sou · GNB336 · 2000-01-01 00:00:00 — I praktiken torde emellertid en sådan ordning i de nu aktuella fallen sällan innebära en tillfredsställande lösning. i fråga torde regelmässigt ha ett mycket begränsat värde, vilket medför att aktieägarna sällan kan förväntas ta något ansvar för dess fortsatta förvaltning. Om de kvarvarande tillgångarna har ett positivt förmögenhetsvärde skulle det ställa sig naturligt att rätten i dessa fall förordnade att tillgångarna tillföll allmänna arvsfonden (jfr 41 § i kommitténs förslag). Undantagsvis kan det emellertid vara fråga om egendom som närmast utgör en ekonomisk belastning för mottagaren. Det kan för att ta ett exempel gälla en fastighet som använts för miljöfarlig produktion och som har blivit förorenad av denna. Som kommittén ser det kan man inte generellt ålägga dem som råkar äga aktier i bolaget när det upplöses ett personligt betalningsansvar för att fastigheten blir sanerad. Ett sådant ansvarsgenombrott skulle kunna drabba oskyldiga med hänsyn till att fastigheten kan ha blivit förorenad långt innan aktieägarna utan att ha en aning om saken köpte sina aktier. Ännu mer orimlig framstår en sådan ordning om aktieägaren ärvt eller fått aktierna som gåva. har uttalat att en utredning bör tillkallas för att se över de problem som är förenade med herrelös egendom med miljöskadliga egenskaper (se 1997/98:LU14 s. 7 ff.). Kommittén menar att de frågor som förevarande paragraf aktualiserar bör uppmärksammas i det sammanhanget och lägger därför inte fram något förslag i denna del. Även såvitt avser överskottskonkurser är lagens utgångspunkt att bolaget efter konkursens avslutande skall upplösas. Enligt gällande rätt skall stämman inom en månad från det konkursen avlutades besluta att bolaget skall gå i likvidation. Fattar stämman inte något sådant beslut skall PRV förordna om tvångslikvidation. Kommittén föreslår att för- farandet förenklas på det sättet, att rätten i anslutning till att den avslutar konkursen genom beslut om utdelning också skall besluta om likvidation. En särskild fråga i detta sammanhang är om det vid över- skottskonkurs bör vara möjligt att i stället för att likvidera bolaget fortsätta verksamheten. Flera skäl kan anföras för en sådan ordning. Bolagets ekonomiska ställning i konkursen kan ha visat sig vara bättre än man tidigare haft skäl att antaga, tillgångar kan ha återförts till konkursboet efter återvinningstalan osv. Det kan också hos borge- närerna finnas ett intresse av att genom underhandsackord möjliggöra fortsatt drift av bolagets rörelse. Att i dessa situationer helt och hållet hindra att bolaget lever vidare synes inte motiverat. är det emellertid av vikt att konkursinstitutets innebörd inte urholkas. Kommittén föreslår därför att den nuvarande huvudregeln att bolaget skall likvideras behålls, men att det i lagen öppnas en möjlighet för bolagsstämman att även i detta fall besluta att likvidationen skall upphöra, allt under förutsättning att revisorerna intygar att bolagets eget kapital uppgår till det registrerade aktiekapitalet och att utskiftning ännu inte ägt rum. Vill aktieägarna försäkra sig om att en konkurs slutar med överskott för att sedan kunna avbryta likvidationen och driva verksamheten vidare, kan de göra det genom att betala bolagets skulder eller på annat sätt tillskjuta tillgångar till bolaget. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) Paragrafen motsvarar 13 kap. 1 § första stycket ABL. Undantagsvis kan i bolagsordningen finnas en bestämmelse om att bolaget skall upphöra (tidigast) eller när det projekt har slutförts för vars genomförande bolaget har bildats. Finns det en sådan bestämmelse i bolagsordningen måste den ändras för att bolaget skall kunna likvideras före den bestämda tiden. Detta gäller dock inte om bolaget är skyldigt att gå i likvidation enligt 21 eller 22 §. Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 1 § andra stycket ABL. Beslut om likvidation är ett beslut som avses i 9 kap. 28 § eftersom det inte avser val. Det innebär att ordföranden vid lika röstetal har ut- slagsröst. Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 1 § andra stycket sista meningen ABL. Andra meningen är ny. Den har sin förebild ABL. Ett bolagsstämmobeslut om likvidation har som regel omedelbar verkan. Föreligger inte grund för tvångslikvidation, kan stämman be- sluta att likvidationen skall träda i kraft viss senare dag, som emellertid inte får sättas hur långt bort som helst. Kommittén föreslår att ett av bolagsstämman fattat likvidationsbeslut måste få verkan senast under det närmast följande räkenskapsåret, annars före- ligger inte något giltigt likvidationsbeslut. på möjligheten att i bolagsordningen ange en lividationstidpunkt längre fram i tiden. Under likvidation skall bolagets firma tecknas med tillägg som anger det ändrade förhållandet, vilket normalt innebär att orden i likvidation fogas till firman, se 16 kap. 4 § ABL och 26 § andra stycket firmalagen (1974:156). Denna skyldighet inträder så snart likvidationsbeslutet får verkan enligt förevarande paragraf. Från denna tidpunkt är bolagsorganens kompetens begränsad till vad som följer av likvidationsändamålet. En uttrycklig bestämmelse därom föreslås i 32 § såvitt avser bolagsstämmans beslutsfattande. När anmälan gjorts om likvidationsbeslutet skall PRV genast utse likvidator (28 §) som träder i styrelsens och verkställande direktörens ställe och har i uppgift att genomföra likvidationen (30 §). Om anmälan dröjer eller PRV har svårigheter att finna en lämplig likvidator, kan förflyta från stämmans likvidationsbeslut till förordnandet av likvidator. Kommittén föreslår i 30 § andra stycket att styrelsen och verkställande direktören kvarstår som företrädare för bolaget till dess PRV (eller rätten) förordnat likvidator. Deras behörighet begränsas emellertid till vad som följer av likvidationsändamålet. De är dock all- tid behöriga att på bolagets vägnar ta emot delgivning och annat med- delande. Paragrafen saknar motsvarighet i 13 kap. ABL. Som underlag för beslut i likvidationsfrågan skall aktieägarna kunna ta del av dels ett förslag till beslut, dels redovisningshandlingar och revisorsyttrande. Förevarande paragraf reglerar innehållet i förslaget till beslut. Av intresse för aktieägarna är naturligtvis varför bolaget föreslås upphöra. I förslaget skall därför anges skälen för att likvidera bolaget. Styrelsen skall också redogöra för huruvida det enligt styrelsens mening finns något eller några alternativ till likvidation och vilka dessa i så fall är (punkten 1). Skulle styrelsen anse att det över huvud taget inte finns något alternativ, så räcker det att ange detta. Av 3 § följer att beslut om likvidation har verkan eller från och med en viss dag. Vad styrelsen föreslår i det hänseendet skall framgå av förslaget till likvidationsbeslut (punkten 2). Vidare skall av förslaget framgå den beräknade tidpunkten för skifte (punkten 3) och skifteslikvidens beräknade storlek (punkten 4). Det rör sig här om grova skattningar med hänsyn till att det inte är styrelsen utan likvidator som skall svara för avvecklingen. Har emellertid styrelsen när den utformar förslaget till stämmobeslut redan betalat alla kända bolagsskulder och förvandlat överskottet till kontanter, kan den med större säkerhet uttala sig om tiden för skifte och skifteslikvidens storlek. Som framgår av 28 § är det PRV som utser likvidator när det är bolagsstämman som har fattat beslutet att försätta bolaget i likvidation. Uppdraget som likvidator är betydelsefullt. Det är därför lämpligt att personfrågorna tas upp på stämman. Lagtexten utgår från att bolaget föreslår PRV att viss person eller vissa personer skall förordnas till likvidator (punkten 5). Paragrafen utgår från att det är styrelsen som upprättar förslaget till beslut och övriga handlingar som skall tillhandahållas aktieägarna enligt 7 §. Kostnaderna för detta skall naturligtvis bolaget betala. I aktiebolagslagen finns bestämmelser som ger varje aktieägare rätt att få upp