sou · GNB3146d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Bandet mellan ungfågel och föräldrar blir emellertid allt svagare –oktober, varefter de kan anses vara självständiga. Reproduktionen varierar kraftigt mellan åren. varierade andelen par med lyckade häckningar mellan och antalet producerade ungar per etablerat par varierade från 0,27 till 1,24. Kungsörnen häckar första gången vid en ålder av . Dödligheten i en icke-förföljd population fram till denna ålder anses i allmänhet ligga på 75–, varav majoriteten dör . Dödligheten hos könsmogna örnar är däremot låg, vilket ligger i reproduktionsstrategi – lång livslängd men låg reproduktion. Medellivslängden hos örnar som uppnått könsmogen ålder överstiger förmodligen och vissa blir betydligt äldre. SOU 1999:146 Rovdjuren 73 De viktigaste dödsorsakerna i torde vara svält (främst hos unga örnar), förföljelse, bil- och tågdöd, kraftledningsdöd, förgiftning (t.ex. blyhagel i byten) samt sällsynt andra djur som lodjur, järv, berguv och möjligen mård. En stor andel av de örnar som övervintrar i har förmodligen svensk härkomst, men nästan lika många kan tänkas härröra från och en del anländer till även från . De i uppträdande örnarna finns i samtliga åldersklasser – även adulta (gamla) örnar som är minst . En mycket grov gissning är att det vintrar i genomsnitt uppehå llit sig 300–500 kungsörnar i och söder om . Från och med 1970-talets inledning har man på olika håll ordnat organiserad matning av örnar i form av utlagda djurkroppar, mestadels självdöda grisar. Denna s.k. åtling hade till främsta syfte att avgifta DDE- och PCB-kontaminerade havsörnar, men även att öka vinteröverlevnaden för de unga havsörnarna. Vintermatningen av örn har utan tvivel haft samma positiva effekt för kungsörnsstammen som för havsörnsstammen, dvs. främst en väsentligt ökad vinteröverlevnad för de yngsta fåglarna. Kungsörnen lever i mest av medelstora fåglar och däggdjur. Örnarna äter dessutom kadaver och under vissa delar av året är detta en viktig del av den totala födan, främst för ungörnar men troligen även för de häckande paren under främst vårvintern. Fåglar utgjorde i en studie antalsmässigt av födan, med skogshönsen (främst tjäder) som dominerande. och kråkor ingick också liksom rovfåglar och ugglor. Bland däggdjuren dominerade an- talsmässigt skogshare och renkalv, men även rödräv (mest ungrävar) och mård utgjorde några procent av födan. De bytesrester som transporterats till boet och som härrör från får eller get, älg samt därtill en stor andel av de bytesrester som kommer från ren, härstammar från kadaver. Bytesrester efter ren påträffades i av 158 undersökta kungsörnsbon och renkalv utgjorde av totala antalet bytesrester. En jämförelse mellan fjällen, det fjällnära skogslandet samt det övriga norrländska skogslandet visade inga större skillnader i bytesval mellan de två sistnämnda, medan bytessammansättningen i fjällen avvek markant. Här dominerade antalsmässigt fjällripa och dalripa med 75 procent, medan bl.a. andelen tjäder och skogshare var väsentligt lägre än i skogslandet. Även andelen ren var antalsmässigt lägre än i de två skogslandsgrupperna. I och har 795 bytesrester insamlats och ana- lyserats 1979–1993. av det totala antalet bytesdjur utgjor- des av ren. Antalet renar dödade av kungsörn är förmodligen betydligt lägre än , eftersom kungsörnen med stor säkerhet huvudsakligen fångar små renkalvar (framför allt under kalvarnas två första levnadsmånader). Antalet kungsörnar i renskötsel- området är dessutom lägre än eftersom många drar söderut –mars. Däremot torde renar som dött av naturliga orsaker eller av andra predatorer, bilar eller tåg, vara en viktig födoresurs . En vuxen kungsörn väger mellan 3,5 och beroende på kön. Det finns många renägare som hävdar att kungsörnar lyfter och flyger iväg med månadsgamla renkalvar och även större renar, men detta är en aerodynamiskt omöjlighet för kungsörnen. Experiment i med fyra infångade kungsörnar och en havsörn