sou · GNB3123 · 2000-01-01 00:00:00 — Under arbetet med handlingsprogrammet inbjöd arbetsgruppen yrkesverksamma formgivare, industridesigner, arkitekter, produ- center, representanter från designutbildningar, institutioner, före- ningar, organisationer och näringsliv till en hearing kring frågan Hur kan svensk design/formgivning stärkas. De övergripande frågorna var vilken roll staten borde ha i främjandet av arkitektu- rens, formgivningens och designens utveckling nationellt och internationellt. Frågor som ventilerades var till exempel: Hur och på vilket sätt skall designernas arbetsprocesser, metodik och avsikter göras till- gängliga för andra? Hur skall medvetenheten om formgivningens betydelse kunna stärkas? Hur kan man hitta de framåtsyftande projekten? Hur skall en diskussion kring dessa områden kunna främjas? Hur skall man på olika sätt kunna utveckla marknads- föringen av svensk design? Är dessa frågor en angelägenhet för staten? Vid hearingen poängterades vikten av att behandla gestalt- ningsfrågorna utifrån ett helhetsperspektiv. Framför allt framhölls nyttan av en långsiktig och målmedveten statlig designstrategi, där man kontinuerligt utvärderar resultaten. Några andra synpunkter, relevanta för detta betänkande, är behovet av att utveckla och samordna nätverk, att underlätta kontakter och samarbetsformer mellan museer och andra institutioner inom formgivningsområdet, att möjliggöra synergieffekter genom exempelvis samproduktion av utställningar, samt att främja regional mångfald och särart. För att kunna klara detta ansåg man att de kompetenser inom formområdet som arbetar med utställnings-, dokumentations- och forsknings- verksamhet måste utvecklas. Man efterlyste också mer utbyte mellan olika kulturområden, liksom möjligheter till internationella möten. Ytterligare några uppmaningar som kom fram under hearingen var: Stöd informationsspridning via ny teknik och verka för en upplyst debatt om formgivning i olika medier med olika målgrupper. SOU 1999:123 Bakgrund till delbetänkandet 25 kom den interdepartementala arbetsgruppens Framtidsformer: Förslag till handlingsprogram för arkitek- tur&formgivning (Ds 1997:86). Även detta fick ett positivt gen- svar från såväl enskilda arkitekter och designer som arkitektur- och designorganisationerna. Med förslaget som grund presenterade regeringen en pro- position, Framtidsformer – Handlingsprogram för arkitektur, formgivning & design (prop. 1997/98:117). I propositionen definierades ett antal konkreta åtgärder. Bland annat fick åtta statliga verk och myndigheter i uppdrag att ta fram egna riktlinjer för sitt arbete med arkitektur och gestaltningsfrågor. Genomgående behandlades arkitekturfrågorna i handlingspro- grammet med större djup än frågorna som rörde formgivning och design. De konkreta förslagen handlar också främst om arkitektur- frågor. Det kan finnas en rad olika orsaker till detta: För det första är kunskaperna om arkitektur mer utvecklade och etablerade än kunskaperna om formgivning och design. För det andra är arki- tekturområdet lättare att avgränsa än designområdet, som både är ett eget ämnesområde och delar av andra sammanhang. Behovet av att belysa form- och designområdet kvarstod. Utbildningarna, yrkes- och intresseorganisationerna inom de- signområdet har påtalat bristen på lokaler i , där design, konsthantverk och formgivning kan visas. För att utröna om två befintliga museer, och , skulle kunna bidra till en lösning av detta behov samt till en utveckling av designområdet, beslöt att undersöka förutsättningarna för detta. med uppdrag att överväga hur Statens konstmuseers, Moderna Museets och ansvar för att visa upp modern form skulle kunna förtydligas och utvecklas. I den promemoria – en egen myndighet. Ett nytt forum för modern form som presenterade , föreslogs att ansvar för nutida design och konsthantverk skulle övertas av . Enligt förslaget skulle också de samlingar av 1900-talets formgivning, konsthantverk och industridesign som finns på 26 Bakgrund