sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — I samband med att avgick det året friställdes Per J och Per K som dennes livvakter. Alltsedan SÄK inlett sitt utredningsarbete beträffande PKK hade buggning använts som spaningsmetod. Bugg- ningarna utfördes av FSG inom SÄK. hade varit med vid diskussioner om vilka personer som skulle buggas. Buggningarna upphörde i princip i och med att avgick som spaningsledare. bildades en arbetsgrupp inom SÄK för att undersöka PKK-spåret. I gruppen ingick och , vilka båda fortsatte att hålla en kontinuerlig kontakt med . Näss tyckte att arbetet gick trögt i gruppen och beslutade han dela upp den i två mindre grupper, varav den ena skulle syssla med PKK och den andra skulle ned på med utredningen om mordet på . och bad Näss att få utföra buggning men denne ställde sig negativ till åtgärden. nämnde för Näss att det fanns tillfälle att i utlandet höra källa A – en man med osäker identitet – men Näss var ointresserad och ville mer eller mindre lägga PKK-spåret åt sidan. och början på 1988 ägde en rad sammanträffanden rum där PKK-spåret och missförhållanden inom SÄK diskuterades. träffade i och berättade för denne om sina teorier. kontaktade och sade att och inte fick tillräckliga resurser för att utreda PKK-spåret. Han redogjorde också för sin upp- fattning om missförhållandena inom SÄK, som skulle ha sin grund i att man före mordet på nonchalerat en tydlig hotbild anknuten till PKK. bad att fästa avseende vid vad sade. underrättade om motsättningarna inom SÄK. förklarade och för Näss att de ville ta in källa A till . Näss blev upprörd och sade att om källa A kom hit så skulle han få honom terroristutvisad. I syfte att sammanföra och med inbjöd dem till middag . Under middagen anmodades att lägga vikt vid PKK-spåret. Kort därpå träffades , och , varvid de diskuterade PKK-spåret och Näss avoghet att ägna detta ett enligt deras mening tillräckligt intresse. inledde Näss en föredragning om PKK för och . och var också närvarande. Sedan Näss avlägsnat sig för andra ärenden fortsattes föredragningen av . Därvid klargjordes enligt att information om källa A inhämtats genom bugg- ning. Som ett resultat av föredragningen sade till att förstärka resurserna till utredningen om PKK. Omkring anlände källa A till och förhördes av och . han och skulle samarbeta med . sam- manträffade , , och i den senares bostad. informerades om att förhören med källa A avslöjat en akut hotbild. Hotet var riktat mot kurder samt mot en regeringsledamot och kungahuset. oroades av de upplysningar han fick. Enligt talade man om buggning av källa A som en självklarhet. eller överlämnade och spaningsmaterial rörande PKK, bl.a. den s.k. åklagarpärmen med kvalifice- rat hemligt material, till , som förde in uppgifter från materialet på data. tog över det operativa ansvaret på alla enheter inom SÄK däribland också Näss ansvar. blev av informerad om spaningsläget och påmind om behovet av förstärkning av spaningsresurserna. lovade enligt att avdela tio man till en särskild utredningsgrupp utöver en mindre spaningsstyrka och bad honom att ordna med en lokal för gruppens arbete. Per K fick i uppdrag av att vara livvakt åt . Han mottog ett odaterat rekommendationsbrev utställt av . Hon hade av tidigare fått information om källa A:s betydelse och fick nu en mer ingående föredragning av . Per K var närvarande under en del av sammanträffandet men uträttade också annat. och kallades dit för att ge ytterligare information. De deltog vid långa besök under vilket ringdes upp ett flertal gånger. Enligt , och mening talades det om buggning även vid denna föredragning. frågade om de hade tillräckliga resurser. hade efter mötet med anskaffat en lokal på . inspekterades lokalen av , , , och . Per K var med men deltog inte i de samtal som fördes. Han monterade möbler som inköpts på . Enligt enstämmiga uttalanden från alla utom Per K deltog inte heller vid samtalen om arbetsgruppens sammansättning utan lämnade sammanträdet . , , och