visar att örnarna har problem att lyfta ett kilo från plan mark. Under gynnsamma vindförhållanden kan troligen stora individer lyfta upp mot från plan mark. Genom att glidflyga i motvind utför fjällsidor och genom att utnyttja fart vid angrepp kan stora individer möjligen även frakta med sig byten som väger upp mot tre, kanske till och med . Påståenden om tyngre örnlyft än så kan avvisas. Jaktbrott mot kungsörn kan utföras (och utförs) året om, men troligen med en koncentration till fåglarnas häckningssäsong. Metoderna växlar starkt: påskjutning av örn när den råkar passera, utläggning av för- giftade åtlar, fångst i gillrad sax, avskjutning av ungar vid bo, av- skjutning av gamla fåglar under ruvning, avsiktlig störning vid/under bo med ägg under kalla vårdagar varvid embryona dör, nedrivning av bon, nedsågning av boträd m.m. En konsekvent utförd, årlig förföljelse inom ett större område får till följd att beståndet tunnas ut och i värsta fall elimineras. Kungsörnen har länge varit förföljd, men fridlysningen medförde att förföljelsen dämpades. I fjällen och de fjällnära områdena förekommer emellertid fortfarande förföljelse som lokalt är av stor Starka indikationer är t.ex. observerade snöskoterspår fram till boplatser –maj, samt att andelen ungfågeltecknade fåglar är ovanligt hög bland de etablerade paren, att kända häckningsplatser är övergivna och att färre par lyckas med häckningarna. Minskad eller upphörd vintermatning Med de nya EU-bestämmelser som trädde i kraft , nämligen att utläggning av självdöda tamdjur inte längre får ske om kropparna inte är veterinärbesiktigade, lär antalet örnmatningsplatser minska radikalt. Redan den första vintern efter beslutet (1997/98) upphörde ett stort antal åtlar, främst p.g.a. starkt ökade kostnader för de som på ideell grund utför arbetet. Ett fortsatt och utökat produktionsinriktat skogsbruk kan påverka den norrländska kungsörnsstammen negativt dels genom framtida brist på lämpliga boträd, dels genom biotopförändringar som påverkar sammansättningen bland bytesdjuren. Det skulle också kunna försämra förutsättningarna för örnen att jaga t.ex. minskad tillgång av skogshöns och genom omföring av naturskogar till täta skogsmonokulturer med kort omloppstid. För de fjällhäckande kungsörnarna har även fri småviltjakt och fritt fiske gett upphov till farhågor. Den fria småviltjakten skulle teoretiskt kunna innebära brist på föda för kungsörnen genom att stammarna av ripor och skogshare går ner, åtminstone lokalt i vissa dalgångar med hård jakt. Hur detta egentligen förhåller sig är emellertid ännu inte utrett. Dålig tillgång på småvilt i fjällen kan även tänkas hänga samman med för hårt bete och markslitage orsakat av för stora renstammar. Fritt fiske kan lokalt tänkas medföra övergivna boplatser p.g.a. ökad störningsfrekvens. 3 Skador orsakade av rovdjur 3.1Möten mellan människor och rovdjur Ett ämne som diskuterats intensivt under de senaste årens rovdjursdebatt är hur farliga rovdjuren är för människor. Vi har i sen tid sett exempel på att ett angrepp på en människa i Västvärlden snabbt kommer till allmän kännedom, men vad vågar vi säga om gamla berättelser från vår egen del av världen och hur tolkar vi rapporter om rovdjursattacker i nutid på människor på andra håll? 3.1.1Utan att människor kommer till skada Inom stora områden på norra halvklotet delar miljontals människor livsrum med i varje fall tusentals rovdjur av de aktuella arterna. Det måste inträffa mängder med möten mellan rovdjur och människor utan att något speciellt inträffar. Rovdjuret med sina över- lägsna sinnen är den som registrerar det förestående mötet först och det går därefter oftast undan. Detta illustreras väl i rapporten den skandinaviska björnen farlig (Oppdragsmelding 404, Norsk institutt for naturforskning) från Skandinaviska björnprojektet. I 68 av 114 fall () när björnar och personer verksamma i projektet möttes försvann djuret. I ytterligare 10 fall () stannade björnen kvar och i 12 fall () kom den ett stycke mot människan utan att verka hotfull. I fem av fallen () resulterade mötet i ett skenangrepp av björnen. Rapportens slutsats är att den skandinaviska björnen inte är farlig. Med undantag kanske för de små isolerade bestånden i , och är den i själva verket den fredligaste av världens brunbjörnar. har skandinaviska björnar allt oftare börjat söka sig mot bebyggelse. Orsaken är att stammen har vuxit och att arten har börjat kolonisera områden närmare människoboningar men också att de här har hittat mat – åtlar, slaktavfall, sopor m.m. En radiomärkt fjolårs- unge av björn som pejlades kring i besökte april–september slaktgropar, dumpningsplatser, 78 Skador orsakade av rovdjur komposter, en åtlad rävfälla, potatis- och jordgubbsland, en grishage där den hoppade runt och lekte med grisarna innan den jagades bort, en fiskdamm m.m. innan den avlivades. Kanske är det till och med så att vissa björnar har lärt sig att koppla ihop lukten av människa med mat. Och kan en farlig situation uppstå om en björn plötsligt överraskas på nära håll av en uppdykande människa. Såvitt känt har denna utveckling emellertid ännu inte lett till att någon människa blivit angripen i . Däremot har många upplevt det som både obehagligt och farligt att se björnar på så nära håll som det varit fråga om. När det gäller varg, lodjur och järv finns det ingen undersökning som motsvarar den som Skandinaviska björnprojektet gjort om björn. För de båda sistnämnda arterna kan man emellertid rent allmänt säga att de enda fall som utredningen hört talas om där någon känt sig hotad har gällt situationer när en person råkat komma nära små ungar och honan visat aggressivitet. Å andra sidan har de forskare som arbetar i de svenska lodjursprojekten funnit att de kan leta reda på mycket små ungar varvid honan går undan när de närmar sig och inte ens gör något försök att försvara ungarna. När det gäller varg finns det uppgifter från om områden med enormt mycket människor och stora och täta vargbestånd. Det bästa exemplet är kanske i med en vargstam på flera hundra djur. Där har man omkring 19 miljoner besöksdagar och det finns inte ett enda fall där någon människa blivit attackerad. För övrigt finns det inte något dokumenterat fall i hela där en frisk, vild varg dödat en människa. Från vårt eget land har det efter 1983 då och då kommit uppgifter om orädda vargar och någon enstaka gång till och med om vargar som uppfattats som aggressiva. har uppgifterna visat sig vara oriktiga men ett antal gånger har ensamma vargar på olika håll rört sig tämligen obesvärat nära inpå människor. Detta är inte unikt för . Också på andra håll, både i och andra delar av världen, kan vargar, där de har lärt sig att inte frukta människan, uppträda os kyggt och nyfiket. Enligt den ovannämnda rapporten från Skandinaviska björnprojektet har sju människor angripits och skadats av björn i –1996. Ingen av dessa dog utan det senaste dödsfallet i landet inträffade . En av de sju var en obeväpnad s kogstaxerare medan de övriga var jägare och i fem av de fallen var björnen påskjuten. I dödades en joggare av en björn . SOU 1999:146 Skador orsakade av rovdjur 79 springande mellan honan och ungarna och hon uppfattande honom säkert som ett hot mot ungarna. Andra situationer då björnar kan visa aggressivitet är när de blir attackerade av hundar eller när de har ett dödat byte som de kan vilja försvara. I diskussioner om vargens farlighet åberopas ofta den serie tragiska händelser som inträffade i ett område i norra , södra och sydöstra där ett 10-tal barn dödades av varg. Det rörde sig emellertid om djur som var uppfödda i fångenskap och därmed vana att få all sin mat av människor, men som släpptes därför att de blivit för dyra att hålla. fanns det varken älg eller rådjur i den delen av landet och det ligger närmast till hands att tänka sig att vargarna sökte upp människor helt enkelt för att få mat. En hastigt uppdykande varg kunde säkert få barn att fly vilket kan ha utlöst