sou · GNB3113d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Därmed skapas en särskild grogrund för snabba förändringar. Det finns alltså goda skäl att misstänka att just demonstrations- deltagandet i större utsträckning än andra handlingsformer styrs av den politiska dagordningen snarare än av individuella resurser. De tvära i detta mått kan således i sig tolkas som att demonstra- tionsdeltagandet är mindre bemängt av politisk ojämlikhet än de övriga påverkansformerna. Även partiaktiviteten är mindre ojämlikt strukturerad, men detta faktum kommer till uttryck på ett annat sätt. I jämförelse med andra politiska resurser har partiaktiviteten varit förhållandevis jämnt för- delad mellan samhällsgrupperna. Och utvecklingen har dessutom i fråga om köns- och utbildningsskillnaderna gått i en för jämlikheten positiv riktning. De främsta exemplen på ojämlik fördelning är de stora åldersskillnaderna samt den extremt starka partipolitiska organiseringen bland lantbrukarna i jämförelse med övriga yrkesgrupper. Den avtagande partiaktiviteten har således i huvudsak åtföljts av minskande snarare än ökande skillnader mellan olika be- folkningsgrupper. Den omedelbara förklaringen till detta är att det i första hand är de resursstarkaste grupperna – männen och de hög- utbildade – som lämnat partipolitiken. Sammanfattningsvis kan vi således konstatera att den politiska jämlikhetens utveckling i ger prov på såväl förändring som kontinuitet. I vilken mån de resultat vi här redovisat är unika för eller speglar mer allmänna utvecklingstrender i västvärlden är svårt att säga. Den enda undersökning av liknande slag som vi känner till, en genomförd amerikansk studie (m.fl. 1998), visar på små eller obefintliga förändringar i den politiska jämlikheten under vad beträffar socioeko- nomisk status (inkomst och utbildning) och förhållandet mellan svarta och vita. Således går det vare sig i eller i det stora grannlandet i väster att skönja någon entydig utveckling mot vad som kommit att kallas två-tredjedelssamhället, med en tilltagande polarisering mellan en marginaliserad tredjedel och den resterande befolkningen. Verkligheten är betydligt mer komplicerad än så. Möjligen kan man i stället se en tendens till framväxten på svensk mark av ett nio- tiondelssamhälle. Vad vi då har i åtanke är givetvis det växande gapet mellan infödda och invandrade. Det förtjänar av- slutningsvis att upprepas att denna klyfta skär tvärs igenom de övri- ga sociala skiljelinjerna. Invandrarnas politiska utanförskap kvarstår även då faktorer som ålder, utbildning, klass och arbetslöshet beak- tats. Deras marginalisering är vår tids mest dramatiska förändring av den politiska jämlikheten i . VAR DET BÄTTRE FÖRR ? 1Petersson, (1989) urskiljer även en tredje grundtyp, jämlikhet avseende kumulering, vilken vi av utrymmesskäl har utelämnat ur denna framställning. 2Se , 1989, 362 ff. Distinktionen motsvarar Raes (1981, 112, 114) uppdelning mellan the least difference criterion och the ratio criterion, men skall inte sammanblandas med Waldmans (1977) åtskillnad mellan absolute och relative inequality. Den senare tar fasta på ett jämlikhetsmåtts känslighet för det antal komponenter (t.ex. grupper) som jämförs (se Coulter 1989, 19 ff.). 3Datamaterialet från levnadsnivåundersökningarna har ställts till förfogande av , , som också till stor del lett genomförandet av undersökningarna. Vi vill rikta ett särskilt tack till och vid för praktisk hjälp vid överföringen av mate- rialet samt goda råd vid nyttjandet av detsamma. Genomförandet av de båda medborgarundersökningarna har i huvudsak letts av forskare verksamma vid statsvetenskapliga institutionen, (, och i samarbete med en norsk forskargrupp 1987; och 1997). Självfallet är ansvaret för de analyser och tolkningar som här redovisas helt och hållet vårt eget. 4Urvalsstorleken uppgår till 6 522 personer 1968, 6 593 1974, 6 813 1981, 