sou · GNB379 · 2000-01-01 00:00:00 — Om en värdering enligt värdeförändringsmetoden inte kan anses ge ett rättvisande marknadsvärde bör värdering i stället kunna få ske med ledning av värdet den första noteringsdagen, medianvärdet av de första noteringarna efter utdelningstillfället eller med tillämpning av substansvärdemetoden. Vid utdelning av finansiella instrument i övrigt bör dessa kunna få värderas med ledning av vedertagna värderingsmodeller. Vid utdelning av annan egendom bör en värdering av egendomen göras i varje enskilt fall. Om en central värdepappersförvarare eller en förvaltare saknat anledning att anta att en värdering varit oriktig, skall ett betalnings- ansvar för ytterligare skatt som har sin grund i en omprövning av värderingen inte riktas mot den centrala värdepappersförvararen eller förvaltaren utan mot det utdelande bolaget. Den nuvarande skyldigheten för utdelande bolag att senast efter beslutet om utdelning lämna in en bestyrkt uppgift till beskattningsmyndigheten om de utdelade tillgångarnas värde vid utdelningstillfället slopas. En beskattning vid källan skall utgå från marknadsvärdet och förutsätter en värdering vid utdelningstillfället En utgångspunkt för utdelningsbeskattningen av begränsat skattskyldiga är att den skatt som skall betalas skall vara definitiv redan när den tas En förutsättning härför är bl.a. att underlaget för skatteberäkningen är känt och bestämt. Vid kontantutdelningar är detta inte något problem. När fråga är om sakutdelningar däremot måste den utdelade egend omen värderas. För det fall att fråga är om sakutdelning gäller enligt nuvarande lagstiftning en skyldighet för det utdelande bolaget att senast efter beslutet om utdelning lämna in en bestyrkt uppgift till beskatt- ningsmyndigheten om de utdelade tillgångarnas värde vid utdelnings- tillfället (21 § KupL). Det värde som skall ligga till grund för skatteberäkningen är egendomens verkliga värde, marknadsvärdet. För att beskattnings- förfarandet skall fungera smidigt är det av stor vikt att en välgrundad och därmed korrekt bedömning kan göras av den utdelade egendomens marknadsvärde. skall värderingen relateras till utdelnings- tillfället. Om det är fråga om utdelning av finansiella instrument som redan är föremål för notering är det naturligt att den aktuella noteringen vid utdelningstillfället läggs till grund för bestämningen av marknadsvärdet på utdelade tillgångar. Beträffande värdepapper avsedda att noteras kan i och för sig ett värde bestämmas i förväg. Så snart värdepapperen noterats, dvs. i princip i omedelbar anslutning till utdelningstillfället, sätts emellertid marknadsvärdet. Det visar sig då hur väl en tidigare gjord värdering stämmer med det verkliga värdet. Det kan därför i dessa fall övervägas om det är lämpligt att avvakta några dagars noteringar innan marknads- värdet och därmed underlaget för skatteberäkningen bestäms. Som redovisats inledningsvis har som marknadsvärde använts median- värdet av de lägsta betalkurserna under de första fem eller . Den värderingsmetoden har också anvisats av i verkets rekommendationer såvitt avser inkomst- och förmögenhetsta xeringen. En nackdel med denna metod är emellertid den tid som det tar innan medianvärdet kan bestämmas. I princip innebär detta att man får skjuta på utbetalningen av kontantutdelningen till dess att ett medianvärde beräknats. Underlaget för att beräkna storleken på skatteavdraget måste ju först fastställas. En senarelagd tidpunkt för utbetalning av den kontanta delen av en utdelning är därför nödvändig i dessa fall. Det innebär att andra utbetalningsrutiner får användas vid sakutdelning än då fråga är om enbart en kontantutdelning. Metoden förutsätter också att en omsättning av det finansiella instrumentet faktiskt sker i anslutning till utdelningstillfället, vilket inte alltid är fallet. Värdeförändringsmetoden och andra värderingssätt Ett annat sätt att värdera utdelning som utgörs av finansiella instrument utgår från regleringen