sou · GNB3113d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Der må etableres nye sociale integrationsformer, som på den ene side evner at modvirke den individualisering, der sker både på markedet og indenfor vel- færdsstatens regulering af det sociale liv og på den anden side tager højde for, at grundlaget for solidaritet må være langt bredere sociale sammenhænge end arbejdet. Centralt i denne forbindelse vil det være at etablere koblinger mellem den kulturelle frisættelse, som er en uomgængelig del af sen-moderniteten, og nye former for kol- lektivitet og solidaritet indenfor såvel lokalsamfundet som på ar- bejdsmarkedet og i samfundet mere generelt. Forholdet mellem arbejde, indkomst og social velfærd må modi- ficeres for at skabe mere flexible overgange mellem de forskellige Her vil en ændring af det sociale medborgerskab, som muliggør, at dette knyttes til arbejde i bred mening og ikke kun er knyttet til lønnet arbejde være af stor betydning. ville give mulighed for at bryde med centrale differentieringsdynamikker. Om individerne gives muligheder for friere valg i tilrettelæggelsen af deres lønarbejds – og omsorgsaktiviteter i en familiemæssig eller bredere social sammenhæng, vil den markedsmæssige uddifferen- tiering kunne reduceres i betydeligt omfang. I denne forbindelse ville det være vigtigt at ændre det traditionelle velfærdsstatslige forhold mellem individ og stat fra at være en formynder-relation til at blive et aktivt medborgerskab, hvor det enkelte individ – det være sig både mænd og kvinder – har optimal indflydelse på egen tilværel- se med at den samfundsmæssige solidaritet og kønsmæs- sige ligestilling sikres gennem velfærdsstatslige ordninger. LØNARBEJDE , KØN OG MEDBORGERSKAB Coenen, (1993) Work and Citizenship in the New Europe. Dahrendorf, (1990) The Modern Social Conflict. , Gøsta (1990) The Three Worlds of Welfare Capitalism. (1996) Welfare States in Transition. (1997) Welfare States at the End of the Century: The impact of labour market, family and demographic changes. I Family, Market and Community. Social Policy Studies, No. Goul , (1993) Politik og samfund i forandring. Halskov, (1994) tue kan vælte stort læs – Om enlige mødre i EU. , (1987) and Woman : Essays in State Feminism. , (1989) Att lägga livet till rätta: Studier i svensk folkhemspolitik. , (1994) Foräldre på Arbejdspladsen. Langan, M. & I. Ostner (1991) Gender and Welfare; Towards a comparative framework. I (ed.) Towards an European Welfare State? Bath: Policy Press , Arnlaug (1992) Models of Motherhood: Welfare State Policy and Scandinavian Experiences of Everyday Practices. (1992) Gender and the Dervelopment of Welfare Regi- mes. , 2 (3): 159–73 (1997) Gender and Welfare Regimes: Further Thoughts. Social Politics, Summer 1997 Lister, R. (1997) Citizenship: Feminist perspectives. (1977) Class, Citizenship and Social Development. , T.H. and Bottomore, T. (1996) Citizenship and social class. (1996) From Women in the to Gendering Welfare State Regimes. Current Sociology, Vol. 44, No. (1981) The Crisis of the . (1994) in Transition: The Future of Work and Leisure. Orloff, (1993) Gender and the Social rights of Citizenship: The Comparative Analysis of Gender Relations and Welfare States. , Vol 58: 303–28 Saraceno, C. (1997) Family change, family policies and the restructuring of welfare. I Family, Market and Com- munity. Social Policy Studies, No. , (1991) , Gender Politics and Equality Policies: Women´s Citizenship in the Scandinavian Welfare Sta- tes. I E. Meehan & S. Sevenhuijsen (eds.) Equality, Politics and Gender. Svallfors, (1996) Välfärdsstatens moraliska ekonomi. Taylor-Gooby, (1991) Welfare State Regimes and Welfare Citizenship. Taylor-Gooby, (1994) Postmodernism and Social policy: A Great Leap Backwards? 