ärende på bolagsstämma om han anmäler saken (9 kap. 11 §). Denna initiativrätt innebär emellertid inte att styrelsen är skyldig att på bolagets bekostnad upprätta och tillhandahålla de handlingar som aktiebolagslagen föreskriver som underlag för beslut i det av aktie- ägaren initierade ärendet. Initiativrätten ger bara aktieägaren rätt att få saken diskuterad på bolagsstämma. Om majoriteten låter sig övertygas blir resultatet normalt att styrelsen får i uppdrag att utarbeta det be- slutsunderlag som lagen föreskriver till en extra stämma eller till nästa ordinarie stämma på vilken saken behandlas på nytt med sikte på ett beslut. Vad som sagts nu om innebörden av aktieägares initiativrätt gäller också den rätt som lagen ger åt en aktieägarminoritet med av aktierna att få en extra bolagsstämma sammankallad för att behandla visst ärende (9 kap. 8 §). Bestämmelsen ger minoriteten ett forum för att diskutera t.ex. frågan om bolaget skall träda i likvidation. Den ålägger emellertid inte styrelsen någon skyldighet att upprätta och distribuera de handlingar som avses i 7 §, om det redan från början står klart att det inte finns någon majoritet bland aktieägarna för att likvidera bolaget. Det finns å andra sidan ingenting som hindrar att styrelsen gör just detta, om den tagit intryck av minoritetens skäl för sin framställning om extra stämma och under hand erfarit att ett förslag om att bolaget skall träda i likvidation kan beräknas få erforderlig majoritet på extra stämman. Det är således styrelsen som i det enskilda fallet prövar om det finns skäl (och tid) att iordningsställa och tillhandahålla handlingarna. Om styrelsen i oträngt mål belastar bolaget med kostnader för ett beslutsunderlag som visar sig vara helt överflödigt på extra stämman, riskerar styrelsens ledamöter att ådra sig ett skadeståndsansvar i förhållande till bolaget. Paragrafen är ny men har motsvarighet i bl.a. bestämmelserna om ökning och nedsättning av aktiekapitalet. När det blir aktuellt med likvidation står naturligt nog frågorna om det ekonomiska utbytet i centrum för aktieägarnas intresse. En redo- görelse för bolagets ekonomiska ställning bör därför ingå i besluts- underlaget. Om likvidationsfrågan skall prövas på ordinarie bolags- stämma som också skall behandla årsredovisningen får aktieägarna automatiskt tillgång till ett material som de kan lägga till grund för en analys av bolagets ställning. Någon sådan automatik finns inte om likvidationsfrågan skall prövas på en extra stämma. Förevarande paragraf behandlar därför den situationen att en annan bolagsstämma än den ordinarie bolagsstämma på vilken årsredo- visningen skall behandlas, skall pröva fråga om likvidation. Paragrafen innebär att aktieägarna då tillförsäkras information om bolagets ekono- miska ställning motsvarande vad som föreskrivs för extra stämma som skall pröva fråga om ökning eller nedsättning av aktiekapitalet. Av 9 kap. 17 § följer att likvidationsbeslutet kan fattas utan det föreskrivna beslutsunderlaget om samtliga aktieägare i bolaget är överens därom. Paragrafen saknar motsvarighet i 13 kap. ABL men har motsvarighet i bl.a. bestämmelserna om ökning och nedsättning av aktiekapitalet. Tillhandahållande av förslaget till beslut m.m. Paragrafen saknar motsvarighet i 13 kap. ABL. Den överensstämmer med vad som föreslås för bl.a. ökning och nedsättning av aktiekapitalet. Paragrafen saknar motsvarighet i 13 kap. ABL. Den överensstämmer nära med bestämmelserna om ökning och nedsättning av aktiekapitalet. Den tid inom vilken kallelse skall ske bestäms av de allmänna reglerna om kallelse till bolagsstämma i 9 kap. Paragrafen motsvarar 13 kap. 7 § första stycket första meningen ABL. I gällande rätt skall beslut om likvidation anmälas till PRV genom stämmans försorg. Som anförts under 3 § föreslår kommittén att styrelsen och i förekommande fall verkställande direktören kvarstår som företrädare för bolaget till dess PRV (eller rätten) förordnat likvidator (jfr 30 § andra stycket). Det får då