sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — Frågorna som kan ställas är många och svaren har ofta imponerat på studiebesökarna. Här kommer vi dock att se bortom de glada reportagen och visa upp en mera nyanserad bild av vad ett demo- kratiarbete innebär på en skola. Undersökningen har skett genom intervjuer med urval av elever och personal, frågeformulär 1996 och 1998 till elever och samtlig personal, deltagande vid möten med de elevdemokratiska grupperna, intervjuer med elever som stått utanför råden samt flera träffar med de vuxna som aktivt driver det elev- demokratiska arbetet. Resultaten från dessa undersökningar har därefter presenterats för lärare, elever och beställare. Skolan har visat ett stort intresse och nyfikenhet i samband med dessa undersökningar. Jag har valt att översiktligt redogöra för det elevdemokratiska arbe- tet utifrån två perspektiv. Dels genom att beröra utvecklingen ge- nom en tidsmässig tillbakablick på de olika former som det har tagit, dels genom att framhålla villkoren under vilka skolans utvecklings- och förändringsarbete bedrivs. Trivsel, inflytande och ungdomsprojekt ökade intresset för att på olika sätt stödja och på- verka ungdomars utveckling och uppfostran. En allmän åsikt tycks ha varit att det uppstått ett alltför stort avstånd mellan vuxenlivet med dess värderingar och det uppväxande släktet. Man kunde peka på problem som ökande ungdomskriminalitet, konfrontationer mellan grupper av ungdomar från skilda kulturer, mobbingproble- matik på skolor samt vandalism och förstörelse. Denna ökade upp- märksamhet ligger bakom den uppsjö av projekt, utredningar och satsningar från staten som då startade. Satsningar som antivålds- kampanjen 1986, TIMU (tidiga insatser mot drogmissbruk bland ungdomar) och andra antidrogkampanjer samt Ej till Salu är bara några exempel. Ofta initierades dessa av statliga myndigheter. Så hade också de flesta departement ett eller flera projekt med syfte att förhindra att ungdomar begick brott, stoppa vandalism och klotter och förebygga missbruk av droger. Vanligen organiserades dessa projekt i samverkan med lokala föreningar ute i kommunerna. Det kunde också ske genom omfattande kampanjer för att förändra ungdomars värderingar, t.ex. Tänk ett slag. Gärna med syfte att fostra ungdomar och få dem organiserade i vuxensammanhang. Om de inte är med i samhällslivet utan står utanför i en egen kultur kan det skapa problem. Ett syfte har därför varit att integrera ungdomar, göra dem delaktiga i samhället och minska konflikter. Det finns ingen beräkning kring den ekonomiska omfattningen av dessa projekt. I en undersökning som utförts av 1992 står det emellertid klart att hundratals miljoner omsattes. Ofta krävdes förutom bidrag från staten att de lokala aktörerna, i synner- het kommuner, skulle bidra med ekonomiska medel. Resultaten från dessa projekt är inte lätta att få reda på. Förändrades ungdomars vär- deringar? Har vi mindre ungdomsbrottslighet? Deltar ungdomar mera aktivt i samhällslivet? Ett vanligt uttalat mål i dessa projekt och i den syn som för- medlats genom statens olika signaler har varit att öka ungdomars delaktighet och inflytande i frågor som gäller dem själva. I SOU 1985:30 framhålls till exempel behovet av ett ökat verkligt elevinflytande i skolan, något som också kommit till uttryck i den nya läroplanen. är den myndighet som kanske mest ihärdigt förfäktat betydelsen av ungdomars delaktighet och inflytande. I idéskrifter har de sökt sprida kunskap om olika exempel. De förmedlar där en avsevärd tilltro till ungdomars aktivi- tetslust, ansvarskänsla och skaparkraft och argumenterar gentemot bilden av ungdomar som passiva och problemskapande: Problemet är snarare att vuxensamhället har svårt att ta tillvara den kraft som ungdomar har. Vuxna ser hellre ungdomar som problem än som re- surser. För att nå en dialog måste vuxna bjuda in ungdomar till en diskussion på lika villkor. Alltför ofta tilldelas ungdomar bara formellt