sou · GNB3114 · 2000-01-01 00:00:00 — Det vanli- gaste distributionssättet är utlämning av produkterna vid apotek, men utlämning via sjukhuskök eller från grossist förekommer också. I några landsting tillämpas kontantbidrag som ersättning för merkostnader vid glutenintolerans. Apotekens service är begränsad så till vida att man ej lagerhåller livsmedel. En utfärdad livsmedelsanvisning effektueras vanligen tidi- gast . I har Apoteksgrupp med ver- kan fr.o.m. sagt upp det avtal som gällde sam- arbete mellan och apoteken inom länet avseende främst speciallivsmedel för personer . förbereder nu en organisation med direktupphandling hos producenter och leverantörer av speciallivsmedel under eget ansvar för distribution av varorna. Som tidigare nämnts i inledningen till kap. 5 har kommunerna möjlig- het att avtala med landstingen om ett övertagande av hemsjukvården, vilket skett i cirka hälften av landets kommuner. har utvecklingen inneburit att vård i allt större utsträckning ges i olika öppna former och i patientens eget hem. Det är inom denna vårdgren vanligare att maten distribueras till vårdtagaren än i öppenvården i övrigt. .RPPXQDO KlOVR RFK VMXNYnUG har kommunerna ett samlat ansvar för äldre- och handi- kappomsorgen. Till kommunerna överfördes då ansvaret för de sär- skilda boendeformerna för service och omvårdnad. 1XYDUDQGH V\VWHP RFK LQYHQWHULQJ DY EULVWHU 91 rar också för den hälso- och sjukvård, upp till och med sjuksköterske- nivå, som bedrivs inom denna omsorg. I den skatteväxling som följde av Ädelreformen ingick bl.a. kostna- der för speciallivsmedel i de sjukhem, gruppboenden och dagverksam- heter som landstingen tidigare haft ansvar för. Gränsdragningen mellan kommuner och landsting av ansvaret för specialkost till personer i särskilda boendeformer skiljer sig åt i landet. Som framgår av den enkät om kommunernas kostnader för speciallivs- medel som redovisas i avsnitt 5.4 förekommer varierande rutiner och organisation för hantering av speciallivsmedel. Gemensamt är att man använder sig både av sjukhus- och sjukhemskökens resurser, apotekens tjänster samt gör inköp från grossister eller lokala livsmedelsbutiker. Till utredningen har påtalats att det finns en risk att de äldre i kommunernas särskilda boenden inte får en fullgod nutrition. 7LOOJnQJ WLOO VSHFLDOOLYVPHGHO L KDQGHOQ Utvecklingen har medfört att tillgången på livsmedel till glutenintoleranta har ändrats så att det numera finns glutenfria livsmedel att köpa i den välsorterade dagligvaruhandeln, oftast till lägre pris än på apotek. Laktosreducerade livsmedel finns i handeln i stor omfattning, åtminstone i välsorterade butiker, till ungefär samma kostnad som övriga livsmedel, medan laktosfria livsmedel har en begränsad till- gänglighet. Licensförskrivning av livsmedel på recept för barn tilläm- pas i de fall när det gäller andra sjukdomar än de som omfattas av för- ordningen (1996:1294) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Till utredningen har från barnläkare framförts att licensförfaran- det upplevs som administrativt krångligt och tidskrävande. Ett slopande av licensförskrivningen innebär att kostnaden ej längre kan inkluderas i högkostnadsskyddet för läkemedel. Egenkostnads- andelen för läkemedel är högre än tidigare och är beroende av var patienten befinner sig i högkostnadstrappan. Om licensförskrivningen slopas måste indikationerna för förskrivning av speciallivsmedel vidgas för att minska de ekonomiska konsekvenserna för patienten. 