till delbetänkandet Vidare hävdade utredaren behovet av en särskild avdelning för design och konsthantverk, om vilken respektive skulle kunna samverka. Museerna skulle komma överens om vem av dem som skulle ansvara för insamlingen av respektive designområde. Orsaken till varför promemorian – en egen myndighet. Ett nytt forum för modern form lyfte fram två Stock- holmsbaserade museer som tänkbara huvudmän var att det av många ansetts utgöra ett problem att det inte finns någon större, allmänt tillgänglig lokal, där man kontinuerligt visar den moderna 1900-talsdesignen, i huvudstaden. konsthantverksavdelning har, i de diskussio- ner som utbildningarna, de designfrämjande organisationerna och yrkesföreningarna fört i kring formfrågorna, lokal- mässigt uppfattats som alltför liten och dessutom med kravet att täcka hela perioden från renässansen fram till . Det man saknat har framför allt varit utrymmen för det senaste seklets och samtidens design och konsthantverk. Möjligheten att ta emot internationella vandringsutställningar, som handlar om design och konsthantverk, har också varit små i bland annat på grund av utrymmesbrist på . Både i den ovan nämnda promemorian och i remissvaren på den pekades genomgående på det starka stöd som finns för form- och designområdet, men man hade olika idéer kring hur behoven skulle kunna lösas. Genomgående framhölls behovet av permanenta lokaler för form- och designutställningar. Många av dem som svarade ansåg emellertid att en sådan utställningsverksamhet borde ha en fristående ställning och att ansvaret för hela området, det vill säga form och design, borde hållas samman. I flera av remissvaren efterlystes en fördjupad diskussion kring innehåll och form för en sådan verksamhet. Några institutioner ansåg det omotiverat att sätta en gräns . Formområdets historia är äldre än så menade man, och för att kunna göra jämförelser och fördjupningar måste de samlingar av form, konsthantverk och konstindustri som finns på från renässansen fram till hållas samman. Bakgrund till delbetänkandet 27 del av remissinstanserna efterlyste ett resonemang om varför en ny forminstitution skulle förläggas till i och som en del av och . Somliga remissinstanser kritiserade att förslaget inte visade hur de befintliga designrelaterade museernas situation skulle påverkas och helst förbättras. Av de samlade remissvaren framgick att frågan vidare behövde utredas. Mot den bakgrunden ansåg regeringen att det statliga ansvaret för form- och designområdet ytterligare behövde belysas och för att vidareutveckla den statliga politiken för formgivning och design tillsatte regeringen denna enmansutredning (Dir. 1999:9). De frågor som skall behandlas i detta delbetänkande skall ses utifrån följande perspektiv: Staten har redan tagit olika initiativ för att främja en god utveckling av svensk formgivning och design. Sådana satsningar gäller bland annat verksamheten på National- museum i samt på i , som 1997 tilldelades ett nätverksansvar av . Utredningens uppdrag är att ge en samlad bild och utvärdering av statens insatser, samt att även föreslå inriktningen för det sam- lade åtagandet och utvecklingen av ett antal konkreta delfrågor. Förslaget skall presenteras i två delar, varav detta första omfattar musei- och utställningsverksamhet samt förslag på hur design- området kan synliggöras under . I direktiven till utredningen preciseras de två uppgifterna i detta delbetänkande, det vill säga att: –Överväga och lämna förslag till hur musei- och utställnings- verksamheten på formgivnings- och designområdet kan och bör utvecklas med hänsyn till behovet av att skapa en slagkraftig mötesplats för samtida formgivning och design. I bedömningen skall såväl de statliga och icke-statliga verksamheterna på området ingå. –Lämna förslag till särskilda satsningar inom formgivnings- och designområdet i samband med bland annat med utgångspunkt från en belysning av EU:s insatser på områ- det. 28 Bakgrund till delbetänkandet SOU 1999:123 Övriga