K har uppgivit att man talade om rekrytering av personal för den förstärkning som skulle ske samt också om buggningen. Samtalen fortsattes mellan , och då också Per K var närvarande. Man var överens om att avlyssningsut- rustning och dörrkontroller inte kunde anskaffas genom SÄK eftersom det fanns läckor där. Per K erbjöd sig att tala med polisman , som han tidiga- re haft att göra med i utrustningsfrågor. De andra accepterade detta. Per K kontaktade polisman och meddelade sitt ärende. Han sade till polisman att han var anställd vid SÄK och visade honom sitt rekom- Polisman åtog sig att undersöka möjligheterna att an- skaffa utrustning, vilket Per K meddelade , och . Något senare besökte och K på SÄK:s tekniska byrå. Lämplig utrustning diskuterades och skrev efter rådgivning en lista på vad som behövdes. Denna lista gav Per K senare till polisman med be- skedet att utrustningen behövdes så fort som möjligt. hade genom en privat kontakt, affärsmannen , tillsett att likvida medel fanns tillgängliga för källa A:s vistelse i och för andra uppkommande utredningsbehov. var enligt redan från början informerad om detta. Frågan kom dessutom på tal hos . När anskaffandet av lokalen på blev aktuellt kunde de privata medlen tas i anspråk även för detta. träffades , och på en middag hos . underströk vikten av att utredningen beträffande PKK bedrevs med kraft och att misstänkta underlåtenheter inom SÄK före mordet på klarlades. Vid ungefär for polisman till och träffade där den verkställande direktören för det tyska företaget . Polisman fick klart för sig att det fanns problem med att med bibehållen sekretess föra in utrustningen i . Vid sedvanlig införsel skulle nämligen RPS komma att underrättas officiellt. Han ringde till Per K och diskuterade saken med honom. Polisman föreslog att utrustningen skulle skickas direkt till eller tas in med diplomatpost via någon ambassad eller genom som var i . Förslagen förkastades och de fann inte någon lösning. reste polisman till där han träffade en branschkollega som mot provision åtog sig att lösa problemet genom att utföra utrustningen från till annat land, innan den fördes till . Han meddelade detta till Per K. På hemvägen stannade han i och beställde utrustningen hos . Han tog med sig hem en bandspelare med nummerindikator som fanns i lager. Återstående beställning effektuerades i två delleveranser. Den första ägde rum . Det organiserades så att utrustningen skulle hämtas i . Polisman for dit och väntade på att någon, som han trodde från SÄK, skulle komma och hämta delleveransen. I telefonsamtal med fick han beskedet att Per J skulle komma. Per J hade på förfrågan av Per K accepterat att åta sig specialuppdrag inom SÄK. blev han av infor- merad om att man höll på att skapa en särskild utredningsgrupp med hänsyn till att landet befann sig i en allvarlig situation på grund av PKK:s hot. Han fick också veta att det varit en lång föredragning för och att förberedelser vidtagits för buggning. Han blev tillfrågad om han ville var med och i hämta utrustning, som han skulle föra till för hemtransport med diplomatpost. namn nämndes i det sammanhanget. for han till . Utrustningen var vid hans ankomst ännu inte klar för avhämtning. Han talade i telefon med Per K, som då befann sig hos den franska säkerhetspolisen i tillsammans med , och i ett ärende som rörde samarbetet mellan de båda ländernas säkerhetstjänster. Han fick beskedet att han skulle mötas i av en fransk säkerhetspolis, som skulle ta honom igenom tullen. Han fick intrycket att backat ur. I stället skulle han åka direkt till med utrust- ningen, vilket han gjorde . som Per J återkom till samtalade med , som sade att han kommit fram till att han inte kunde tillåta att buggning skulle äga rum. Detta uppfattade som att buggning inte var aktuell. diskuterades buggning från principiella utgångspunkter mellan , , statssekreteraren i och . informerade åklagarna i spaningsledningen om PKK-spåret i närvaro av , och . begärde riksåklagaren