i 27 § 2 mom. första stycket SIL. Där föreskrivs att om aktier i visst fall erhållits genom utdelning skall som anskaff- ningsvärde för aktierna anses så stor del av det genomsnittliga anskaf f- ningsvärdet för aktierna i det utdelande bolaget som svarar mot förän dringen i marknadsvärdet på dessa aktier till följd av utdelningen. Fråga är här om värdeförändringen, dvs. förändringen av marknads- värdet, på det utdelande bolagets aktie den aktien handlas inklusive rätten till utdelning respektive aktien handlas exklusive rätten till utdelning (jfr prop. 1990/91:167 s. 21f, och 27f). Sedan eventuellt förekommande kontantutdelning frånräknats anses denna värdeförändring hänförlig till sakutdelningen. En fördel med att utgå från värdeförändringen på moderbolagets aktier jämfört med en medianvärdeberäkning avseende det utdelade instrumentet är att ett värde i regel finns till hands i sådan tid att utbetalning kan ske utan dröjsmål (jfr 12 kap. 3 § tredje stycket ABL). Det betyder att någon senareläggning av en kontantutdelning inte behöver ske. Utdelningen kan alltså betalas ut och skatteavdrag göras i ett sammanhang och utan tidsfördröjning. Dessa faktorer talar för att denna värderingsmetod i första hand bör användas. De utdelningsfall som vi har studerat visar också att värdena vid en tillämpning av de olika metoderna normalt ligger nära varandra. Värdeförändringsmetoden har emellertid i regel gett ett något lägre värde. I vissa fall kan värdeförändringen på moderbolagsaktien visa sig mindre väl lämpad för bestämning av ett utdelningsvärde. I de fall vä rdet av det utdelade är lågt i förhållande till värdet på aktierna i det utd elande bolaget, så kan t.ex. vara fallet vid utdelning av inköpsrätter, kan det nämligen förekomma att det inte sker någon förändring av värdet på moderbolagsaktien eller att värdet på moderbolagsaktien stiger. Den risken finns i och för sig även vid utdelning av större sakvärden. Att sådana effekter kan inträffa innebär emellertid i regel inte att utdelade tillgångar saknat värde eller att värdet på tillgångarna varit negativt. I stället är det i allmänhet andra faktorer i omvärlden som direkt eller indirekt påverkar aktiekursen. Vägledning för bestämning av värdet då värdeförändringsmetoden inte kan anses ge ett rättvisande marknadsvärde kan i vissa fall fås vid en jämförelse med kursutvecklingen inom aktuell bransch (bransch- index). I princip kan sägas att den inom en bransch sammanvägda kursutvecklingen kan vara lämplig att regelmässigt använda som en jämförelse vid bedömningen av värdeförändringen på ett specifikt finansiellt instrument. Även andra avvikelser som gör att det framstår som klart att värd e- förändringen av moderbolagets aktier inte speglar värdet på utdelade tillgångar kan förekomma. Det kan också vara så att det dröjer innan det sker någon omsättning av moderbolagsaktierna. Närmast till hands kan då ligga att använda värdet den första dag notering sker av det finansiella instrumentet eller att beräkna medianvärdet av de tre första dagarnas noteringar avseende instrumentet. Om inte någon av nämnda metoder kan användas kan i stället en värdering få göras enligt vedertagna värderingsmodeller. (jfr RSV Dt 1991:31). är situationer av angivet slag kända i förväg, dvs. förhållanden som innebär att det kan antas att exempelvis värdeförändringsmetoden inte kommer att ge ett rättvisande marknadsvärde. Det är då naturligt att bolaget förbereder utdelningen med tillämpning av en annan värderingsmetod, t.ex. substansvärdemetoden. Det kan också finnas tid att före utdelningen kontakta skattemyndigheten för att i samråd med myndigheten komma fram till hur värderingen bör gå till. Det kan i en del fall vara så att marknadens reaktioner är svåra att förutse. Det kan vara fråga om händelser i omvärlden som i varierande grad kan ha betydelse för marknadsvärdet. Att det inträffar för det utdelande bolaget oförutsedda omständigheter innebär emellertid inte att betydelsen av