delfrågor, som skall behandlas i ett slutbetänkande , framgår av direktiven som finns i bilaga till denna rapport. blev arkitektur och formgivning ett eget politikområde inom . Förutsättningarna för att hantera design- området har därmed avsevärt förbättrats. I utredningsarbetet har diskussioner förts med representanterna i arbetsgrupp för arkitektur, formgivning och design. Samråd har dessutom skett med som genomfört kartläggning och utvärdering av designutbildningar inom högskolan. I syfte att få in information och synpunkter av vikt för vårt uppdrag har även en enkät sänts till ett åttiotal institutioner och organisationer inom eller med anknytning till designområdet i . Enkätsvaren har kommit från museer, andra utställnings- institutioner, universitet, högskolor och andra utbildningar, designfrämjande föreningar, stiftelser och institutioner, intresse- och branschorganisationer samt myndigheter sammanlagt ett sjuttiotal svar. Enkäten har även skickats till ett femtiotal företag och industrier. Av dessa har ett tiotal besvarat frågorna. Enkäten innehöll både frågor om mottagarorganisationernas uppbyggnad, målsättning och om hur dessa organisationer ansåg att staten borde inrikta sitt ansvar inom design och formgivning och sitt stöd till utställningslokaler inom detta område. Utöver denna enkät har en genomgång av andra länders statliga designstrategier genomförts. Kartläggningen utfördes av svenska ambassader och konsulat i ett tjugotal länder, som i olika avseenden ansetts intressanta genom sitt sätt att organisera statligt designstöd. En del av denna information har använts som underlag till kapitlet Musei- och utställningsinstitutioner inom designområdet i detta delbetänkande. Men resultatet av kartläggningen kommer framför allt att redovisas i slutbetänkandet. Som en komplettering inför detta delbetänkande har en rad utländska institutioner kontaktats för att få fram en bredare och djupare information. Under utredningsarbetet har även besök gjorts på Institut for designrådgivning, , Det Danske samt Ehrvervsfremme Styrelsen i . 3 Direktiven bifogas som bilaga till detta delbetänkande. Bakgrund till delbetänkandet 29 Möten och samtal har ägt rum med företrädare för ett femtiotal institutioner, organisationer, fackförbund samt med företrädare för stat, landsting och kommuner i , vilka är berörda av utred- ningen. Diskussioner har förts med ett antal industrirepresentanter och näringslivsföreträdare, med ett flertal formgivare, konsthant- verkare och industridesigner och med en rad företrädare för de museer som har beröringspunkter med designområdet. Det gäller såväl centralmuseer som regionala och andra museer. Framför allt har kontakter tagits med de organisationer som direkt påverkas av de förslag som förs fram i betänkandet. Under hela utredningsarbetet har det funnits en nära dialog med departe- ment och andra statliga enheter som arbetar med de frågor som hanteras i utredningen. 3Begrepp inom form- och designområdet Lika länge som människor existerat på jorden har det troligen fun- nits formgivning. Naturens olika material har använts för att lösa fundamentala och fysiska behov av trygghet, näring, sömn, etc. Människans förmåga att formge har varit en förutsättning för möj- ligheterna att förbättra tillvaron och till överlevnad. Men gestalt- ningen av materian har också haft som uppgift att t illfredsställa andliga, kulturella och sinnliga behov av stimulans. De ord som beskrivit denna verksamhet har förändrats . Nya ord har skapats, äldre benämningar har fått en förändrad betydelse. Här nedan försöker jag fördjupa resonemanget genom att redogöra för ordens framväxt och visa hur de används . Slöjd hade en annan och mycket vidare innebörd . Ordet täckte också det som betraktas som industriell till- verkning. används slöjd ofta i kombination med hem, det vill säga hemslöjd, som innebär en hantverksmässig serieproduktion i liten skala, oftast utförd i hemmet och avsedd för försäljning eller husbehov. Verksamhetens rötter är den estetiskt inriktade hant- verksrörelse som uppstod i form av lokalföre- 1 Som ett komplement till detta kapitel finns i bilaga 4 en redovisning av ett antal yrkesorganisationer som företräder professionella utövare inom designområdet. 