anses ankomma på styrel- sen eller verkställande direktören att göra denna anmälan. Skulle stämman vilja utse någon annan att göra anmälan står det stämman fritt att besluta därom. Bestämmelsen har utformats på ett sätt som medger detta. Skall anmälan göras av styrelsen räcker det att den undertecknas av en styrelseledamot, 1 § andra stycket ABF. Skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning Första stycket motsvarar 13 kap. 2 § första stycket första och andra meningarna ABL. Genom den nya lydelsen av första meningen framgår att styrelsen är skyldig att upprätta en kontrollbalansräkning endast om det finns skäl att antaga att den skulle komma att utvisa att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet. Någon kontrollbalansräkning behöver inte upprättas i sådana fall då det synliga egna kapitalet visserligen understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet men det är uppenbart att det med mycket god marginal finns dolda övervärden som täcker bristen. I dessa fall bör dock i styrelseprotokollet noteras de överväganden som styrelsen gjort i sammanhanget. Att bolagsordningen kan innehålla en föreskrift av innebörd att kon- trollbalansräkning skall upprättas redan vid en mindre differens mellan det egna kapitalet och aktiekapitalet än hälften följer av 22 § första stycket 3. Andra stycket är nytt. Det har sin förebild i 2 kap. 7 § ÅRL. Paragrafen motsvarar 13 kap. 2 § tredje stycket ABL. Den har utförligt kommenterats i kommitténs allmänna överväganden avsnitt 4.2.2.2. Första meningen motsvarar 13 kap. 2 § första stycket tredje meningen ABL. Andra och tredje meningarna är nya. Den ordning som kommittén föreslår, och som överensstämmer med gällande rätt, är att styrelsen så snart kontrollbalansräkningen upp- rättats, låter revisorerna granska balansräkningen, sammanträder och prövar frågan om bolagsstämma skall sammankallas. Svaret på den frågan bestäms av kontrollbalansräkningens innehåll. Visar kontroll- balansräkningen att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet är styrelsen skyldig att kalla till bolags- stämma. För att undgå den omgång som en bolagsstämma innebär krävs att bolagets finansiella situation förstärks så att aktie- kapitalet är täckt åtminstone till hälften redan vid tiden för styrelsens prövning av om den skall kalla till bolagsstämma. Det kan ske exempelvis genom ett aktieägartillskott. Styrelsens förslag till beslut i frågan om bolaget skall träda i lik- vidation skall läggas fram på stämman, tillsammans med den av revisorerna granskade kontrollbalansräkningen. Det ligger i sakens natur att den kontrollbalansräkning som styrelsen lägger till grund för sitt beslut att kalla till stämma inte kan avse situationen på själva stämmodagen. Kravet på att den skall utvisa ställningen vid tiden för stämman bör därför tolkas så att den skall avse en tidpunkt så nära inpå stämman som möjligt (LU 91/92:10 s. 7). Därutöver kan vid stämman justeringar behöva göras för att kontrollbalansräkningen skall spegla förhållandena på stämmodagen. Det innebär att aktieägartillskott, vinstgivande försäljningar av bolagets tillgångar och andra sådana åt- gärder som ökar bolagets kassa utan att skulderna ökar kan leda till att det vid stämman visar sig att bolagets aktiekapital i större utsträckning är täckt av bolagets egna kapital än vad som fram- går av den av styrelsen upprättade kontrollbalansräkningen. Kontrollstämman skall inte godkänna kontrollbalansräkningen. Den tjänar bara som underlag för stämmans prövning av styrelsens förslag i frågan om bolaget bör träda i likvidation eller fortsätta verksamheten. Om en första kontrollstämma genomförs och denna inte beslutar om likvidation, är möjligheterna att undgå en andra kontrollstämma be- gränsade. Det är emellertid rimligt att de justeringar som enligt vad som nämnts ovan skall företas för att kontrollbalansräkningen skall avspegla förhållandena för stämman måste kunna beaktas. Antag att den justerade kontrollbalansräkningen visar