besked av om roll. tillsades och att endast skulle behandlas som källa. fick och genom sin nye chef polisintendenten beskedet att någon buggning inte skulle få äga rum. Efter Per J:s hemkomst bestämdes att han i fortsättningen inte skulle ingå i den särskilda utredningsgruppen, eftersom han i annat sammanhang framträtt offentligt och kunde vara igenkänd. Han fick därför återgå till sin vanliga tjänst. var klar för återstående leverans, fanns det ingen att skicka för att hämta denna. Det löstes så att polisman for till för att motta utrustningen. Per K hade kört till med bil, som han tidigare fått utanordnad av SÄK, och mötte honom på . De for till med bilen. Polisman reste med färjan till som däckspassagerare medan Per K medföljde färjan i bilen, i vars bagageutrymme utrustningen placerats. Per K skulle föra bilen genom tullen och därefter möta polisman för en gemensam hemfärd. Per K åkte på grönt i tullen där han emellertid blev stoppad och föremål för kontroll. På fråga av tullpersonalen vad det var för utrustning han medförde, svarade han att det var elektronisk avlyssnings- utrustning. Han legitimerade sig som polis och visade även det rekom- mendationsbrev, som han fått av . En tulltjänsteman ringde till SÄK:s ledningscentral i för att med kontrollera att brevets innehåll även avsåg införsel av utrustningen. Han talade med person , som skulle återkomma efter kontakt med . Denne meddelade tullen via person att SÄK inte hade med ut- rustningen att göra. I följande samtal samma natt uttryckte i vart fall önskemål om att i tulljournalen skulle anges elektronisk utrustning i stället för avlyssningsutrustning. Vidare ville att rekommenda- tionsbrevet skulle beslagtas och beläggas med sekretess och att han skulle få uppgifter om hur många tulltjänstemän som kände till ingripandet mot Per K och eventuellt även deras namn. Person frågade senare om han ansåg att samtalet med tullen skulle loggas. svarade, att det var bättre att en PM upprättades. Bandspelaren som regelmässigt används för att spela in samtal med ledningscentralen fungerade inte den aktuella natten. ringde samma natt till och omtalade vad som inträffat. ringde till som i sin tur ringde till statssekreteraren , vilken telefonledes kontaktade statsminister , som befann sig i . ringde tillbaka till och bad honom framföra något till , vilket skedde. lämnade ett besked, som framförde till . har i sin vittnesutsaga förklarat, att han inte har något minne av innehållet i dessa senare samtal. Tullen i önskade besked av RPS, om hur man skulle förfara med utrustningen. RPS´ direktion sammankallades för att ta ställning i frågan. underrättades om att RPS inte ville befatta sig med utrustningen. (Domstolarnas vidare behandling av åtalet i smuggelmålet redovisas nedan.) Turerna i den s.k. saknar direkt betydelse för själva brottsutredningen, som sakligt sett inte tillfördes något av värde genom den verksamhet som bedrevs. Händelseförloppet påverkade där- emot PU:s arbetsvillkor och funktion samt sannolikt också allmän- hetens uppfattning om mordutredningen. Därvid är konstitu- tionsutskotts bedömning av vissa konstitutionella aspekter av intresse. Dessa redovisas under följande rubrik. Bakgrunden till granskning var följande. hade granskat frågor kring mordutredningen både 1986 och 1987. granskning var inriktad på regeringens kontakter med polis och åklagare samt beslutet om en omorganisation av utredningen, dvs. i mångt och mycket det som behandlades av och Parlamentariska kommissionen (jfr kapitel 1). Granskningen berörde således bl.a. regeringens observatör i spanings- ledningen och regeringens roll i de konflikter som förekom under det första utredningsåret. Utskottet hade ingen egen kritik att rikta mot regeringens handlande, men instämde i vissa kritiska omdömen som förts fram av Parlamentariska kommissionen. Reservanter i utskottet hade bl.a. framfört kritik mot regeringens inblandning i mordutred- ningen. betänkande förelades och debatterades , dvs. dagen