inflytande utan reella möjligheter att påverka. Vuxna makthavare lutar sig mot olika regler, principer och traditioner och glömmer bort att de omöjliggör en utveckling där nya idéer får prövas. (SUR 1994:2) Generaldirektören krävde offentligt att införandet av elevinflytande i skolan skall skyndas på och om nödvändigt tving- as fram (199:3). Aspekter kring elevers inflytande har behandlats i en mängd offi- ciella publikationer : Ungdom och makt (SOU 1991:12), Inflytande på riktigt (1996:22), Bilden av skolan 1996 () och Krokig väg till vuxen (, ungdomsrapport del 1 och 2 1996). I dessa skrifter förs en tämligen likartad diskussion. Den bottnar i en samsyn på problemen: elever har ett begränsat inflytande över sin vardag i skolan, skolan hänger dåligt med dagens snabbt föränderliga värld, elever riskerar att bli understimulerade, de utgör en outnyttjad resurs i skolan. Eftersom ungdomar befinner sig i skolutbildning än förut bör deras ansvar och bestämmande över skolan som arbetsmiljö öka. Inte minst eftersom yrkeslivet ställer krav på självständigt tänkande och problemlösningsförmåga. Elevers formella inflytande i skolan skall öka och deras rättigheter tillvaratas bättre. Något som också fått ett genomslag i läroplanen (Lpo 94) liksom i kommuners skolplaner där aspekter kring demokrati och medinflytande vanligtvis förekommer. Efterkrigstidens politiska arbete var bland annat inriktat på att se till så att medborgarna fostrades att tänka demokratiskt. Det fick bland annat genomslag skolkommission liksom i fyrtio- talets samhällsplanering. Gemenskap och samhällsanda behövde åstadkommas, grannskapstänkandet betonades i samband med ny- byggnation och demokratins ideal skulle främjas.2 Drygt uttrycks elevers rätt till inflytande klart i LPO 94 (läroplanen för det obligatoriska skolväsendet 1994). De demokratiska prin- ciperna att kunna påverka, ta ansvar och vara delaktig, skall omfatta alla elever. Elevernas kunskapsmässiga och sociala utveckling förut- sätter att de tar ett allt större ansvar för det egna arbetet och för skolmiljön samt att de får ett reellt inflytande på utbildningens ut- formning (1 kap. 2 §). Skolans inriktning uppfattas med andra ord inte enbart vara att förmedla kunskap utan även att ge en positiv relation till demokratiska beslutsformer och förtroende för det poli- tiska systemets funktion. En rad bestämmelser har föregått detta ställ- ningstagande, som beslut om klasskonferenser och klassråd, skyl- digheter till information och samråd med företrädare för elever och föräldrar, möjlighet till skolkonferenser och ett ökat formellt in- flytande för elever över sin arbetsmiljö. En särskild föreskrift (SKOLFS 97:13) ålägger rektor ansvaret för att utveckla skolans arbetsformer så att de gynnar ett aktivt elevinflytande. Utform- ningen skall preciseras i skolans arbetsplan. Däremot är det sämre beställt med klargörande hur detta skall se ut och konsekvenserna för de skolor som inte är framåt. Det preciseras inte vilket ansvar som kan utkrävas eller vem som elever skall vända sig till om inte skolan svarar upp till intentionerna. Även om ungdomars rättigheter har stärkts har vuxna inte bara konstruerat dessa nya regler, de har även ett fortsatt tolkningsföreträde (1998). Innebörden i begrepp som delaktighet, inflytande och makt är långt i från självklar. Olika intressenter lägger in sin tolk- ning. Det medför naturligtvis komplikationer om man inom en verksamhet enats om att sträva efter ökad delaktighet för elever i skolans arbete om det sedan visar sig att man är oense om vägen dit. Ofta beroende på att man lägger in olika betydelser i begreppet delaktighet. har i den tidigare refererade genomgången visat hur sådana inbördes skiljaktigheter kan skapa konflikter och tolk- ningsproblem och hur detta sedan påverkar ett projekts utveckling. Man enas om att något bör ske – sedan när det kommer till kritan klarar man kanske inte av att reda ut vad de varierande utgångs- punkterna egentligen står