dessa inte leder till ett rättvisande marknadsvärde vid utdelningstillfället. Visserligen kan effekterna av händelser som inträffar inför en utdelning vara kortvariga och marknadsvärdet snart förändras i den ena eller andra riktningen. Men vid utdelningstillfället innebär de aktuella händelserna att marknaden reagerar på ett visst sätt som får konsekvenser för marknadsvärdet. Med marknadsvärdet som utgångspunkt för värderingen och en värdering som knyts till utdelning s- tillfället får detta accepteras. I marknadsvärdet ligger alltid ett antal omvärldsfaktorer. Vissa kan vara säregna och tillfälliga men får trots det ses som en del av det som har betydelse för marknadsvärdet. Det är således marknaden som sätter värdet. bör anvisa värderingsmetoder för olika fall av sakutdelning Som angetts i det tidigare finns olika sätt att värdera en utdelning som utgörs av finansiella instrument. När det handlar om att skatteavdrag skall kunna göras är det väsentligt att det tidigt finns ett värde utifrån vilket skattebeloppet kan beräknas. Det förhållandet bör vara vägleda nde vid valet av värderingsmetod för att komma fram till ett marknad svärde. Som sagts i det föregående är det i fråga om redan marknad snoterade värdepapper naturligt att vid värderingen följa den officiella noteringen. I övriga fall gör tidsaspekten att det ligger närmast till hands att värdeförändringen av moderbolagets aktie styr värderingen. Om den metoden bedöms som mindre lämplig kan i stället den första noteringsdagens värde eller en medianvärdeberäkning grundad på de första not eringarna i anslutning till utdelningstillfället användas. Slut- ligen finns också möjligheten att ta till substansvärdemetoden. Sist- nämnda metod får för övrigt i princip genomgående användas vid utdel- ning av finansiella instrument för vilka marknadsnotering saknas. Vad slutligen beträffar annan sakutdelning får en värdering av den utdelade egendomen göras i varje enskilt fall. Att i lag precisera formerna för hur en marknadsvärdering skall gå till, t.ex. genom en hänvisning till 27 § 2 mom. första stycket SIL eller att det anges vilket antal noteringsdagar som skall ligga till grund för beräkning av ett medianvärde, kan enligt vår mening knappast anses vare sig lämpligt eller behövligt. Att marknadsvärdet vid utdelningstil lfället skall vara avgörande får anses som en tillräcklig anvisning för det utdelande bolaget. Utgångspunkten bör vara att den metod som i det enskilda fallet bäst speglar marknadsvärdet används. Att generellt säga att den ena eller andra metoden bättre visar mark- nadsvärdet är knappast möjligt. Däremot kan det på grund av utde l- ningssituationen vara lämpligare att välja en viss metod. I vissa situa- tioner kan det dessutom finnas behov av ytterligare hjälpmedel för att komma fram till ett marknadsvärde. Om det exempelvis finns skäl att anta att otillbörlig kurspåverkan förekommit, kan det vara lämpligt att jämföra värdeförändringen på moderbolagsaktien med kursutvecklingen inom den aktuella branschen (branschindex). Sistnämnda faktor kan då användas som motvikt i förhållande till individuella fluktuationer eller avvikelser vid utdelningstillfället. har löpande meddelat rekommendationer om förmånsvärde och anskaffningsvärde att tillämpas vid taxeringen av här i landet bosatta eller hemmahörande. De värderingsprinciper som har tillämpat har accepterats av marknaden. Som vi ser det bör det även fortsättningsvis ankomma på att anvisa hur utdelningar bör värderas i olika fall. Såvitt avser sakutdelning bör lämpligen , med utgångspunkt i det som sagts i det föregående, i verkställighetsföreskrifter ange vilka värderingsmetoder som bör användas och de närmare förutsättningarna för metodernas tillämpning. När dessa föreskrifter tas fram bör sam- råda med branschföreträdare på värdepappersmarknaden. Det får slutligen anses naturligt att i fråga om sakutdelning tillämpa samma värderingsprinciper vid inkomst- och förmögenhetstaxeringen som vid