32 Begrepp inom form- och designområdet ningar i hela landet, vars syfte var att upprätthålla och ibland utveckla de föremål, den estetik och de tekniker som allmogen skapat och skapade. Det kan i detta sammanhang nämnas att (bildad ) behöll sitt namn under , trots att föreningen snarare främjade industriell produktion och konsthantverk än hemslöjd. byttes emellertid namnet till Föreningen . Företeelsen slöjd har inte förlorat sin betydelse i samhället, även om ordets innebörd delvis förändrats. Syslöjd och träslöjd är skolämnen. Korgslöjd är en av alla de verksamheter som inryms i hemslöjden. Hemslöjdsrörelsen har fortfarande en stor kulturell och ekonomisk betydelse i . Intressant nog – eftersom vi har importerat en rad andra ord i designsammanhang utifrån – har det svenska ordet slöjd däremot haft en så stark genomslagskraft internationellt att sloyd också används i engelskt språkbruk. Kombinationen konstslöjd uppstod och blev delvis en synonym till ordet konstindustri (se nedan). Ordet konstslöjd används nu sällan, men var allmänt första decennier. I vissa sammanhang levde ordet kvar längre. Ett exempel är , som först bytte namn till i samband med att museet fick ett nytt grafiskt program. , chef för 1924–45, karaktäriserade 1926 företeelsen konstslöjd på följande vis: Konstslöjd är inte, som många tro, någon sorts halvkonst, mindre fin och värdefull än den fria konsten. Konstslöjd är blott ett av de många områden på vilka konsten tagit sig uttryck. Konstslöjd, är hantverkets, industriens och vardagslivets konst. – – – Till sk illnad från den fria konsten vars skapande är utan annat ändamål än att skänka konstnärlig njutning är konstslöjd först och främst ett bruksföremål förfärdigat med en konstnärlig avsikt. Begrepp inom form- och designområdet 33 Eftersom det handlade om bruksföremål ansåg att kravet på ändamålsenlighet var det viktigaste, liksom förmågan att framhäva materialens inneboende skönhet. Konsthantverk är benämningen på helt eller delvis handgjorda bruksting, präglade av en konstnärlig ambition och gestaltning. Konsthantverk kan avse bruks- och konstföremål. Både begreppet och företeelsen konsthantverk har sina rötter i den engelska Arts & Crafts-rörelsen, som växte fram i såsom en reaktion på den som man då tyckte estetiskt undermåliga industriproduktionen. En rad företrädare för och utövare inom hantverk/konsthantverk arbetade medvetet för att estetiskt och funktionellt förädla tingens gestaltning. Arts & Crafts-rörelsen var också en social rörelse mot den då kritiserade, inhumana indust- rialismen med vad den innebar av misär för fabriksarbetarna. Detta tog sig uttryck bland annat i en idealisering av det medeltida hant- verket. Genom att lyfta fram hantverket och låta det genomsyras av konstnärlighet och estetisk känsla skulle kvalitet och skönhetsvärden kunna garanteras och arbetarna och hantverkarna uppleva en glädje i arbetet. och åren spreds Arts & Crafts-rörelsens idéer också till andra länder, bland annat . Det ledde exempelvis till att verkstäder inrättades på Tekniska skolan, nuvarande , och att många konstnärer och arkitekter kom att ägna sig åt textil-, metall-, möbel- och glas- konst samt porslinsformgivning. Konsthantverkets status har växlat . och fick det en renässans, liksom . Det finns också nu tendenser att konsthantverket internationellt håller på att få en starkare och förnyad roll. Det gängse sättet att karaktärisera konsthantverk är att lyfta fram bruksfaktorn. Tinget skall också vara tillverkat för hand eller med enkla verktyg samt vara unikt eller tillverkat i liten serie. 