för. Olika aktörer pratar förbi varandra, inte sällan med resultat att ungdomar känner sig uppgivna och inte tagna på allvar. I attitydundersökning 1997 framkom- mer att elever tycker att de kan vara med och bestämma men att de framför allt i frågor som rör själva undervisningens utformning känner ett begränsat inflytande. Lärare utövar fortfarande sin urgamla rätt att utforma undervisningen som de själva vill. Denna problematik tycks bottna i två synsätt på delaktighet och inflytande. För det första kan delaktighet uppfattas som inflytande på egna villkor, det vill säga att ungdomar ges stöd och möjlighet till självbestämmande i frågor som berör dem. Med en sådan betoning blir det viktigt att stödja ungdomars egna initiativ, att det handlar om att lära sig tolka dessa och kanske att som vuxen förstå ung- domskulturens snabbt föränderliga skepnad. Inflytande kan då exempelvis på en skola medföra att det ges stöd till processer som stödjer ungdomars egen organisering och enskilda personers själv- ständiga utveckling. Ett viktigt medel kan vara att ge ungdomar möjlighet att själva påverka sin vardag och det som de är delaktiga av. Betoningen ligger då mera på inflytande än på delaktighet. Med det andra perspektivet finns tonvikten på anpassning till vuxenlivet. Elever och ungdomar behöver stöd i sin fostran, något som kan tänkas ske genom att de inlemmas i lämpliga demokratiska former. Ett sådant syfte kan bottna i att man vill undvika passivitet bland ungdomar liksom förhindra att de dras in i olämpliga ung- domsmiljöer. Delaktighet i samhällslivet och i de sammanhang där det finns vuxna de kan relatera sig till och lära av kan då vara lämp- liga medel. Ungdomar känner större ansvar och växer in i allmänt accepterade normer för vuxenbeteende. Delaktighet kan därför existera utan något faktiskt inflytande för ungdomar och som ett led i vuxenvärldens socialisation och uppfostran. I samband med den utvärdering av elevinflytande som föregick denna undersökning och som utfördes åt 1996 framkom att det enbart var vid tre av totalt 13 pilotkommuner som det pågick demokratiarbete knutet till skolan. Något som syntes överraskande mot bakgrund av att det är i skolan som ungdomar möter vuxenvärldens normer varför det borde vara särskilt lämpligt att stödja elevers engagemang för den plats de till- bringar så mycket tid i. Att det trots allt är så få projekt som då rik- tades mot relationen skola – elever skulle kunna bero på att skolan är en helig plats och att de inflytande- och maktformer som råder mellan elever och personal överlag är så bestämda och välfungeran- de att det inte finns anledning att sträva efter förändring. På alla skolor förekommer ju numera någon form av elevråd, de flesta klasser har klassråd, det vill säga egen tid för att diskutera gemen- samma angelägenheter. Mot detta talar de ökande krav på inflytande över skolans inre värld som kommer till uttryck på olika sätt. Många tycks uppleva skolan som sluten och svår att påverka. Därför experimenteras på olika håll med partssammansatta organ som har inflytande över skolans ledning. I finns exempelvis på varje rektors- område en skolkonferens som skall besluta om viktiga angelägen- heter rörande skolan. Vid eventuella tvister skall olösta frågor hän- skjutas till kommundelsnämnden. Tre elever och fyra föräldrar del- tar exempelvis i den skolkonferens som är organiserad på Nyvång- skolan. Å andra sidan känner sig elever fortfarande maktlösa. Något som kan bero på att skolan är en trögrörlig institution. Förändring kräver en förnyad syn på eleven och dennes rätt till inflytande. En del av hindren tros hänga samman med läroböckernas starka ställning (1998). Det förekommer begränsat med studier som upp- märksammat relationen mellan skolorganisation, arbetsformer och elevinflytande. Skolan är utsatt för stor påverkan. Många vill vara med och forma den utifrån sina specifika intressen. Sådana exempel har gällt att göra den mera marknadsanpassad genom