2 658 1987, 6 773 1991 samt 1 964 1997. Andelen svarande är 90,8, 85,8, 82,3, 77,9, . Dessa uppgifter avser hela urvalet vid respektive under- sökningstillfälle (16–1968, 1974 och 1981; 18–1991; 16–1987 och 1997) snarare än det delurval, begränsat till åldersgruppen 18–, som vi använt i syfte att uppnå jämförbarhet . Skillnaderna i förhållande till det urval vi begagnat oss av är dock marginella. Fältarbetet genomfördes i samtliga fall av . Svaren inhämtades genom personliga intervjuer. Inter- vjuerna genomfördes i flertalet fall genom besök i hemmet. För ytterligare infor- mation om levnadsnivåundersökningarna, se 1994. För ytterligare information om medborgarundersökningarna, se m.fl. 1998. 5I undersökning åtföljdes samtliga ålderskumulativa frågor av en sådan följdfråga. 6I undersökning tillfrågades de som uppgav sig ha deltagit i en demon- stration om de gjort detta . var motsvarande avgränsning , och . 7Samma resultat erhålls även på grundval av det frekvensbaserade måttets utveck- ling . 8Resultatet baserar sig på en serie analyser av de kvinnor som ingår i de fyra lev- nadsnivåundersökningarna (1968, 1974, 1981 och 1991). Måttet på hemarbete är en dikotomi konstruerad med utgångspunkt från den kod de intervjuade tilldelats enligt SCB:s socioekonomiska indelning (SEI). På grund av jämförbarhetsproblem i detta mått har medborgarundersökningarna exkluderats ur analysen. Det mindre generösa måttet på förvärvssituationens inverkan baserar sig på tanken att förändringen varit linjär; den ostandardiserade regressionskoefficienten för undersökningsår före och efter kontroll för hemarbetsvariabeln har då jämförts. Det generösa förhållningssättet är baserat på variansanalys, med tid som en diskret i stället för kontinuerlig variabel; i detta fall har de förklarade varianserna före och efter kontroll jämförts. Samma förfarande har sedan upprepats vid kontroll för utbildning mätt . 9Effekterna har estimerats genom variansanalys med undersökningsår, födelseår, kön, samt interaktionen mellan undersökningsår och kön och mellan födelseår och kön som oberoende variabler. Effekten av individuella förändringar är den skillnad i jämlikhet mellan könen som kan uppmätas efter kontroll för generationssammansättning (födelseår). Den effekt som tillskrivs förändringar i befolkningens sammansättning är den skillnad i jämlikhet mellan de båda undersökningsåren som återstår sedan effekten av individuella förändringar räknats bort. Det bör för ordningens skull påpekas att det som vid all kohortanalys är logiskt möjligt att tolka de skillnader vi här beskriver som generationseffekter på annat sätt. Sådana alternativa tolkningar måste dock i detta fall bygga på mindre sannolika kombinationer av livscykel- och periodeffekter. 10Vid det senaste mättillfället, 1997, kan saken prövas, eftersom det då även ställdes en kompletterande fråga där intervjupersonen ombads ange om någon av de nämnda aktiviteterna ägt rum . I fråga om individuell opinionsbildning hamnar de unga närmare de medelålders i detta frekvensbaserade perspektiv, som underläget för de äldre accentueras. Intressant nog sker emellertid det motsatta i fråga om kontakter: de ungas underläge accentueras, medan de äldres minskar. Dynamiken skiljer sig således för dessa två mått, vilket genererar en mer komplicerad bild än vad man i förstone kunnat tro. 11Vi vill här påminna om att resultaten för demonstrationsfrekvens inte är fullt jämförbara till följd av de växlande tidsavgränsningar som använts (se fotnot 6). I det fall som här redovisas, liksom i dem vi fortsättningsvis presenterar, finns det emellertid goda skäl att anta att de allmänna utvecklingstendenser som kan avläsas i diagrammen i huvudsak är korrekta. 12Resultaten beträffande såväl demonstrationsdeltagande som partiaktivitet blir desamma i andelsperspektivet. 