efter det att den utrednings- verksamhet som förekommit kring och försöket att till landet smuggla in avlyssningsutrustning hade avslöjats. ställde sig bakom utskottsmajoritetens uttalande, men under debatten i kammaren uppmärksammades de förhållanden som just hade avslöjats. Den politiska process som följde resulterade i att dåvarande justitieministern avgick . Motiveringen var att hon hade konstaterat att det i fanns en majoritet för en misstroendeförklaring mot henne. tog därefter upp frågan om en fortsatt granskning av regeringens handlande i anled- ning av det som inträffat. Det ledde till att utskottet bl.a. kom att hålla ett antal offentliga förhör. Före riksdagsvalet avgav ett utkast till betänkande. 31 Det innehöll förutom en redovisning av fakta vissa preliminära bedömningar. återkom , efter valet i delvis annan sammansättning, till denna granskning och tog definitiv ställning. Justitieministern kritiserades på vissa punkter. Utskottet ansåg bl.a. att hennes kontakter med hade varit väl omfattande. Av central betydelse i granskningen var ett s.k. rekommendationsbrev, som justitieministern hade utfärdat för , men som diariefördes först efter det att verksamhet hade avslöjats. Brevet, som var skrivet på justitieministerns brev- papper, hade följande lydelse. To the relevant British Authority is a Swedish book publisher with a previous career in journalism, politics and central government. On my behalf he handles certain very delicate fact-finding missions in connection with the murder of the late Prime Minister . On my authority, has contacted you through inofficial channels to try and confirm some information regarding the background to the murder. We believe your Service possesses such information. As is not only an old personal friend but also has experience in this field, I can guarantee that he will handle any information given to him according to your instructions as regards confidentiality etc. 311988/89:KU 30 bilagedel C. 32Handlingen citerad från betänkande, 1988/89:KU 30, bilagedel C, s. 63. He will also be able and authorized to answer any of your questions in this case. I am grateful for all help you can give to . ansåg att brevet borde ha diarieförts från början och uttalade vidare:33 I vitboken (regeringens i anledning av publicerade redogörelse för vissa händelser, vår anmärkning) framhålls att brevet med hänsyn till omständigheterna vid dess tillkomst inte bör betraktas som annat än ett rekommendationsbrev. I brevet sägs emellertid att på justitieministerns uppdrag (on my authority) har kontaktat den tilltänkta mottagaren av brevet. har förnekat att syftet var att ge något uppdrag. har å sin sida förklarat att han inte uppfattat att han erhållit något uppdrag. Brevets formulering är emellertid sådan att den tilltänkta mottagaren – och varje annan i god tro varande läsare av brevet – måste få uppfattningen att justitieministern gett ett uppdrag. Oavsett justitieministerns avsikt med brevet måste brevet därför enligt utskottets uppfattning anses innefatta ett uppdrag till . Utskottet konstaterade därefter att justitieministern inte haft laglig rätt att ge ett sådant uppdrag som det fått och att om brevet skulle ha använts som det var tänkt och främmande underrättelsetjänst hade lämnat ut uppgifter, så hade det skett till en person som saknade behörighet att enligt svensk rättsordning företräda svenska staten: 34 Sammanfattningsvis konstaterar utskottet att det uppdrag som har gett saknar laglig grund. Det strider mot rätte- gångsbalkens regler om ledning av förundersökning i brottmål. Genom att besluta i ett ärende som det enligt lag tillkommer en myndighet att bestäm- ma om har hon också handlat i strid med 11 kap. 7 § regeringsformen. För utfärdandet av detta brev och för underlåtenheten att diarieföra det förtjänar f. d. justitieminister allvarlig kritik. 331988/89:KU 30 s. 54 f. 341988/89:KU 30 s. 55. 