utdelningsbeskattningen av begränsat skattskyldiga. En sådan ordning gör det möjligt att tidigt bestämma ett utdelningsvärde som kan användas beträffande samtliga aktieägare vilket förenklar och gör beskattningsförfarandet mera enhetligt. En värdering enligt en värderingsmetod som anvisats av bör omprövas endast undantagsvis Om sakutdelning värderats i enlighet med vad som anvisats av bör det i princip inte behöva förekomma att avvika från den gjorda värderingen. Det kan nämligen, som påpekats, knappast sägas att den ena metoden är bättre än den andra när det gäller att komma fram till ett marknadsvärde. Har således de värderingsmetoder som anvisats av följts finns i princip inte grund för ändring i efterhand av värderingen och skatteredovisningen. I undantagsfall kan det emellertid förekomma att en eftersyn leder till ett påtagligt annat resultat. Det kan visa sig att marknadsvärdet vid utdelningstillfället uppenbarligen var ett annat än det som legat till grund för skatteredovisningen. Det kan ha förekommit felaktigheter i underlaget för en värdering eller misstag vid värderingen. Det kan också ha varit fråga om medvetna avvikelser avseende redovisat underlag eller otillbörlig kurspåverkan. Liksom i beskattningsförfarandet i övrigt bör det finnas förutsätt- ningar att justera felaktigheter av angivet slag. Ett reformerat system för beskattning av utdelning till personer som hör hemma i utlandet bör därför innefatta sedvanliga omprövningsmöjligheter. Att en rätt till omprövning finns när för mycket skatt tagits ut är naturligt. Om det i stället i efterhand kommer fram att för lite skatt påförts är det däremot inte alltid meningsfullt att vidta åtgärder för att få en rättelse till stånd. Av betydelse i detta hänseende är bl.a. skattebeloppets storlek och vilka resurser som skattemyndigheten måste sätta in. På sätt som är fallet i andra beskattnings- och skattebetalningssammanhang bör det överlä m- nas åt beskattningsmyndigheten att ta ställning till i vilka fall en omprövning bör ske. Omprövningar som har sin grund i värderingen vid sakutdelning i avstämningsbolag motiverar enligt vår mening att ansvarsfrågan i vissa fall hanteras på särskilt sätt. Som redan sagts bör som huvudregel den som skall göra skatteavdrag svara för att rätt skatteavdrag görs. Detta gäller generellt. Också vid värderingen i samband med sakutdelning bör misstag, förbiseenden eller annat som lett till ett för lågt skatteuttag och som kan hänföras till utbetalaren innebära att utbetalaren görs ansvarig för betalning av det tillkommande skattebeloppet med regressrätt mot den skattskyldige. I andra fall kan det vara så att utbetalaren har saknat anledning att anta att det har förekommit brister avseende en värdering och därmed inte heller kunnat råda över de förhållanden som inneburit att ett för lågt skatteavdrag gjorts. Exempelvis kan den värdering av utdelningen, som tillhandahållits av det utdelande bolaget, ha varit felaktigt. Det kan också ha varit fråga om fall av otillbörlig kurspåverkan som inneburit att ett rättvisande marknadsvärde inte funnits vid utdelningstillfället. Det kan i regel sägas att utbetalaren får anses ha saknat anledning att anta att ett för lågt skatteavdrag gjorts om värderingen skett enligt vad Riksskatt e- verket anvisat. I praktiken kommer dessutom, liksom , samråd att ske med Särskilda skattekontoret om värderingsmodell. I sådana fall kan det inte anses rimligt att utbetalaren med sin ställning som mellanman görs betalningsansvarig för ett tillkommande skattekrav. Av skatte- administrativa skäl bör i dessa fall i stället det utdelande bolaget göras ansvarigt för den ytterligare skatt som skall betalas. Bolaget bör härefter regressvis kunna kräva skattebeloppet av den utdelningsberättigade. Det nuvarande kravet på uppgiftslämnande inom efter utdelningsbeslutet slopas Det kan visserligen i enstaka fall vara en fördel för skattemyndigheten att kunna bedöma en värderingsuppgift i nära anslutning till att den