att aktiekapitalet inte är helt täckt men dock täckt till mer än hälften. Om justeringarna avser poster som upptagits redan i den kontrollbalansräkning som styrelsen behandlat framstår åtgärden att kalla till en första kontrollstämma närmast som ett misstag och då torde en andra kontrollstämma inte behöva sammankallas. Vidare får anses gälla att om en aktieägare vid stämman lämnar ett aktieägartillskott sådant att aktiekapitalet är helt täckt av eget kapital så är lagens krav på full täckning räknat för stämman uppfyllt redan från början och en andra kontrollstämma över- flödig. Däremot fritar det inte bolaget från skyldighet att hålla en andra kontrollstämma om bolaget i samband med den första stämman beslutar om nyemission med överkurs eller nedsättning av aktiekapitalet så att aktiekapitalet blir till fullo täckt. Det är rimligt att aktieägarna vid första kontrollstämman får ett beslutsunderlag som motsvarar det som föreskrivs i 5–8 §§ för bolagsstämma som skall pröva fråga om frivillig likvidation. Om den första kontrollstämman anser att det är bäst att bolaget upphör blir det ju fråga om frivillig likvidation. Genom hänvisningen till 5 § blir styrelsen således även inför kontrollstämma skyldig att avge en redogörelse för de omständigheter som kan vara av vikt vid prövning av frågan om bolaget skall gå i likvidation, vilka alternativ till lik- vidation som finns, t.ex. nyemission till överkurs, nedsättning av aktie- kapitalet eller aktieägartillskott, och vilket ekonomiskt utbyte aktie- ägarna kan få genom en likvidation av bolaget. Någon bestämd dag för likvidationsutbrottet behöver självfallet inte anges. Beslutar stämman om likvidation kan tidpunkten för likvidationen bestämmas till senast därefter. Det följer av 13 och 14 §§. Skulle kontrollbalansräkningen utvisa en högre täckning av det egna kapitalet och stämman ändå besluta om likvidation kan likvidationstid- punkten förläggas så långt fram i tiden som 3 § medger. Kallelsen skall innehålla uppgift om att stämman skall pröva fråga om likvidation på grund av bristande täckning av aktiekapitalet. Det framgår av hänvisningen till 8 §. Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 2 § första stycket fjärde me- ningen ABL. Som anförts under 12 § är bolaget – om första kontrollstämman inte beslutat att bolaget skall gå i likvidation – skyldigt att på nytt pröva frågan om bolaget skall gå i likvidation. Den andra kontrollstämman skall hållas räknat från den första kontrollstämman. Det ger bolaget en frist , kallelsetiden inräknad, för att förbättra sin finansiella situation. Fristen börjar löpa för första kontrollstämman, oberoende av huruvida aktieägarna vid denna fattar ett formellt beslut att bolaget skall bestå eller ej. Skulle ingen aktieägare infinna sig till stämman får fristen anses löpa från den utsatta stämmodagen. Andra och tredje meningarna är nya. Beträffande innebörden av hänvisningen till 5–8 §§ hänvisas till kommentaren till 12 §. Paragrafen motsvarar 13 kap. 2 § första stycket fjärde och femte meningarna ABL. Godkänner den andra kontrollstämman styrelsens nya kontroll- balansräkning, undgår bolaget likvidationsplikt, om kontrollbalans- räkningen korrekt utvisar att det egna kapitalet vid tiden för stämman uppgår till det registrerade aktiekapitalet. Om den kontrollbalansräk- ning som stämman godkänner visar lägre täckning för aktiekapitalet eller om stämman inte godkänner någon kontrollbalansräkning över huvud taget, är bolaget skyldigt att gå i likvidation. Bolagsstämman kan i detta läge fatta beslut om att bolaget skall gå i likvidation. Om stämman underlåter att göra detta är styrelsen skyldig att hos rätten ansöka om att bolaget försätts i likvidation. En sådan ansökan kan även göras av styrelseledamot, verkställande direktör, revisor eller aktieägare. Tidsfristen har bestämts med utgångspunkt i den i 9 kap. 38 § angivna tidsfrist inom vilket stämmoprotokoll skall hållas tillgängligt för aktieägarna. Att bolaget inte har föreskriven täckning