13Den allmänna bilden av en ökning av jämlikheten framträder även då utbildning mäts i stället för i diskreta kategorier. Den enda väsentliga skillnaden gäller kontakt med beslutsfattare, där jämlikheten med detta sätt att mäta minskar något med utgångspunkt från de absoluta skillnaderna men efter en nedgång återvänder till ursprungsnivån i andelsperspektivet. 14Slutsatsen rörande yrke blir i allt väsentligt densamma oberoende av om jäm- likheten mäts med utgångspunkt från de absoluta skillnaderna eller med utgångs- punkt från respektive grupps andel av den genomsnittliga nivån. 15Sambandet har undersökts med hjälp av en variansanalys där antalet utbildningsår utgör den beroende och yrkesgrupp den oberoende variabeln. Den förklarade variansen ligger under hela undersökningsperioden mellan utan någon skönjbar trend i den ena eller andra riktningen. 16I levnadsnivåundersökningarna innebär detta att personer som uppger att de har gått arbetslös eller permitterad (1968) eller sökte eller väntade på arbete, var arbetslös eller permitterad (1974–91), och som inte förvärvsarbetade eller uppbar pension, klassificeras som arbetslösa. VAR DET BÄTTRE FÖRR ? borgarundersökningarna har den som vid intervjutillfället uppgav sig vara tillfälligt arbetslös eller arbetslös förts till gruppen arbetslösa. I båda fallen ställs denna grupp mot de yrkesverksamma. Vare sig pensionärerna, de hemarbetande eller de studerande finns därmed med i underlaget för de analyser vi redovisar i detta avsnitt. 17Resultaten blir desamma om jämlikheten mäts med utgångspunkt från andels- perspektivet. 18En tänkbar förklaring till detta är att det inte bara är arbetslöshetsnivån som stigit , utan även arbetslöshetens längd. I takt med att antalet långtidsarbetslösa ökar torde även underläget i politiska resurser tillta. Tyvärr saknar vi möjligheter att fullt ut pröva denna hypotes, eftersom medborgar- undersökningarna inte innehåller precisa uppgifter om hur länge arbetslöshets- perioden varat. I LNU 1991 kan dock effekterna på politiska resurser av arbets- löshetsperiodens längd (i veckor) estimeras. Resultaten pekar på små och ej statistiskt säkerställda skillnader; se även Adman 1999. 19Med den gruppindelning som används i tabellen blir de ungas överrepresentation bland de arbetslösa inte statistiskt signifikant 1997. Om ålder i stället mäts kontinuerligt kvarstår emellertid ett statistiskt säkerställt (negativ) samband med sannolikheten för att bli arbetslös. 20Arbetslöshetens relation till yrke borde egentligen också tas i beaktande, men av mättekniska skäl är detta inte fullt genomförbart. I 1968 och levnads- nivåundersökningar har de arbetslösa inte klassificerats med avseende på yrke. 21Vi vill rikta ett tack till Per Adman för detta påpekande. Mot en dylik invändning talar emellertid resultatet från den prövning som kan göras på grundval av de frekvensbaserade mått på kontakter och individuell opinionsbildning som återfinns medborgarundersökning. Trots att effekten på det ålderskumulativa kontaktmåttet i detta fall är statistiskt säkerställd är effekten på den fre- kvensbaserade motsvarigheten, där tidsperioden avgränsas till , obetydlig och ej statistiskt säkerställd. (I fråga om individuell opinionsbildning är dock effekten av arbetslöshet statistiskt säkerställd för såväl det ålderskumulativa som det frekvensbaserade måttet.) 22Ett belägg för att arbetslösheten kan ha främjande effekter på en av de politiska resurserna, förmågan att överklaga beslut, finns medborgarundersökning. Bland de arbetslösa var det här dubbelt så många som försökt att få rättelse efter att ha blivit felaktigt behandlad av en myndighet jämfört med de förvärvsarbetande (). Försök att få rättelse visar sig i sin tur ha ett statistiskt säkerställt positivt samband med upplevd förmåga att överklaga ett myndighetsbeslut. Arbetslösheten innebär således en tydligt ökad exponering för en resursfrämjande omständighet – att behöva överklaga ett beslut. 