34 Begrepp inom form- och designområdet Denna definition har emellertid sina begränsningar och kan inte alltid tillämpas på det som brukar rubriceras som konsthantverk. Precis som när det gäller konsten är det konsthantverkssamfundets – utövarnas, museimännens och konsthantverksskribenternas pre- judicerande praxis – som avgör om ett föremål skall anses vara konsthantverk, konst eller design. Begreppet konsthantverk, respektive konst, är alltså utsatta för en godtycklig tolkning. Vissa material och föremålskategorier har av tradition införlivats med begreppet konsthantverk och andra med begreppet konst utan logisk grund. Dyrbara, exklusiva material och tekniskt avancerade hantverkstekniker verkar utgöra ett hinder för att produkterna skall uppnå konststatus, hur konstnärligt nydanande och raffinerat de än är utförda. Billiga, enkla material och tekniskt ofullgångna ting har däremot lättare att slinka över gränsen till konstområdet. Ett objekt av silver, ett smycke av guld och äkta stenar, ting av ädla träslag som mahogny, keramik täckt av tekniskt raffinerade glasyrer hamnar automatiskt i konsthantverkskategorin. Lera, textila fibrer, enkla träslag är däremot godkända både som konst- och konsthantverksmaterial. Efter började konsthantverkarna i allt högre grad arbeta med offentliga utsmyckningar, skulpturer och bilder, i vilka de, inspirerade av den informella konsten och spontanismen, förhöll sig friare till tekniker och material. Som en följd av detta blev gränsen mellan konst och konsthantverk inte längre så defini- tiv. har konsthantverkare fortsatt att arbeta med bruks- föremål både hantverksmässigt och ibland för industrin, även om deras yrkesroll då snarare är formgivarens. 3.4Tillämpad konst, brukskonst Benämningen tillämpad konst är en direkt översättning från tyska, engelska och franska, det vill säga av Angewandte Kunst, applied art respektive art appliqué. På tyska används ibland även begreppet Kunstgewerbe. Begreppet brukskonst uppstod och blev speciellt populärt i . Ordet poängterar funktionen, Begrepp inom form- och designområdet 35 brukbarheten på ett entydigare sätt än vad ordet konsthantverk gör. Tillämpad konst och brukskonst är synonymer och var allmänna under perioden 1920-talet–. Även används ibland dessa benämningar istället för konsthantverk och konst- industri. Konstindustri omfattade till att börja med allt från nytto- till pryd- nadsföremål, gjorda för hand och/eller med hjälp av maskiner på en industri eller en verkstad (jämför ordet konsthantverk ovan). Denna benämning fick framför allt det som tillverkades på glasbruken och porslinsindustrin. Formgivarna på dessa fabriker kallades ofta för konstnärer. På glasbruken sker så fortfarande och de unika föremål som där görs kallas för glaskonst. Ordet konstindustri har i de nordiska länderna blivit ett begrepp framför allt inom museivärlden. Flera av de museer som samlar och ställer ut konsthantverk och formgivning har antingen konstindustri integrerat i sina namn eller rubriceras som konstindustrimuseer. Formgivning är besläktat med utformning eller gestaltning, som dock är vidare begrepp. Formgivning innebär som ordet beskriver att ge form åt något. Ordet kan härledas till tyskans Formgebung och var en beskrivning på den verksamhet som formmakarna (den tyska beteckningen var Former, övers. formare, drejare) ägnade sig åt på den keramiska industrin. Ordet har därför kommit att beteckna det egentliga formandet av produkter, där materialen och kunskaperna om dessa är avgörande. På porslins-, glas- och tex- tilindustrin är orden formgivning och formgivare etablerade. Tex- tilformgivning avser industriellt eller konsthantverksmässigt fram- ställda meter- eller serievaror. 36 Begrepp inom form- och designområdet SOU 1999:123 1997/8:117 beskrivs formgivning på följande sätt: Av historiska skäl har begreppet kommit att förknippas med det hand- gripliga formandet av produkter där materialkunskapen spelar stor roll. Ordet handgriplig innebär i detta fall inte att formgivaren själv måste tillverka föremålen. Bakom nutidens formgivare finns generationer av föregångare, de flesta anonyma. Namnen på enstaka, framstående hantverks- mästare och arkitekter har genom kultur- och konsthistorisk forsk- ning kunnat identifieras. En del av de konstnärer, arkitekter eller dessinatörer – det vill säga mönsterritare, som präglade produktio- nen manufakturer är också delvis kända. Men det är framför allt i och med industrisamhällets framväxt och utbredning som en ny yrkesgrupp träder fram, som är speciellt tränad i att skapa förlagor till föremål som sedan skall sättas i produktion. 