jaktinstinkten hos vargen med tragiskt resultat som följd. I den svenska debatten åberopas ibland ett fall som 1996 inträffade i i . Där blev en 11-årig pojke biten i ansiktet av en varg medan han låg och sov utomhus i en sovsäck. De experter som granskade händelsen kom fram till att det troligen rörde sig om lek från vargens sida. Den hade tidigare i samma område tagit mat och skor från människor och lekt med. Fotändan av pojkens sovsäck var sönder på ett sätt som tydde på att vargen hade börjat med att hugga tag där. Vargar liksom hundar tycks lockas av mjuka, luftiga eller pälsliknande föremål som de leker med och försöker slita sönder. En forskare verksam på ön har berättat hur en varg kom och försökte ta en tom sovsäck som han hade lagt på vädring. Att vilda vargar kan döda människor är emellertid belagt, men sådana händelser i vårt land ligger mycket långt tillbaka i tiden. I museums årsbok finns en rapport som belyser frågan. Det är en genomgång av kyrkböckerna från perioden –1859 från 20 socknar i samt socken i samt en uppföljning också av påstådda fall av vargdödade människor som kom till författarens kännedom. Det handlar alltså om en period då det i den delen av landet fortfarande fanns gott om varg. I materialet från de 21 socknarna kunde författaren påvisa två fall där varg dödat barn under de drygt 100 åren. Hans slutsats är att det har hänt, att det gällt barn, att det varit särdeles ovanligt och att det inte ingår i vargens normala beteende. I de områden där de kända fallen har inträffat satte man även ganska små barn att valla boskapen ute i skogarna. Vargen uppfattades alltså inte som ett hot mot människor utan bara mot djur. Genomgången visade också att vissa kända fall av vargdödade människor i inte gick att få bekräftade i kyrkböckerna utan hörde hemma i fantasins värld. 80 Skador orsakade av rovdjur Från kom 1997 en rapport om barn som dödats av varg. Det rör sig om attacker på 76 barn som –dödats eller skadats i över 50 byar i ett begränsat område i distrikten garh, Jaunpur och Sultanpur i östra delen av . En noggrann undersökning av händelserna visade att det verkligen rörde sig om varg och inte om någon annan rovdjursart. Det tycks vidare ha rört sig bara om en ensam individ eftersom problemen upphörde sedan en stor varg dödats i området. Det skedde i områden där tillgången på vilda bytesdjur var mycket dålig. Rapporten visade också att alla barnen hörde till den fattigaste delen av samhället och att de flesta hade en ensamstående mamma. Attackerna hade också ägt rum när barnen inte stod under uppsikt av någon vuxen. I rapporten framhåller de indiska forskarna följande: Regeringens ersättningssystem att betala för ett vargdödat barn (ett belopp som överstiger årsinkomsten per capita) resulterade troligen i omgående för- summelser när det gäller barns säkerhet. Händelser av det här slaget kan alltså vara förknippade med extrem fattigdom Renen har varit ett viktigt bytesdjur för rovdjuren i Skandi- navien och har samerna fått ersättning för skador. Från början utgick ersättning bara om skadan inträffade på kronomark och endast för skada av björn och lodjur. 1933 utvidgades rätten till ersättning att gälla också på enskild mark och utgick ersättning även för skador av örn. När varg och järv infördes i systemet fick det i princip den utformning det hade . Antalet rovdjursdödade ersatta renar låg under 1 000. hade det stigit till omkring 2 000 och med det system som innebar att man bara fick ersättning för renar som verkligen hittades, ersattes 7–8 000 djur. När Natur- vårdsverket lämnade in sitt Förslag till ett nytt ersättningssystem för rovdjursdödade renar (Rapport 3899) gjorde verket bedömningen att det verkliga antalet rovdjursdödade renar i landet var omkring 16 000 kalvar och drygt 6 000 vuxna . uppskattning av antalet r ovdjursdödade renar byggde i huvudsak på en stor undersökning i fält av sambandet mellan renar och rovdjur. Den genomfördes –1986 i samarbete med Sve- riges och i