cirka 1 000 lokala kurser, för vilka lokala kursplaner fastställts på nivå. Många lokala kurser utgörs troligtvis av kurser inom dataområdet, men de kan också vara ett vuxenanknutet komplement till de nationella kurserna. Om så är fallet visar det på ett bristområde i kursutbudet. avser att i ett pilotprojekt granska utbudet av lokala kurser i några kommuner. vidhåller sitt tidigare förslag att allmänna ämnen ska kunna delas upp i delkurser och att en försöksverksamhet borde genomföras med naturvetenskapliga, samhällsvetenskapliga och ekonomiska baskurser. Till det bör dock läggas: att regeringen uppdrar åt att inte bara granska det stora utbudet av lokala kurser utan att granska och vid behov komma med förslag till ett kompletterande nationellt kurs- utbud. anser det också nödvändigt att det sker en utveckling av betygskriterier och studieomdömen och att tillgången till nationella prov för grundläggande och gymnasiala kurser inom kom- munal vuxenutbildningen ökar. Kommittén ser fram mot resultatet av uppdrag att redovisa hur utformningen av nationella prov kan anpassas till de speciella förutsättningar som gäller för vuxenutbildningen. föreslår därutöver att: får i uppdrag att bedriva ett utvecklingsarbete när det gäller betygskriterierna och att det arbetet på ett fruktbart sätt bör kunna ske i samarbete med andra utbildningsanord- nare, inte minst folkbildningen som håller på att utveckla sina studieomdömen. Att konkretisera kriterierna för betyg och studieomdömen så att de blir tydliga och lätta att kommunicera är viktigt för att förstärka dialogen mellan läraren och kursdeltagaren i såväl den kommunala vuxenutbild- ningen som vid folkhögskolorna. Det är också en förutsättning för att kunna föra över mer av ansvaret för studierna på kursdeltagaren. På vilket sätt den ökade efterfrågan på basfärdigheter som social kom- petens, kreativitet, förmåga att lära nytt, kommunicera och ta ansvar ska dokumenteras och komma in i betygskriterierna behöver också utredas vidare. har diskuterat frågan om att införa såväl estetiska ämnen som estetisk verksamhet i vuxenutbildning. Flera skäl talar för att så bör ske. Centralt för både estetiska ämnen och estetisk verksamhet är att de har en viktig uppgift att fylla för utveck- lingen av sociala basfärdigheter. Utbildning i estetiska ämnen utgör vidare en bas för fortsatt lärande inom de estetiska områdena och för att utveckla ett yrkeskunnande. Kursen i estetisk verksamhet ger varken behörighet eller utgör en del i en yrkesutbildning. Den kan dock fungera som en viktig inkörsport för nya studerandegrupper. Ett annat argument för att införliva estetiska ämnen och estetisk verksamhet i den kommunala vuxenutbildningens utbud är att det underlättar samverkan mellan gymnasieskola och vuxenutbildning, exempelvis för studerande på individuella program. Estetisk verksamhet är en kärnämneskurs i gymnasieskolan och alltså tvingande på nationella och specialutformade program. Om estetisk verksamhet skulle bli en kärnämneskurs i vuxenutbildning, så skulle alla studerande som önskar slutbetyg tvingas läsa kursen. Om den däremot förekom som en av många kurser i det utbud som finns på gymnasial nivå, så skulle den kunna erbjudas i en omfattning som svarar mot intresse och behov. att regeringen upphäver den inskränkning i utbudet på gymna- sial nivå som föreskrivs i Förordningen om vuxenutbildning avseende estetiska ämnen. att regeringen upphäver den inskränkning i utbudet på gymna- sial nivå som föreskrivs i Förordningen om vuxenutbildning avseende estetisk verksamhet dock utan att göra estetisk verksamhet till en kärnämneskurs i vuxenutbildning.