förslag om införande av skolpeng, öppnande av skolor för konkurrens och valfrihet från föräldrar, starkare reglering av den tid som lärare till- bringar på skolan – och en ny läroplan. Man kan med fog säga att skolan är utsatt för omfattande försök till ingripande. Och ändå är det få som skulle hävda att dessa insatser också fått något genomslag i hur undervisning bedrivs. Frågan om hur man skall skapa en bra skola är nämligen inte enkel att enas kring. Ett sätt att närma sig svaret kan vara genom att ange kriterier för en framgångsrik skola. Amerikansk skolforskning visar sedan 70- talet att det är framför allt fyra områden som man bör intressera sig för vid skolutveckling (1995:73 ff.): 1.Skolkulturen; ordning, engagemang, sammanhållning och för- väntningar 2.Skolstrukturen; feed-back till personalen, ledarskap, satsning på skolförbättring och medveten rekryteringspolicy 3.Klassrumskultur; fokus på basfärdigheter och mer avancerade kunskaper 4.Klassrumsstruktur; former för tidsanvändning, schemasamord- ning, tillgång till bra undervisningsmaterial och effektiva under- visningsmetoder. Samma forskning visar också att det inte tycks råda automatiska samband mellan tilldelning av externa resurser och skolans resultat, dessa är inte heller beroende på elevunderlag och sociala faktorer. Däremot är skolans former för ledarskap och dess allmänna atmos- fär betydelsefulla liksom förväntningarna på eleverna och möjlig- heten att som lärare få vetskap om resultatet av sin undervisning. Dessa aspekter liknar vad organisationsforskare från andra sekto- rer föreslår som strategiska inslag för att utveckla kvalitén inom en organisation. Framför allt föreslås att man stödjer förmågan att lära och att förnya och utveckla kompetens och kunnande hos med- arbetarna. Begrepp som organisatoriskt lärande och kontinuerligt lärande har blivit något av modeord som riskerar att urvattnas. Men om man verkligen strävar efter att skapa en arbetsplats som kon- tinuerligt tillvaratar, stödjer och förnyar medarbetarnas kompetens krävs medvetna satsningar i en rad avseenden. Det förekommer emellertid ingen allmänt accepterad teori eller någon gemensam receptsamling att gå efter. Beroende på vilken källa man går till får man skilda svar. Det finns sålunda ingen samsyn kring på vilket sätt man bör inrätta en skola så att den utvecklas kontinuerligt. Än mindre hur en sådan process skulle kunna åstadkommas genom satsning på ökat inflytande för elever. Tvärtom kan ett ökat elevin- flytande medföra nya former av intressemotsättningar aktualiseras genom att fler områden än tidigare blir reglerade. Vuxenvärlden får maka på sig där de tidigare haft ensambestämmande. Forskare och konsulter som förespråkar organisatorisk inlärning föreslår insatser som skall öka den enskildes möjlighet till överblick och känsla för hur vederbörandes arbete inverkar på helheten liksom betydelsen av fungerande team. Vidare brukar vikten av att var och en får chansen att förverkliga sina personliga drömmar i arbetet be- tonas liksom att vara delaktig i en gemensam vision kring arbets- platsens mål. Särskilt väsentligt förefaller det vara att stödja kvalifi- cerade medarbetares förmåga till lärande. Paradoxalt nog kan gam- mal kunskap begränsa kompetenta professionellas nyinlärning. Det kan krävas avlärning (Senge 1995, Argyris 1994) Ett särskilt problem utgörs av att många arbetsplatser hellre strävar efter stabilitet och icke-förändring än ägnar sig åt medveten utveckling. Det kommer sig av att en organisation befolkas av indi- vider och grupper med skiljaktiga intressen (t.ex. professioner, åldrar, kön) varför förändringar tenderar att aktualisera olika former av motstånd och därmed intressemotsättningar och konflikter. Vilket man inte gärna pratar öppet om. Däremot kan prat om för- ändring användas för att åstadkomma legitimitet och respekt från omgivningen (Brunsson 1990, 1989). Inte minst gäller det skolans värld som är särskilt utsatt för yttre krav. Något som