Jåkkåkaska och Umbyns samebyar i respektive . Den visade bl.a. att den totala dödligheten bland kalvarna var . Av den dödligheten svarade Skador orsakade av rovdjur 81 rovdjuren för omkring två tredjedelar. De tog alltså av kalvarna. Järv och lodjur svarade för ungefär lika stor del och stod tillsammans för av de rovdjursdödade kalvarna. och kungsörn svarade alltså tillsammans för återstoden, dvs. Beroende på dess inriktning, gav den ovannämnda undersökningen inte alls ett lika väl underbyggt resultat beträffande dödligheten hos vuxna renar. Bland de märkta djuren var den . I rapporten anges att dödligheten hos främst 1-åriga renar av olika skäl kan vara högre än så. Från många samebyar hävdas det bestämt att både kungsörn och björn kan orsaka avsevärt högre dödlighet framför allt bland kalvar än den som redovisas i undersökningen. 3.3Skador på andra tamdjur , järv, lo, varg och kungsörn kan alla orsaka skador på andra tam- djur än renar. I praktiken är det emellertid endast björn, lo och varg som gör detta i någon större utsträckning. Järven orsakar knappast några skador alls på annat än renar. När det gäller kungsörn inträffar det i ett fåtal fall att de tar lamm, bl.a. på . Det händer också att kungsörn angriper mindre hundar och även katter. I avsnitt 3 i bilagedelen till betänkandet finns en närmare beskrivning av skadesituationen under framför allt 1998. Fåret är den tamdjursart i som angrips i störst utsträckning, förutom renar. –1998 dödades och ersattes av länsstyrelserna 110–315 får och lamm , enligt uppgifter från Vilt- skadecenter. Därtill kommer att tamdjur dödas utan att det registreras hos någon myndighet. Det gäller främst får och lamm på fritt skogsbete eftersom de normalt inte ersätts av allmänna medel. Antalet sådana får och lamm som dödas av rovdjur kan uppskattas till 100–150 st. , enligt Viltskadecenter. Det förekommer bara enstaka rapporter om att getter, nötdjur eller hästar dödas av rovdjur. Den rovdjursart som dödar flest får och lamm är lodjuret. har björn och varg gjort detta i betydligt mindre utsträckning. När det gäller vargen är förklaringen förmodligen att den ännu är så pass fåtalig. En annan viktig orsak till det låga antalet angrepp är också att fårägare i områden med fast vargförekomst numera i stor utsträckning använder rovdjurssäkra elstängsel. De elstängsel som krävs för att få ett skydd mot varg- och andra rovdjursangrepp är visserligen dyrare än andra stängsel men länsstyrelserna har betalat ut bidrag till material- kostnaderna. Stängslen har visat sig vara effektiva. Det förekommer inte några vargskador innanför fungerande elstängsel av denna typ, enligt 82 Skador orsakade av rovdjur uppgifter från Viltskadecenter. Stängslen ger även ett gott s kydd mot angrepp av lo och björn. I främst och har det inträffat att björnar angripit bikupor. Detta har orsakat problem för enskilda näringsidkare. Enligt viltskadekungörelsen skall ersättning av allmänna medel normalt inte betalas för bikupor som förstörts av en björn. Viltskadecenter har i försök visat att elektriska stängsel effektivt kan förhindra angrepp. Enligt centret är stängslen en praktiskt möjlig och ekonomiskt rimlig förebyggande åtgärd. Ett problem som vuxit i omfattning är varg- angrepp på hundar. angrips löshundar som används vid jakt på t.ex. hare, rådjur, älg eller fågel. Vargen ser antagligen oftast hunden som en inkräktare i reviret men ibland uppenbarligen också som ett byte. Det förekommer också att varg angriper hundar som inte används vid jakt. 1998/99 dödades 11 hundar av vargar i och . () under jaktsäs ongen 1999/00 har 18 hundar dödats. En påfallande stor andel av angreppen har skett i ett särskilt vargrevir, nämligen Årjängreviret. Där dödades 6 hundar före- gående jaktsäsong och under innevarande säsong 8 hundar. Detta kan tyda på att någon eller några vargar i reviret har en särskild benägenhet att angripa hundar. I dödas –30 hundar av varg, enligt uppgifter från en forskare verksam inom den finska vargforskningen. Angrepp i har medfört starka konflikter med jägarna, se avsnitt 13.4, där vi även tar upp arbetet med förebyggande åtgärder. 