23, No. (1986) Citizenship and Capitalism. , (1993) Citizenship and the Modern . Social Integration, Competence and the reciprocity of Rights and Duties in Social Policy. I and Citizenship in the New Europe, , Aldershot , (1989) Whose keeper? Social Science and Moral Obli- gation. Medborgarskapets sociala dimensioner Välfärdsstaten och dess mångkulturella dimensioner , det kortaste seklet i historien, har utvecklat extremt motsägelsefulla tendenser: om vartannat ett sökande efter maximal destruktion alternativt inspirerade visioner om den ideala modellen för välfärdsstaten. Nietsches proklamation i slutet av att var död har tolkats som en symbolisk signal om att allt härefter var både tillåtet och möjligt. Motvikten eller snarare jämvikten i dräkt av socialliberal pragmatism till trots har frågan om medbor- garskapet och dess mångkulturella sociala dimensioner och rättig- heter kontinuerligt kommit i kläm. Att ett växande mångkulturellt samhälle krävt nya villkor har mötts med både oförstående och tröghet. Kulturfaktorn har vanligen setts mer som tillbakahållande än som det dynamiska element kulturen är. och i synnerhet tiden har också varit skedet för Displaced Persons som flyktingar, elimineringshotade, stats- lösa, identitetslösa, hemlösa, exkluderade och i många fall rättslösa. Snarare än att stabiliseras har migrationsrörelser tenderat att expan- dera och därtill påhejade av den europeiska integrationsprocessen. har välfärdsmodellens krav på till- växt, rättvisa och stabilitet hamnat i andra banor med nya kriterier. En ny diskusson om medborgarskap och rättigheter har aktualiserats och intensifierats. Som ett resultat har en återkommande punkt varit kravet på en ny välfärdsmodell anpassad till det mångkulturella samhället (Se 1995, 1997, 1998). Ett tidschema över rättigheter skulle ta sin början civila rättigheter och gå över 1800-talets ekonomiska och juridiska rättigheter politiska och sociala rättigheter. gen borde det ha varit tvärtom. De politiska och sociala borde ha kommit först, eftersom övriga rättigheter då inte kunde ifrågasättas. sociala kontrakt var i sin begränsning och med sin in- skränkande verkan på separata och fria associationer trots allt det första steget mot l'état eller den efterkrigstidens välfärds- stat, som fick sin universella diskussion i Theory of . När diskussionen i började handla om Le Contrat Social Menacé (det hotade sociala kontraktet) och La Fin de l'État var det ett tecken på att förhållandet mellan staten och rättigheter kräver en ny förut- sättningslös analys vilket skall utvecklas närmare nedan. Välfärdsstatens unika två grundelement är maximal trygghet och maximal frihet vilka båda förutsätter varann. Man kan lika gärna säga maximal trygghet för maximal frihet eller tvärtom maximal frihet för maximal trygghet. Grundtanken är att människor utan tillgång till dessa element – frihet och trygghet – har en större benägenhet att begå handlingar av mer eller mindre desperat karaktär. I förlängningen ligger direkt farliga handlingar. Men, har det visat sig, lika viktig är idén och föreställningen om en homogen kultur och nation där välfärdens språkliga budskap måste vara klart och enty- digt för att inte bara vinna gehör utan legitimitet. Förutsättningen är emellertid att staten står som garant för såväl trygghet som frihet och därmed implicit kulturell homogenitet. Välfärdsstaten har framställts som en i första hand materiell väl- görare. Den har öppnat fältet för den sociala ingenjörskonsten. Emellertid är språk- och kulturfrågorna lika väsentliga för välfärds- statens framgång. Det är minst lika berättigat att kalla på en social kulturkonst. 