92 1XYDUDQGH V\VWHP RFK LQYHQWHULQJ DY EULVWHU får endast läkare med specialistbehörighet förskriva livsmedel med prisnedsättning till barn , närmare bestämt läkare inom barn- och ungdomsmedicin, barn- och ungdomskirurgi, matsmältnings- organens sjukdomar, medicinska njursjukdomar, internmedicin och kirurgi, om läkaren uppehåller tjänst i självständig ställning vid sådan enhet eller inom allmänmedicin om läkaren har tjänst vid barna- vårdscentral. Vid förskrivning av speciallivsmedel till vuxna enligt landstingens regler sker oftast förskrivning av dietist. Till utredningen har från såväl läkare som dietister framförts att förskrivningsrätten bör utvidgas, så att den omfattar även dietister, för alla patienter oavsett ålder. De tio diagnoser som berättigar till prisnedsättning av vissa livsmedel uppfattas som otidsenlig på grund av den medicinska utvecklingen och upptäckten av nya sjukdomsgrupper. Alltfler människor är i behov av särskild kost. Antalet handikappade och för tidigt födda barn med funktionsstörningar i mag- och tarmkanalen ökar. I tillämpningen av reglerna förekommer hänvisning till någon av de tio diagnoserna, även om den faktiska diagnosen är en annan. Därmed har det nuvarande systemet visat sig sakna heltäckning och fungerar inte enligt regel- verket. Åldersgränsen har ofta ifrågasatts i samband med speciallivs- medel. Det upplevs otillfredsställande att förskrivning av speciallivs- medel enligt läkemedelsförmånen inte kan göras för patienter vid barn- och ungdomsmedicinsk mottagning i åldersgruppen . Vid vissa sjukdomstillstånd krävs livslång dietbehandling och dessa spe- ciallivsmedel kan, om de ej subventioneras av sjukvårdshuvudmannen, bli mycket dyra för patienten. Risk finns att ungdomar som fyllt av kostnadsskäl väljer bort nödvändiga livsmedel. Även när det gäller livsmedel som förskrivs på licens finns behov av speciallivsmedel efter . 1XYDUDQGH V\VWHP RFK LQYHQWHULQJ DY EULVWHU 93 Nuvarande patientavgifter för speciallivsmedel i läkemedelsförmånen för barn är orättvisa, dels vid en jämförelse med kostnaden för friska barns mat, dels vid jämförelse med de olika stora kostnader som upp- står inom gruppen barn som får speciallivsmedel. Egenavgiften för speciallivsmedel i läkemedelsförmånen är för när- varande för samtliga förskrivna produkter som hämtas ut vid ett och samma tillfälle för en förbrukning som inte överstiger beho- vet för en 90-dagarsperiod. Till utredningen har framförts att vanligast är att förskrivning till barn sker med uttag . I det fall ett barn enbart får mat i form av speciallivsmedel kan patientens kostnad uppgå till x 4 = (eller om för- skrivning sker x 6 = ), medan det barn som får kosttillägg också betalar (eller ) utöver de kostna- der om sedan tillkommer för vanlig mat. Utredningen har erfarit att de olika regler som finns i landet för subvention av speciallivsmedel till vuxna upplevs som ett problem för såväl patienter som vårdpersonal. Detta problem blir mycket tydligt då patienter flyttar och bosätter sig i andra delar av landet. 8Överväganden om ett nytt förmånssystem Enligt direktiven skall utredningen utgå från att speciallivsmedel i första hand skall omfattas av läkemedelsförmånen, men inte täckas av högkostnadsskyddet för läkemedel. Det står utredningen fritt att lägga andra förslag för samhällets stöd till kostbehandling. Utredningen skall pröva dagens 16-årsgräns. Möjligheten att exklu- dera glutenfria livsmedel från förmånssystemet skall prövas och de ekonomiska konsekvenserna för berörda grupper skall belysas. Den nuvarande patientavgiften i läkemedelsförmånen slår inte rättvist, där- för skall ett nytt avgiftssystem föreslås. Referensprissystem, administration och prisreglering samt kriterier för att speciallivsmedel skall få omfattas av subvention skall prövas, liksom bedömning av vilka sjukdomar som ska ge rätt till subvention, mot bakgrund av ett avskaffande av systemet med licensförskrivning. Förslaget ska rymmas inom den nuvarande årliga kostnadsramen för subventionerade speciallivsmedel. Enligt direktiven angavs att beloppet i försäkringsförmånen är (var värdet 101 mkr.). För landsting och kommuner skall också göras en kostnadsberäkning, lik- som för de ekonomiska effekterna för administrationen. Med utgångspunkt från utredningens direktiv att olika lösningar för samhällets stöd kan prövas, kan två huvudalternativ ses som möjliga vid en reformering av förmånssystemet. 