23Invandrarskap mäts inte på exakt samma sätt i de båda undersökningsserier vi använder. I levnadsnivåundersökningarna tillfrågades de som för födelsen hade minst en förälder med utländskt medborgarskap om de var födda i eller i något annat land. I medborgarundersökningarna tillfrågades samtliga intervjuade om de invandrat till . Denna skillnad i mättekniken torde knappast leda till några problem för jämförbarheten. 24Resultaten beträffande invandrare blir desamma om jämlikheten mäts med ut- gångspunkt från andelsperspektivet. 25Den svaga ökning i partiaktivitet som invandrarna uppvisar är inte statistiskt säkerställd, vilket däremot de inföddas minskning är. 26Det kan tyckas förvånande att invandrarna trots detta hamnar under de infödda i det ålderskumulativa perspektivet 1997. Huvudförklaringen torde antingen vara att de som kommit till efter 1991 haft avsevärt mindre erfarenhet av demonstrationsdeltagande än de som kom , eller att det främst varit de demonstrationsaktiva som flyttat ut . medborgar- undersökning kan en kontroll göras för invandringsår. Det visar sig då att av dem som invandrat deltagit i en demonstration, medan detta endast gäller av dem som invandrat 1991 eller . Denna skillnad baserar sig emellertid på ett förhållandevis litet antal personer (N = 137), och är inte statistiskt säkerställd. VAR DET BÄTTRE FÖRR ? Adman, Per (1999) Arbetslöshetens effekter på politiskt deltagande i . Uppsats presenterad vid det nordiska statsvetarför- bundets årsmöte i , (1994) Från låg till hög arbetslöshet: Något om individuella och samhällsstrukturella konsekvenser. Arbetslivscentrum Working Paper Series, 15 Beitz, (1989) Political Equality. : Univer- sity Press , Li (1998) och medborgardygderna. I , red., Framtidens dygder – om etik i praktiken. , (1994) Mäns makt och kvinnors intressen. : Acta Universitatis Upsaliensis , , , , & (1998) Who Bowls? : Class, Race, and Changing Participatory Equality. Uppsats presenterad vid amerikanska statsvetarför- bundets årsmöte i , (1998) Immigrants in the Political Process. Scandinavian Political Studies, 21(1):29–50 Coulter, (1989) Measuring Inequality: A Methodological Hand- book. Dworkin, (1983) In Defence of Equality. Social Philosophy and Policy, 1(1):24–40. , , red. (1994) Vardagens villkor: Levnadsförhållanden i . Gaventa, (1980) : Quiescence and Rebellion in an Appalachian Valley. Kymlicka, (1990) Contemporary Political Philosophy: An Intro- duction. Nie, , , & (1996) Education and Democratic Citizenship in . , (1995) Kvinnor som väljare och valda. , (1999) Projektplan: Välfärdsstaten och kvinnornas politiska medborgarskap. Pateman, (1989) The Disorder of Women: Democracy, Feminism and Political Theory. , , (1989) Medbor- garnas makt. , , , (1996) Demokrati och ledarskap. , , , , (1998) Demokrati och medborgarskap. , (1981) Equalities. Schlozman, (1979) Injury to Insult: Unemployment, Class, and Political Response. Sen, Amartya (1992) Inequality Reexamined. Soininen, (1999) Invandrare som medborgare, väljare och politiker i denna volym , (1994) Ökar marginaliseringen i ?. I och , red., Vardagens villkor: Levnads- förhållanden i . Togeby, (1994) Political Implications of Increasing Numbers of Women in the Workforce. Comparative Political Studies, 27(2):211–240 Verba, , , & (1995) Voice and Equality. in American Politics. Waldman, (1977) Types and Measures of Inequality. Social Science Quarterly, 58 ():229–241 , , , & . (1990) Education and the Making of the Informed Citizen: Political Literacy and the Outside World. I Orit Ichilov, red., Political Socialization, Citizenship Education, and Democracy. Wängnerud, (1998) Politikens andra sida. Om kvinnorepresen- tation i riksdag. : Studies in Politics 53 VAR DET BÄTTRE FÖRR ? , (1994) Gränslös rättvisa eller rättvisa inom gränser? Om moraliska dilemman i välfärdsstaters invandrings- och invand- rarpolitik. : Acta Universitatis Upsaliensis