1900-talets välfärdsstat har varit präglad av den indu- striella form – Fordismen – som styrt samhällslivet – massproduk- tion för masskonsumtion. Taylorismen har haft den auktoritära styrningen gemensam med den välfärdsstat som lika ofta kallats so- cialstaten. Det har inte givit utrymme för mer än en kulturell di- mension. När en mångkulturell nation uppstår hamnar därmed medborgarskapet och dess sociala dimension automatiskt i fara. Det finns därför flera anledningar att konkret kritisera välfärds- statens kulturella endimensionalitet. Syftet är att nydana genom att utvidga de paradigmatiska förståelseformerna. En kultur styrs inte av en överordnad rationalitet som härskar och bestämmer över underordnade rationaliteter. En kultur fungerar aldrig ensam utan alltid i samklang eller friktion med andra kulturer. Målet är natur- ligtvis berikande samverkan genom interaktion mellan kulturer. Som kultur räknas då såväl etniska minoriteters kulturer som de lo- giska förståelser av tillvarons möjligheter som blir resultatet av att människor i så många avseenden har mycket olika utgångspunkter och förutsättningar. När välfärdsstaten ifrågasattes av talesmän för den nyliberala yran drog kritiken med sig starka angrepp även bland välfärdsstatens tillskyndare. Kritikerna framhöll att alltför toppstyrd intervention av staten ledde till auktoritär okänslighet och därmed möjlighet till missbruk av hela systemet. Som motmedel kom ett begrepp – flexibilitet – vänsterkritik till bruk. Småfö- retagsamhetens förtjänster och det individuella ansvaret lyftes fram och blev i ett slag föremål för en myckenhet hopp. Om det var den förlorade underleverantörskulturen som skulle räddas för sent så krävs till den en bred, variationsrik, mångfaldig kultur med lånade impulser och idétraditioner. Det är kanske symptomatiskt att gjort småentreprenörerna till en målgrupp att vinna vilket också har skett på ett anmärkningsvärt vis i vissa som man kan kalla klassiska mellansvenska brukssamhällen. Entreprenörskap i olika former har funnits rikt represente- rad bland invandrargrupper. De sociala dimensionerna i detta en- treprenörskap har dock underskattats och underspelats och kort sagt inte synliggjorts i offentligheten. Att de fört med sig nya di- mensioner i det kulturella och sociala kapitalet liksom nytt kun- skapskapital har överhuvudtaget varken setts eller uppmärksammats. Ett samspel mellan de verksamma elementen i kulturellt och socialt kapital och 1990-talets nya kunskapskapital kan då innebära både skyddande och förnyande aspekter på den nu hotade demokratin. Förutsättningen är en öppenhet för mångkulturella impulser snarare än socialstatens konstitutiva slutenhet. I New Labours program för Den Tredje Vägens politik figurerar socialt entreprenörskap som ett centralt begrepp. Innebörden är till- räckligt vid för att kunna tolkas som en produkt av det civila sam- hällets jämbördiga och på en gång konstruktiva samexistens med statliga institutioner. Existerande ekonomiska institutioner är inte tillräckliga för att skapa ny sysselsättning. Det civila samhällets till- gångar i form av socialt kapital, humankapital, kulturellt kapital, kunskapskapital etc. bör få utrymme att samverka med redan eta- blerade statliga och ekonomiska institutioner. I sista hand har staten – regeringen – ändå kontrollen över processen om man ser till uttydning: Regeringsnivån måste vara beredd att bidraga till sådana satsningar (på socialt entreprenörskap) och sam- tidigt uppmuntra andra former av bottom-up beslutsfattande samt lokal autonomi. Upplägg för mikrokrediter har t.ex. haft en påvisbar effekt och effektivitet när det gäller att uppmuntra till lokala eko- nomiska initiativ. Vissa aktiviteter kan utvecklas genom lokala representationer men behöver ofta bli sanktionerade genom rege- ringsnivåns översyn. T.ex. gäller detta utbildning där skolor kan ges en uppsjö av nya resursbefogenheter vars användning i sista hand ändå regleras av staten. I förlängningen av detta resonemang om socialt entreprenörskap kommer Giddens in på betydelsen av den offentliga sfären: Den lokala politikens förnyelse får inte bortse ifrån den offentliga sfä- ren. En öppen offentlig sfär är lika viktig på den lokala som på den na- nivån och utgör en metod för demokratiseringen att finna direkt samband med samhällsutvecklingen på alla nivåer. Utan detta samband riskerar projekt för lokalsamfundets förnyelse att avskilja detta samfund från det övriga samhället