lämnats. I allmänhet finns emellertid inte ett sådant behov. Skatte- myndighetens prövning kan därför sannolikt anstå och ske i anslutning till att skatten redovisas och betalas. Det nuvarande kravet på uppgifts- lämnande inom efter utdelningsbeslutet bör därför kunna slopas. Vidare kan det sättas i fråga om det över huvud taget bör finnas ett generellt krav på särredovisning med bestyrkta värderingsuppgifter. Både för det utdelande bolaget, den som i förekommande fall svarar för utbetalningen och skattemyndigheten får det snarare anses rimligt att uppgifter om värderingen lämnas respektive begärs vid behov. Givetvis skall emellertid alltid lämnas de uppgifter som behövs för en riktig beskattning. Det kan därför anses lämpligt att utbetalaren i samband med redovisningen av innehållen särskild utdelningsskatt lämnar uppgift om hur värderingen av utdelade tillgångar skett, dvs. uppgift bl.a. om vilken värderingsmetod som har använts. Kringgående av skyldigheten att betala särskild utdelningsskatt 157 6Kringgående av skyldigheten att betala särskild utdelningsskatt I våra direktiv sägs bl.a. följande under rubriken skatteflykt. har uppmärksamhet riktats mot transaktioner som synes syfta till ett kringgående i större skala av kupong- skattereglerna. Transaktionerna, som benämns kupongaffärer, aktualiserar bl.a. en fråga om räckvidden av skatteflyktsregeln i 4 § tredje stycket KupL. Frågan berör även inkomstskatte- bestämmelserna för skattegynnade subjekt, som allmännyttiga stiftelser m.fl. Behovet av förändringar i nyssnämnda kupong- skatteregel för att förhindra kringgåenden bör undersökas. På denna punkt skall utredaren följa beredningen av förslaget till ny skatteflyktslag (delbetänkande av skatteflykts- kommitté, SOU 1996:44) och förslaget till spärregel i nya inkomstskatteregler för skattebefriade subjekt (slutbetänkande av Stiftelse- och föreningsskattekommittén, SOU 1995:63). Vårt uppdrag är alltså att bedöma tillämpningsområdet för nu gällande bestämmelser om kringgående av kupongskattereglerna. Vi skall också se om tillämpningsområdet behöver ändras. I nämnda sammanhang finns anledning att diskutera bl.a. om skatteflyktslagen bör göras tilläm plig på den särskilda utdelningsskatten. Stiftelse- och föreningsskattekommitténs presenterade förslag om en spärregel för skattebefriade subjekt syftar till att förhindra missbruk av rätten till skattebefrielse. I kommitténs betänkande sägs att det har förekommit att stiftelser, ideella föreningar och andra skatte- befriade subjekt tillsammans med utomstående företag har deltagit i förf aranden som syftat till att bereda den utomstående skattelättnader (se SOU 1995:63 s. 114–118). har dessa förfaranden i viss mån byggt på att avkastningen på vissa tillgångar i ett slutskede skall uppbäras av någon som inte behöver betala skatt på avkastningen. En regel har därför föreslagits som innebär att rätten till skattebefrielse görs beroende av att det skattebefriade subjektet inte under beskattningsåret deltagit i ett förfarande av detta slag. Den skattebefriade föreslås förl ora all rätt till skattebefrielse vid den taxering då intäkten av det aktuella förfarandet skall redovisas till beskattning. I betänkandet pekas vidare på att konsekvenserna av att delta i missbruksförfaranden kan bli än mer vittgående för subjekt vilkas skattebefrielse är beroende av att de upp- fyller det för skattebefrielse gällande särskilda kravet på verksa mhets- inriktning. Stiftelse- och föreningsskattekommitténs förslag har ännu inte lett till lagstiftning utan bereds fortfarande inom . 