för sitt aktiekapital innebär inte att bolaget är på obestånd, jfr 1 kap. 2 § andra stycket konkurs- lagen (1987:672). Det kan mycket väl vara i stånd att betala sina skulder efter hand som de förfaller. Det finns därför inte skäl att ge bolagets borgenärer rätt att påkalla tvångslikvidation i fall som avses i förevarande paragraf. Det är först när bolaget är oförmöget att rätte- ligen betala sina skulder och denna oförmåga inte är endast tillfällig som bolagets borgenärer har anledning att reagera och det sker då genom ansökan om att bolaget skall försättas i konkurs. Det ligger i sakens natur att en kontrollbalansräkning sällan kan avse situationen på själva stämmodagen. Kravet på att den skall utvisa ställningen vid tiden för stämman bör därför tolkas så att den skall avse en tidpunkt så nära inpå stämman som möjligt (LU 91/92:10 s. 7). Bifaller rätten ansökan om likvidation, skall den med sitt beslut därom utse en eller flera likvidatorer (28 § andra stycket). Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 2 § fjärde stycket första och andra meningarna ABL. Första stycket första meningen anger vilka fall av underlåtenhet från styrelsens sida som kan utlösa ett personligt betalningsansvar för därefter uppkomna förpliktelser för bolaget. Det handlar för det första om att styrelsen underlåter att i enlighet med 10 § upprätta en kontrollbalansräkning trots att den har skäl att antaga att bolagets eget kapital därvid skulle komma att understiga hälften av det registrerade aktiekapitalet. Upprättar styrelsen en kontrollbalansräkning som visar att så är fallet, skall den enligt 12 § möjligt utfärda kallelse till första kontrollstämman. Om så inte sker utlöses på grund därav det personliga ansvaret. Det tredje fallet av underlåtenhet som kan utlösa ansvar är att styrel- sen inte kallar till en andra kontrollstämma att hållas från första stämman (13 §) och det fjärde fallet att styrelsen, trots att andra kontrollstämman inte godkänt en kontrollbalansräkning som utvisar full täckning för aktiekapitalet och inte heller beslutat om likvidation, inte ansöker hos rätten om likvidation från stämman (14 §). Som anförts i kommitténs allmänna överväganden föreslås att den krets av personer som kan bli personligt betalningsansvariga begränsas till personer som kan freda sig från detta genom att själva ansöka om tvångslikvidation enligt 14 §. Sålunda föreskrivs i förevarande paragraf ett personligt betalningsansvar för styrelseledamot och verkställande direktör, medan ansvaret för andra som handlat på bolagets vägnar, t.ex. en firmatecknare, utmönstrats. Av första styckets sista mening framgår att verkställande direktörens ansvar är begränsat till sådana förpliktelser som uppkommer för bolaget på grund av hans åtgärder. Genom andra stycket klargörs att personligt betalningsansvar enligt första stycket punkten 1 för en bolagets förpliktelse kan komma i fråga endast under förutsättning att det faktiskt föreligger en kapitalbrist vid tiden för förpliktelsens uppkomst, jfr NJA 1988 s. 620. Hävdar exempelvis en fordringsägare att styrelsen ådragit sig ett personligt betalningsansvar för hans fordran på bolaget på grund av försummelse att upprätta kontrollbalansräkning, kan styrelsen bestrida betalnings- skyldighet på den grunden att det inte förelåg någon kapitalbrist när den ifrågavarande förpliktelsen för bolaget uppkom. Det ankommer då på fordringsägaren – om än med viss lättnad i bevishänseende (jfr NJA 1988 s. 620 och NJA 1993 s. 484) – att visa att bolagets aktiekapital inte var täckt till hälften vid tiden för förpliktelsens uppkomst. Förmår han göra det följer av tredje stycket att styrelseledamot kan freda sig genom att visa att de inte har varit försumliga. Det kan vara svårt för dem att freda sig med hänsyn till deras skyldighet att fortlöpande bedöma bolagets ekonomiska situation, se 8 kap. 4 §. Styrelsen måste vidare förutsättas känna till sin skyldighet att vid kapitalbrist i denna omfattning upprätta kontrollbalansräkning.