och blir då både sårbart och lättare utsatt för korruption. Offentlig innefattar här även det offentliga fysiska rummet där folk måste kunna känna sig säkra och trygga. (Min översättning från Giddens .) Mot Den Tredje Vägens många buzzconcepts kan man hävda att de styrs av modekänslighet för att ligga så nära en folklig Zeitgeist som möjligt. Därför excellerar man i s.k. oxymoroner eller begrepp som innesluter två mot varandra stridande innebörder. Detta kan uppfattas som höjden av opportunism eftersom man därmed hel- garderar sig mot både höger- och vänsterflanken. Missuppfattning- arna blir alltför lätt alltför många om man inte kan följa upp neolo- gismerna med klara och entydigt förändringssyftande uttolkningar. Därmed varde sagt att socialt entreprenörskap kan vara både be- gripligt och tillämpbart om man ser till sammanhanget. Den inne- boende motsägelsefullheten i de nya slagorden utgör en spegel av hur 90-tals individen uppfattar sig själv. Utvecklingen i en annan nation, , som varit innovativt i rättspolitiskt hänseende, går mot den form av regional självtillit, som finns angiven som målsättning i retoriken kring regionernas . Men här är det ofta nya vänsterradikala regimer som passar på att under skydd av den nationella politiska turbulen- sen hitta modeller för politisk samling. Den radikale borgmästaren i , , har varit påtagligt framgångsrik med att lansera samlande lösningar, vilket symptomatiskt nog har uppmunt- rat hans nära rådgivare att tala om Il lungo addio dei partiti politici i en nyutkommen skrift som behandlar den nya mak- tens geografi (1998). Mot sekel- och krävs ett lika grundläggande och radikalt paradigmskiftesprogram när det gäller socialstaten som då den moderna välfärdsmodellen etablerades på grundval av vissa principer. I förekom ett initialt motstånd mot den toppstyrda välfärdens principer . I flera kretsar förekom ett välkomnande av att samhället blivit kom- plext sammansatt. När krisens första chockstötar satte in blev den positiva inställningen till den gamla välfärdsstaten åter accentuerad i . Men det har varit omöjligt att med rådande statsfinansiella system återupprätta det gamla systemet intakt. Ofta klart kännbara nedskärningar i enlighet med osthyvelsmodellen har drabbat alla sektorer och yrkesinriktningar. Generellt har de slagit mycket hårdare mot vissa kategorier som i första hand invandrare och i nästa rum ungdomar, i all synnerhet dem med handikapp, som ett fåtal kategorier som pensionärer varit något mer försko- nade. Några effekter är ofrånkomliga även om de ansvariga inom stats- makterna ser dem som oavsiktliga. Känslan och en direkt upplevelse av alienation utbreder sig inom de segregerade förstäder som är invandrartäta. Värderingar bland ungdomar utvecklas till radikalt annorlunda föreställningsvärldar när det samhälle föräldrageneratio- nen socialiserats in i befinner sig i upplösning. Klyftan mellan gene- rationerna, som alltid framstått som stor under loppet av det korta , har blivit större än någonsin som en dubbel hermeneutik gör sig gällande: den unga generationen varken tar eller lyssnar på föräldragenerationens värderingar och råd eftersom det enbart är de egna nätverken bland de unga som gäller; studietiden har blivit allt längre för att nå någorlunda adekvata yrkeskvalifika- tioner, vilket skapat ett materiellt och moraliskt beroende av sam- förstånd med föräldrarna. Nyckeln till samhällsomvandling och upprättandet av en ny välfärdsmodell ligger i den unga generationens möjligheter att använda sig av instrument och samhällsmodeller som föregående generationer och unikulturella modeller inte lyckats med. Det viktiga i en analys av potentialer är att laborera med dels im- pulser över kulturgränser och då inte bara mellan många kulturella minoriteter inom en nation utan mellan nationer, dels med de många dolda talanger och kompetenser som det nuvarande utbild- ningsparadigmet rensar bort. Historien visar att kulturell pluralism i ett