kan bidra till att en sådan organisation förändras mera som resultat av tillfälliga moden (undervisningsmodeller, inflytande- former) än utifrån den egna arbetsplatsens särskilda utvecklings- behov. Sammantaget förekommer det ett flertal uppfattningar kring vilka insatser som kan krävas för att stimulera utvecklingen av en skola. Ett gemensamt drag förefaller vara betydelsen av att stimulera reflektion över resultaten från arbetet. Å andra sidan problematise- ras dessa antaganden om en möjlig positiv och harmonisk utveckling genom att peka på den ytlighet som kan komma att utvecklas. Det kan vara behagligare att ge en tillrättalagd bild för omgivningen än att visa de reella motsättningar som man dras med. Därmed är vi också inne på vikten av att ärligt redogöra för demokratiarbetets fram- och baksidor. En utvecklingsprocess liknande den på Nyvång- skolan föder med en naturlags nödvändighet motstånd och olika intressen mobiliseras. När man frågar någon av de aktiva som var med vid tiden för starten, 1986–1987, kan det låta så här: De startade, ja det är nästan, 86–87 någonting sånt, med att var slöjdlärare och jag tror strax efter tillsynslärare, kom in till mig med en idé han hade i huvudet, och han hade alltså blivit till- frågad av vår dåvarande rektor om han kunde ta ansvar för inköp av nya möbler till våra uppehållsrum för eleverna. Och eftersom han är slöjd- lärare och är van att jobba praktiskt med elever och vet ungefär vad dom kan och så, så hade han pratat med några elever om delar av den här tanken som han planterade hos mig, nämligen hur skulle man få eleverna att ta ett ansvar här, för inköpet. För att fick man dem att göra det så tänkte han att då kanske de också skulle vara mer ansvarsfulla mot det dom hade köpt in eller införskaffat. Den som berättar är som arbetar som socialsekre- terare på skolan (skolkurator). I tidningsartiklar brukar utmålas som förfärlig: Förstörelsen var enorm. Överallt på väggarna fanns klotter och snus- prillor, elevskåpen var söndersparkade och det rådde ett mycket obe- hagligt tufft klimat ute i korridorerna. Värst var det nästan i matköerna. Lärarna hade för länge sedan givit upp hoppet om att skapa lugn. Den uppgiften vilade i stället på vaktmästare som likt en furir tillrättavisade stökiga elever med kommandorop. (ur tidningen s. 18– 19) Slöjdläraren, socialsekreteraren och senare även en kanslist startade tre trivselgrupper på skolan. tillkom matsalskom- mitté, busskommitté och trivselråd för mellanstadiet. Råden funge- rade som en remissinstans i olika interna frågor till exempel kring en rökfri skola, temadagar i skolmiljö, personalens utvärderingsdag, med mera. Det konkreta arbetet med att förbättra skolmiljön skedde genom s.k. målarhelger och vid sär- skilda temadagar i skolmiljö. De olika grupperna hade konstnärliga ledare till stöd och omfattande ommålningar inom skolan blev av. Grupperna gjorde även studieresor, bland annat hos möbeltillverk- are. En elev anlitades för att göra upp ett fungerande busschema och de ansvariga drivande tyckte arbetet gav flera positiva effekter: skadegörelsen minskade och relationerna mellan elever och personal förbättrades. Dessutom uppnåddes bieffekter: eleverna tränades i mötesteknik, muntlig framställning, protokollskrivning och kon- takttagande med tjänstemän och politiker utanför skolan: De lär känna sina rättigheter och ser sina skyldigheter. Allteftersom våra elever ser att ansträngningarna ger resultat tror vi också att de bi- bringas bättre insikt i sina möjligheter till inflytande, medverkan och delaktighet i sin dagliga tillvaro i skolan. Vi vill att eleverna ska se skolan som en del av samhället. Vi tror att vi genom vårt projekt också bidragit till en mer verklighetsanknuten undervisning (ur projektrapport ). Listorna över initiativ som råden tagit och uppgifterna om hur de har arbetat imponerar lätt. /91 upptar den exempelvis 47 skilda inslag. Från målat i korridorer, ny asfalt på skolgården och anslagstavla