3.7Tillämpning av begreppet konst, formkonst En målning som föreställer bruksting eller en konstnärlig installa- tion som innehåller föremål räknas som konst, medan de enskilda tingen i sig inte brukar göra det. Å andra sidan kan ting också ses som konst. Det beror på om vi betraktar dem som en bild av något eller som redskap, vilka skall uppfylla vissa uppgifter. I det sist- nämnda fallet blir de bruksföremål. I det första blir de konstobjekt. Det är blicken/synsättet som avgör, något som konstnären bevisade med sin flasktorkare . På glasbruken kallas som ovan nämnts ibland även verksam- heten och dess utövare för glaskonst respektive glaskonstnärer. Även inom det textila området görs en åtskillnad mellan textilkonst och textilformgivning. Med det förstnämnda begreppet avses då unika arbeten, vävda, handtryckta eller tillverkade med hjälp av någon annan – i huvudsak men inte nödvändigtvis – hantverks- baserad teknik. uppstod begreppet Fiberart – fiberkonst, för att beskriva textilkonstnärernas vidgade användning Begrepp inom form- och designområdet 37 av olika material och inriktning mot tredimensionella uttryck och installationer. I många sammanhang och på en rad kulturinstitutioner, konst- hallar, etc. ingår bild-, konsthantverk och formgivning som ett område. Verksamheten rör sig alltså över hela detta vida fält. Det innebär att det funnits behov av ett samlande begrepp för konst- hantverks- och designområdet för att både markera berörings- punkterna och olikheten med bildkonst. Formkonst har då valts som en ny och övergripande beteckning vid sidan av bildkonst. Ordet gestaltning har hämtats från tyska språket Gestaltung, som betyder form och konstruktion. Gestaltare (Gestalter på tyska) var ursprungligen beteckningen på en konstruktör eller på den som gestaltade eller modellerade förlagorna på en industri eller verkstad. Gestaltning brukar beteckna bestämmande av både form och funktion, det vill säga ett föremåls eller systems hela utformning. Begreppet används ibland som synonym till design eller designande. 1997/8:117 beskrivs design på följande sätt: För att mar- kera att motsvarande arbete i en industriell process också innebär ett ingripande i denna har ordet design vunnit gehör inom den yrkesgrupp som kallar sig industridesigner. Enligt detta språkbruk ges begreppet design en vidare betydelse än begreppet formgivning och används både om processen, professionen och den färdiga produkten. Ordet design är en import från engelska språket. Som verb är dess ursprungliga betydelse att beräkna, dimensionera, konstruera. Substantivet design är synonymt med konstruktion, mönster, pro- jekt, ritning, utkast, utförande, planering. Till det engelska språket kom begreppet design från det latinska ordet designo, som innebär 38 Begrepp inom form- och designområdet att beteckna, angiva, bestämma, avbilda och framställa en modell. Det återkommer också i det från franska härledda ordet dessinatör. Det latinska verbet disegnare betyder att rita, teckna och göra utkast till. Dessa beskrivningar ger en ganska god uppfattning om vad designarbetet kan innebära. Ordet design införlivades sent i svenskt språkbruk. dök det upp i artiklar i dags- och fackpress som benämning på formgivning av industriellt tillverkade produkter. Men det tog tid innan ordet blev allmänt accepterat. När , respektive 1946 gör specialnummer om design används genom- gående begreppet industriell formgivning. Ordet design citeras för att poängtera att det handlar om ett utländskt ord. Formgivning är den gängse beteckningen .