samhälle med stark egen identitet är grunden för substantiell samhällsförändring. Dynamiken är då så stor att den neutraliserar och kanske övervinner en tidigare förhärskande rationalistisk skep- sis mot spontant samarbete som haft sitt ursprung hos skotska upp- lysningsfilosofer. I stället har ett flertal olika exempel på det sociala kapitalets förändrande kraft av ett bestående slag radats upp. Den nya regionalismens överskridande av axiomet om komparativa för- delar är bara ett exempel och fler kommer att behandlas längre fram. Till de faktorer som kan bidra till den svenska och europeiska förändringen hör bland annat en rad kollektiva kapitalbildningsin- stitutioner och nya nätverk för att lösa arbetsmarknadsproblematik. Det är viktigt att markera europeisk eftersom den svenska välfärds- modellen måste få nytt liv genom samverkan och gemensamt tänk- ande med övriga . Gemensamma resurser är stora via det sociala kapital stora grupper löntagare och arbetslösa förfogar över för att genom det kulturella kapitalet, dvs. genom interkulturella aktioner skapa en politisk och därmed ekonomisk särvikt och mot- vikt. De till övervägande delen med offentliga medel finansierade ackumulerade resurserna via intellektuellt kapital inom näringsliv och andra verksamheter ger grundvalen för en osynlig makt- bas. Väsentligen måste sociala nätverk ses som en tillgång som kan bilda nya kollektiva lösningar. Frånvaron av dem i har varit förödande för demokratins framväxt där. Däremot kan t.ex. sydeuropeiska erfarenheter av ett nytt och kreativt socialt kapital bilda mönster för en nordeuropeisk kontext när de tidigare självklara tillhörigheterna som intresseorganisationer inte förmår att stå emot eller utmana det globala kapitalet. Det är utifrån dessa tankelinjer som en nytolkning dels av den gamla välfärdsstaten med dess förtjänster och brister dels av en den nya inte bara mångkulturella utan interkulturella välfärdsmodellen bör och skall ta form. Medborgarskap: Begreppsliga aspekter Medborgarskap seglar upp som en större fråga i tider när identi- tetsfrågor blir akuta. Så var det i samband med världskrigen . Så skedde också när nationsstaten började ifrågasättas och när den politiska kartan blev föremål för revi- sion efter . Medborgarskap tycks förutsätta samstämmighet med identitet. Men allt eftersom den en- hetliga identiteten kommit att ses som en mer eller mindre omöjlig- het blir också medborgarskap utsatt för flerdimensionella tolkning- ar. Den aktuella frågan om medborgarskap och identitet har fjärmat sig en bra bit från den existentiella debatt som präglade frågeställ- ningarna för cirka . de la raison dialectique utgjorde då en uppföljning och avrundning av den dis- kussionen som i korthet varnade för alltför enhetliga lösningar i så- väl den kollektiva solidaritetens som den rationella rättvisans namn. Kritiken mot endimensionalitet var ett uttryck för samma sak från en annan vinkel. Bägge vände sig mot en alltför enkel tillämpning av den tidens förhärskande grand theories. Det förkättrade och för grå dogmatism avhånade 70-talet framträder alltmer som ett av de mest idéfertila decennierna med avseende på demokratiutveckling. Mycket prövades, som t.ex. de- centralisering och regionalisering, utan att nödvändigtvis möta rå- dande effektivitetskriterier och kostnadsramar. Anti-dogmatism och anti-auktoritära strömningar bidrog till en på aktiv kritik av makt som social och politisk företeelse. Den ekonomiska makten var under såväl politisk som moralisk press och experiment med idévarianter av industriell demokrati blev allt djärvare. Rättsliga aspekter, som tidigare spelat en mer undanskymd och apolitisk roll, antog en i ökande grad aktiv del i demokratisk förnyelsedebatt. Konstitutionella diskussioner i och i synnerhet den relativt substanslösa debatt i som föregick författningsreformen inte bara tenderade att passivisera medborgare utan verkade ha den avsikten. Den följdes av en ramlagstiftning som