35I en socialdemokratisk reservation formulerades kritiken något annorlunda. Reservanterna ansåg att bedömningen inte enbart kunde grundas på den skrift- liga formuleringen av handlingen utan att man också måste ta hänsyn till statsrådets egen uppfattning om innebörden av och avsikten med den ifråga- varande handlingen. Statsrådets uppfattning var att det inte varit fråga om annat än ett rekommendationsbrev. I frågan om Justitieministern lagt sig i spaningsledningens arbete skrev i utkastet följande, vilket utskottet sedan vidhöll året därefter: 36 Av utredningen framgår att justitieministern bedömt upp- gifter och teorier om mordet vara av sådan karaktär att hon dagen efter sitt långa sammanträffande med och säpomännen och ansett sig böra informera stats- ministern och därefter ta kontakt med rikspolischefen. Enligt utskottet före- låg det inget hinder från konstitutionella utgångspunkter mot att genom hänvändelserna till spaningsledningen – rikspolis- chefen – ville förvissa sig om att de uppgifter hon erhållit från redan var eller blev kända för de myndigheter som har ansvaret för mordutredningen. Däremot var hon mot bakgrund av såväl det kon- stitutionella regelsystemet som den ordning för bedrivande av förunder- sökning i brottmål som gäller enligt förhindrad att på- verka mordutredningens inriktning och bedrivande i övrigt. Det ankommer på förundersökningsledningen att helt självständigt bedöma sådana frågor. Granskningen har emellertid visat att justitieministern på olika sätt inför rikspolischefen gett uttryck för att uppgifter kunde ha bety- delse för mordutredningen. Sålunda har vid flera till- fällen uttalat att uppgifterna i fråga måste kontrolleras. I vilken utsträck- ning handlande påverkat spaningsledningen är svårt att bedöma. Utskottet är emellertid av den uppfattningen att uttalanden knappast kan ses som någon obehörig påverkan. Vid denna bedömning fäster utskottet särskilt avseende vid att det redan innan fick kännedom om uppgifterna var (då- varande rikspolischefens, vår anm.) bestämda uppfattning att en kontroll borde ske och att denne inför utskottet inte påstått att någon obehörig påverkan förekommit. Utskottet vill också peka på att vid upprepade tillfällen strukit under att det var spaningsledningen som skulle ansvara för verksamhet. vis: har genom att underteckna ett sådant brev brustit i den omsorg och noggrannhet som ålegat henne som statsråd. För detta kan hon inte undgå kritik. (1988/89:KU 30 s. 103) 361988/89:KU 30 s. 56. 37I en reservation (m, fp, c och vpk) formulerades bedömningen på annat sätt. Bl.a. uttalade reservanterna att fick anses aktivt ha stött reseverksamhet och att hennes förhållningssätt för rikspolis- chefen måste ha framstått som ett stöd för teorier. Samman- fattningvis ansåg reservanterna att inte kan undgå kritik i nu berörda avseenden. (1988/98:KU 30 s. 103) Utskottet riktade allvarlig kritik mot justitieministern i följande hän- seende:38 Utskottet vill erinra om regeringsingripandet då det uppdrogs åt riksåklagaren att leda förundersökningen. Beslutet hade bl.a. sin grund i de motsättningar som förelåg mellan spaningsledningen och åklagarna. borde mot denna bakgrund i vart fall efter samman- träffandet ha anmodat att i fortsättningen hänvända sig till förundersökningsledningen. I stället fortsatte hon själv att sammanträffa med vid flera ytterligare tillfällen utan att åklagarna var informerade och utan att hon försäkrade sig om att informa- tion getts till dessa. tog initiativ till att i hennes och närvaro informerade statssekreterarna . (dåvarande riks- åklagaren, vår anm.) har erinrat om att detta skedde utan åklagarnas med- verkan och utan deras kännedom. Särskilt under den sedvanliga genom- gång som åklagare och spaningsledningen hade med justitie- ministern åsidosattes åklagarna på ett uppseendeväckande sätt genom att de undanhölls information som andra närvarande besatt. Den begränsade syn på förundersökningsledningens roll som detta ger ut- tryck för gäller i högsta grad också utfärdandet av det s.k. rekommen- dationsbrevet. underlät således att upplysa åklagarna om sin avsikt att utfärda brevet och informerade inte heller åklagarna i efterhand om åtgärden. Enligt utskottets mening har inte vidtagit tillräckliga åtgärder för att tillse att information om verksamhet på ett tidigare stadium redovisades för åklagarna utan tvärtom i olika avseenden negligerat förundersökningsledningen. angivna omständigheter ger ut- skottet anledning att rikta allvarlig kritik mot dåvarande justitieministern. 