i varje korridor till hur de har informerat andra skolor om sitt arbete och uppvaktat angående skolskjutsarna. Just frågan kring skolskjutsarna visade sig vara en fråga som engagerade ele- verna. Tre elever tvingades dela på ett bussäte avsett för två perso- ner. Deltagarna i busskommittén uppvaktade skolstyrelsen och mobiliserade massmedia. Bland annat kom TV-programmet journalen till skolan och gjorde ett reportage. Enligt vad som berät- tas på skolan var det på grund av dessa elevers ansträngningar som de numera slipper trängas tre på ett bussäte. Uppmärksamheten från utomstående var något att glädjas över. Rådsverksamheten uppfattades då fortfarande som projekt trivsel i skolan: Svårigheten ligger i hur eleverna på ett tillfredsställande sätt ska tillgodogöra sig den ordinarie undervisningen och det trivselbefräm- jande arbetet. Allt fler elever har involverats och det uppmärksammas alltmer av lärare vid ordinarie lektionspass. utvärdering visade det sig dock att endast ett fåtal lärare hade kritiska synpunkter... Allteftersom våra elever ser att ansträngningarna ger resultat har de också förstått att deras möjlighet till påverkan i den dagliga skoltillvaron förbättrats och deras inflytande ökat. (ur Rapport 920612) Arbetet har därefter blivit stabilt och förändrats från en osäker pro- jekttillvaro till ett regelbundet inslag i skolans verksamhet. Det övergår från att vara ett trivselbefrämjande arbete till att handla om elevdemokratiarbete respektive elevinflytande. Denna betydelseskiftning infaller med statens ungdoms- råds intresse för att få pilotkommuner kring inflytande och del- aktighet dvs. omkring 1992/1993. Nyvångskolan sökte då stöd för upprustning av kafeteria och iordningställande av möteslokal för elevråden. har varit aktiv i sina kontakter med och bl.a. erhållit stöd för att arbeta fram en rättighetshandbok liksom för att de drivande i arbetet vid Nyvång- skolan skulle frikopplas under del av sin tid för att stödja elevråden vid övriga högstadieskolor och arbeta med att få igång liknande ut- veckling på annat håll. Något som dock visat sig svårt eftersom varje skola vill hantera elevdemokratifrågor på sitt sätt. Kommunens pla- nerade erfarenhetsseminarier fick ställas in på grund av för få anmäl- ningar. Utanför framstod emellertid rådsverksamheten som en förebild. På Nyvångskolan hände desto mera. Två nya grupper startade /94: Antimobbinggruppen (AMOR) respektive undervisningsrådet. Och en informationsfilm spelades in 1994; Nyvångskolan – en skola med AMOR. har fyra nya råd tillkommit. Nyvångskolan har erhållit 300 000–400 000: – i externa projektstöd, något som har utnyttjats till av eleverna be- slutade inköp såsom dator till elevrådsrummet plus inredning av rummet, möbler till uppehållsrum m.m. Skolans löpande kostnader uppskattas till mellan 50 000–exklusive tid för personalens deltagande på elevråden. En principiellt betydelsefull händelse som många gärna tar upp rör Lunds kommuns planer på att privatisera städningen av skolorna 1993. I slagkraftiga rubriker kunde Lundaborna ta del av elevers budskap: Rädda vår gemenskap. Eleverna på Nyvångskolan i vill ha kvar sina städerskor, Unikt projekt hotat. Dåvarande ord- föranden i elevrådet trädde fram i pressen och argumenterade kraf- tigt för att det nuvarande systemet med städning skulle bibehållas. Annars skulle det som byggts upp på skolan raseras me- Städerskorna var viktiga kuggar för trivseln och gjorde så mycket mera än att enbart städa. Ett privat städbolag skulle aldrig ta samma ansvar och lägga ner tid på elevkontakter befarade han. En viktig grund till att elevdemokratin på skolan fungerade bestod i det goda samarbetet med personalen, inte minst städerskorna. Dessa finns fortfarande kvar. En är särskilt engagerad, hjälper till med elevernas kafeteria och är vuxenrepresentant i kafeteriarådet. I efter- hand tackar många den drivande elevrådsordföranden. Utan hans engagemang hade kanske inte privatiseringen kunnat stoppas.