genomfördes och innebar en styrande funktion. I amerikansk debatt kom den engagerade och aktive medborgaren alltmer i fokus sociologer och politiska filosofer rättssociologer och rättsvetare. Som en följd betonades det individuella ansvaret som grund för grupp- tillhörighet. I begrepp judicial democracy (juridisk demokrati 1979) låg ett medvetet försök att förnya de demokratiska grund- elementen bort från en intressegruppsstyrd eller korporatistisk de- mokrati som utvecklats till den transnationella lob- byismens principlösa alla-mot-alla-kamp om förmåner. I of (1983) fördes nyanseringen vidare men bort från rättsprincipers universalism till en rättslig logik för varje enskild samhällssfär. lyfte bort frågan om lika rätt från rättslig såväl hermeneutik som positivism och historisk kontextualitet till en fråga om rättsprinciper i Laws Empire (1986) och Equality (1990). Eftersom rättssystemet särskilt när det vilar på etablerade procedurer och rättsfall är inte bara ofullkomligt utan obestämt måste en konstruktiv tolkning ge varje föremål och praktik ett syfte för att av det skapa bästa möjliga exempel och föredöme inom den form eller genre som saken gäller. Det betyder att en sådan konstruktiv tolkningsprocedur leder till mer rättvisa beslut genom att den stöder sig på en teori. En adekvat förmedling av begrepp och övertygelser/intuitioner ligger i själva proceduren för att finna nya principer för varje ny si- tuation eller kriterier som bäst motsvarar full autenticitet och grund för rättfärdigande. Förutsättningen är en integritet hos beslutsfatta- re som ligger i deras internalisering av principen om lika rättigheter. Habermas (1993) ser i denna föreställning om rättsintegritet en alltför stor börda på den enskilde och förordar i stället ett idealt öppet samhälle av uttolkare av konstitutionella frågor. I stället för att en tolkningsteori skulle falla tillbaka på den enskildes omdöme skulle intersubjektiviteten inom ett samfund av uttolkare utveckla en för nya behov mer relevant rättsteoretisk diskurs. Gemensamt för Lowi, Walzer, Dworkin och Habermas är att de ser nytolkning- en eller i realiteten nyskapandet av principer för rättsprocessen som en del och ett avgörande led i fördjupandet av den demokratiska processen. Det går naturligtvis att iakttaga en kulturell skillnad i approach mellan amerikaner, som lätt baserar sig på den enskildes integritet och individuella förmåga, och européer, som ser till den enskildes förankring i idémässig gemenskap och intersubjektivitet som ett in- stitutionellt fundament. har t.ex. i La Democrazia Giudiziaria (1997) tagit steget fullt ut i den konstitutionella diskussionen och försett Habermas rättsdemokrati med den ofrånkomliga institutionella ramen av interaktion mellan politiska och rättsliga intressen. Det finns en större misstro i europeiska sammanhang mot att det ena eller andra intresset skall ta över helt. Den konstitutionella och rättsliga utvecklingen är uppenbart av största politiska relevans för en demokratisering av frågan om med- borgarskap i multikulturella samhällen. Multikulturalism associerar man vanligen med ett samhälle vars medlemmar bör uppvisa en grundläggande tolerans. Medborgarfrågan berör ett flertal kategorier som upplever sig alienerade och exkluderade av inte bara det demokratiska systemet utan av de välfärdsinstitutioner som borde vara till för dem. Bland dessa exkluderade ryms ett stort antal talangfulla människor som inte passar in i ett konformitetstänkande, som nationsstatens politiska system eller välfärdssystem ofta med nödvändighet varit behäftade med. Upprättandet av ett radikalt omvandlande samhällssystem som en välfärdsmodell krävde en en- sidighetens konsistens för att vara begripligt, tillgängligt och trovär- digt. När nationsstatens karaktär och syfte blir föremål för omdefini- tion påverkas diskussionen om hela det politiska systemet. Väl- färdsmodellen kan då inte undgå att dras in i omprövningar och nytänkanden.