6.2Vad är en kupongaffär? I direktiven talas om transaktioner som synes syfta till ett kringgående i större skala av kupongskattereglerna. Denna typ av transaktioner har vid olika tillfällen tagits upp i bl.a. massmedia och brukar då benämnas kupongaffärer. Vad som egentligen kännetecknar en kupongaffär kan inte anses stå helt klart. Det som diskuteras är emellertid aktieaffärer kring avstämningsdagen som syftar till att eliminera kupongskatten. Som ett typfall av en kupongaffär kan följande exempel ges. före en utdelning säljer en utländsk ägare sina svenska aktier till en svensk fondkommissionär. Han köper sedan tillbaka dem till en lägre kurs efter utdelningstillfället. Aktieägaren som är skattebefriad för kapitalinkomster i hemlandet har på detta sätt bytt aktieutdelningen mot en realisationsvinst och slipper betala kupongskatt för utdelningen i . Vinsten för den svenska fondkommissionären består dels av aktieutdelningen, och dels av möjligheten att kvitta bort förlusten som uppkommer då aktierna säljs tillbaka till en lägre kurs. Kringgående av skyldigheten att betala särskild utdelningsskatt 159 I 4 § tredje stycket KupL föreskrivs att skattskyldighet till kupongskatt föreligger för utdelningsberättigad som innehar aktie under sådana förhållanden att annan därigenom obehörigen bereds förmån vid taxering till inkomstskatt eller vinner befrielse från kupongskatt. I förordningen (1943:44) där man hittar motsvarande paragrafs ursprungliga lydelse föreskrevs följande. Skyldighet att utgöra kupongskatt skall ock åligga utdelnings- berättigad, som uppträder såsom bulvan för annan, i det att han huvudsakligen för dennes räkning framträder såsom ägare till aktie, å vilken utdelningen belöper, försåvitt bulvanförhållandet är i strid med ett enligt lag gällande förbud eller det avser att bereda obehörig förmån vid taxering till statlig inkomst- och förmögenhetsskatt eller inkomstskatt. I motiven till reglering anges följande (prop. 36– 37). Stadgandet i fråga får uppenbarligen icke uppfattas som om förbjudna bulvanförhållanden legaliserades. För att förekomma en sådan missuppfattning synes bulvanförhållandet kunna beskrivas så att vederbörande uppträder såsom bulvan för annan. Mot stadgandet i övrigt kunna helt visst resas invändningar. Ett stadgande med angivet syfte synes emellertid ofrånkomligt för att förhindra möjliga missbruk. Sådana torde kunna befaras även där den verklige ägaren av aktien icke är ett i utlandet domicilierat rättssubjekt. En godtagbar lösning synes emellertid vara den att såsom villkor för stadgandets tillämpning uppställes att bulvanförhållandet är i strid med ett enligt lag gällande fö rbud eller det avser att bereda obehörig förmån vid taxering till statlig inkomst- och förmögenhetsskatt eller inkomstskatt... Det är ej osannolikt att stadgandet kommer att i sin mån motverka tillkomsten av bulvanförhållan- den och att sålunda dess direkta tillämpningsområde skall bliva relativt inskränkt. En sådan verkan måste givetvis betecknas såsom önskvärd. Regleringen om bulvanförhållanden justerades härefter till sin nuvarande lydelse vid tillkomsten av lag. I det sammanhanget anfördes följande (prop. 1970:134 s. 54). Trots att utdelning skall beskattas i vanlig ordning vid den statliga inkomstbeskattningen föreligger enligt förslaget skatt- skyldighet för kupongskatt, om den utdelningsberättigade inne- har aktie under sådana förhållanden att annan bereds obehörig förmån vid taxering till inkomstskatt eller att befrielse från kupongskatt erhålles. Det i 1 § andra stycket KupF använda uttryckssättet uppträder såsom bulvan för annan är inte lätt att bestämma till sin innebörd. Något praktiskt fall från tillämp- ningen av bestämmelsen finns veterligen inte. Bestämmelsen torde främst ha prohibitivt värde. Om ett bulvanförhållande kommit till i syfte att kringgå annan författning än skatte- författning, t.ex. näringsfr ihetsförordningen, är skatterättsliga åtgärder inte den riktiga metoden att förebygga missbruk. Har däremot bulvanförhålla ndet kommit till stånd i syfte att bereda någon frihet från skatt, är det motiverat med skattepåföljd. Jag anser att den angivna fö rutsättningen för skattskyldighet, nämligen att annan obehörigen bereds förmån vid taxeringen eller vinner befrielse från kupongskatt, är tillräcklig för att nå den önskade effekten i skattehänseende. 6.3.2Skatteflyktslagen (1995:575)