381988/89:KU 30 s. 59. 39Enligt en socialdemokratisk reservation borde ingen kritik riktas mot den tidigare justitieministern i denna del. Reservanterna, som inte ansåg att ut- skottet skulle ta ställning till annat än om justitieministern hade bort underrätta förundersökningsledningen om verksamhet, skrev bl.a.: Ut- skottet har som nämnts tidigare i olika sammanhang behandlat frågan om s.k. informella kontakter mellan och myndigheterna och har då framhållit att stor återhållsamhet måste iakttas vid sådana kontakter, särskilt i sådana fall då frågan rör myndighetsutövning mot enskild eller som rör tillämpning av lag (11 kap. 7 § regeringsformen). Dessa informella kontakter bör enligt vad utskottet uttalat i särskilt hög grad avse informationsutbyte. – Det kan hävdas att det skulle ha varit svårt för justitieministern att informera åklagarna om verksamhet utan att överskrida de gränser för in- gripande i myndighetsutövning som är uppställda i 11 kap. 7 & regerings- Verksamhetens avslöjande ledde till rättsliga efterspel, dels genom de rättegångar tullingripandet i resulterade i, dels genom att det uppdagades att olovlig avlyssning redan tidigare förekommit vilket sedermera också ledde till rättegångar. Domarna i dessa de s.k. smuggel- respektive buggningsmålen redovisas nedan. Det s.k. smugglingsmålet 40 omkring stoppades Per K i tullen i efter att ha kommit med färja från . Per K var den polisman som avdelats att bistå . När han i bil åkte genom tullen blev han tillfrågad om han hade något att förtulla, vilket han förnekade. Vid kontroll av bilen hittades elektronisk utrustning. På tullpersonalens fråga vad det var för utrustning han medförde svarade han att det var elektronisk avlyssningsutrustning. Han legitimerade sig som polis och visade även ett rekommendationsbrev som han fått av , som var chef för säkerhetspolisen . Efter kontroll med säkerhetspolisen samma natt lämnades tullen besked om att säkerhetspolisen inte hade med avlyss- ningsutrustningen att göra. Efter att direktion extra- inkallats till möte underrättades tullen om att Riks- polisstyrelsen inte ville befatta sig med utrustningen. Tullen under- rättade åklagaren, som inledde förundersökning. väcktes åtal mot sex personer. De sex som åtalades var förutom Per K även , , , Per J och den person som i vår rapport benämns polisman . Enligt utskottets bedömning skulle hon dock utan att överskrida dessa gränser ha kunnat upplysa förundersökningsledningen om att rikspolischefen hade information att ge. – Emellertid har erinrat rikspolischefen om vikten av att hålla åklagarna underrättade. Hon har haft anledning att anta att hennes erinringar gett resultat. – På den grunden an- såg reservanterna att vidtagit tillräckliga åtgärder för att tillse att åklagarna hölls underrättade. (1988/98:KU 30 s. 104) 40 Se tingsrätts dom och akt i målet B 16-287-89 och hov- rätts, avdelning 11, dom och akt i målet B 1720/91. , Per K, , och polisman åtalades för grov varusmuggling och försök till grov varusmuggling och Per J åtala- des för varusmuggling, allt enligt följande: , och , de båda senare i sin tjänst vid riks- polisstyrelsens säkerhetsavdelning, har tillsammans med andra personer inom i planerat att medelst tekniska hjälpmedel för återgivning av ljud i hemlighet avlyssna andra personer i spaningssyfte. Härefter har , Per K, och diskuterat hur erforderlig avlyssningsutrustning skulle anskaffas. De har därvid ägt kännedom om att utrustningen måste införas till riket eftersom den inte funnits att tillgå i .