4 Påverkan på viltstammarna Frågan om rovdjurens påverkan på viltstammarna har behandlats i en rapport som , och skrivit på vårt uppdrag. Rapporten finns som avsnitt 4 i bilagedelen till detta betänkande. Vår framställningen i ämnet bygger huvudsakligen på rap- porten. Även om det kan hända att järv och lodjur ger sig på och också lyckas döda älg är dessa arters påverkan på älgstammen försum- bar i ett större sammanhang. För björn och varg däremot är älgen ett viktigt byte. I svenska undersökningar finns det material från över 1 000 kilo- meters spårning av björn på snö. Längs denna sträcka hade björn 19 gånger försökt jaga vuxna älgar men inget försök hade lyckats. De här spårningarna har i huvudsak gjorts i kärnområden för björn och för- hållandena kan vara något annorlunda i områden där björnen åter- invandrar. Vuxna älgar kan vara mera utsatta utanför kärnområdena eftersom de kanske reagerar mindre ändamålsenligt inför en uppdykande björn och därigenom utsätter sig för större risk att dödas. När det gäller predation av björn på älgkalvar förhåller det sig annorlunda. Direkt efter kalvningen när kalvarna ligger stilla och inte följer kon är de mycket sårbara. Dödligheten då har undersökts i ett område i norra i en delstudie inom ramen för Skandinaviska björnprojektet. I en älgstam som var omkring 10 älgar per dödade björnarna 20–av kalvarna. Det visade sig emellertid att omkring hälften av den ökade dödligheten kompense- rades . En större andel av de kor som miste sina kalvar tidigt födde nämligen två kalvar året efter. Kor som varit kalvförande till fick däremot normalt bara en kalv . 84 Påverkan på viltstammarna SOU 1999:146 För de skandinaviska vargarna är älgen det viktigaste bytes- djuret. Kommer varg in i renskötselområdet blir renen viktigare och i den södra delen av det område där vargarna nu finns spelar rådjuret en stor roll. Detaljerna är långt ifrån fullständigt kända men en flock vargar i mellansvenska skogsbygder förefaller döda en älg omkring var femte eller sjätte dag vilket innebär omkring 10 älgar per varg och år. Från vet vi att vargarna dödar färre älgar per tidsenhet i glesare älgstammar, fler i tätare men bara upp till en viss nivå. Kombineras dessa uppgifter med tanken att det kan finnas minst 200 vargar (jfr avsnitt 12.3.5) inte bara i det område i där arten nu finns utan också i en vidare zon inom och , kan man åtminstone grovt beräkna vad det skulle innebära för älgstammen. Om av de 200 vargarna skulle finnas inom ett någorlunda sammanhängande område i – och resten i eller ensamma på vandring utanför detta område – skulle döda omkring 1 400 älgar. I samma område sköts 1997/98 ungefär 30 000 älgar. Med oförändrad älgtäthet skulle vargarna alltså i detta perspektiv komma att ta av det totala jaktuttaget. Om man begränsar beräkningen till ett enda vargrevir – dvs. en yta på 7–– blir åtminstone den teoretiska effekten en annan. Vid hög älgtäthet kan flocken ta 16–av det möjliga jaktuttaget medan den i ett område med lägre älgtäthet och lägre produktion kan ta ända . Detta har emellertid inte konstaterats hända i något svenskt vargrevir. året efter den först kända vargföryngringen i nutid i – gjorde en flyginventering av älg inom det område som då utgjorde revir för den flock som fanns där. Både älgtät- heten och kalvandelen var ungefär lika stor som i omgivande vargtomma områden och slutsats var att vargarna inte hade påverkat älgstammen i nämnvärd omfattning. Det bör emellertid påpekas att detta gjordes vid den tid när den svenska älgstammen inklusive den i norra var omkring dubbelt så stor som den är . I delar av finns både björn och varg och det är rimligt att utgå från att den areal där båda finns kommer att öka. Det samlade trycket på älgstammen framför allt inom etablerade vargrevir kommer då, såvitt man kan bedöma, att bli påtagligt.