96 gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP Detta alternativ utgår från en statligt reglerad förmån inom ramen för läkemedelsförmånen med en centralt reglerad prissättning, men där det stadgas att landstingen skall svara för distribution av speciallivsmedel samt övriga rutiner i samband härmed. En annan möjlighet är att ge sjukvårdshuvudmännen, dvs. landstingen och kommunerna, ett delat verksamhets- och kostnadsansvar för spe- ciallivsmedel, på motsvarande sätt som gäller för t.ex. tillhanda- hållande av inkontinensartiklar och handikapphjälpmedel. I detta alter- nativ får landsting och kommuner en i hälso- och sjukvårdslagen regle- rad skyldighet att inom sina ansvarsområden för hälso- och sjukvård tillhandahålla speciallivsmedel. Liksom i det första alternativet ansva- rar respektive landsting och kommun för distribution samt övriga ruti- ner. Patientavgifterna blir till skillnad från det första alternativet en fråga som respektive landsting och kommun själva avgör utifrån stadgandet om vårdavgifter i § 26 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) I kapitel 9 redovisas utredningens ställningstaganden och motiven till dessa. Utredningen utgår från direktivet att speciallivsmedel även fortsätt- ningsvis skall omfattas av samhällets subvention. Utredningen ser det som naturligt att verksamhets- och kostnadsansvar följs åt och utgår från att landstingen har ett fortsatt ansvar för speciallivsmedel till såväl barn som vuxna. Speciallivsmedel svarar endast för en mindre del av kostnaderna för läkemedelsförmånen. uppgick kostnaderna för läkemedelsförmå- nen till . Av detta svarade de prisnedsatta livsmedlen till barn för , (inkl. patientavgifter och moms eller exkl. patientavgifter och moms). Landstingen subventionerar även i viss omfattning speciallivsmedel till personer , men även till barn vid diagnoser utanför diagnoslistan enligt läkemedelsförmånen. Kostnaden för den frivilliga subventioneringen har beräknats till ca exkl. gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP 97 moms och patientavgifter. Patientavgifternas storlek varierar i lands- tingen. Landstingens totala kostnader för speciallivsmedel för barn och vuxna, exkl. moms och patientavgifter har beräknats uppgå till mellan 140– . Därutöver tillkommer kostnader för speciallivsmedel i barnomsorg, skola och i kommunernas särskilda boenden som beräknats kunna uppgå till ett sammanlagt belopp av ca 17 till exkl. moms. I alternativ 1, där speciallivsmedel förmånsmässigt jämställs med läkemedel, är kostnads- och verksamhetsansvaret samlat hos lands- tingen, men med statlig reglering vad gäller prisförhandling och patientförmån. I alternativ 2 är kostnads- och verksamhetsansvaret delat mellan lands- tingen och kommunerna på motsvarande sätt som gäller för t.ex. handi- kapphjälpmedel och förbrukningsartiklar vid inkontinens. 5HJOHULQJ DY I|UPnQHQ Utredningen har övervägt följande alternativa lösningar till rättslig reglering av patientförmånen för speciallivsmedel. Gemensamt för båda alternativen är att speciallivsmedel skall sub- ventioneras för såväl barn som vuxna, vid ett medicinskt konstaterat behov av livsmedel för särskilda näringsändamål och sådana produkter som krävs för att livsmedlet skall kunna intagas. Den nuvarande listan över sjukdomar som berättigar till prisnedsatta livsmedel skulle därmed kunna slopas. Avgränsningen för subvention av speciallivsmedel blir det medi- cinska ställningstagandet att förskriva speciallivsmedel i syfte att lindra sjukdom eller symtom på sjukdom eller i likartat syfte. 98 gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP $OWHUQDWLY ± 1DWLRQHOOW HQKHWOLJW V\VWHP Ett för landet gemensamt förmånssystem införs genom ändring och tillägg i lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Följdändringar föreslås i Livsmedelslagen (1971:511) och Kom- munalskattelagen. Därutöver krävs utfärdande av tillämpningsföre- skrifter. Behandling med speciallivsmedel kan på goda grunder jämställas med läkemedelsbehandling. Näringsbehandling kan ha samma – eller bättre effekt – än behandling med läkemedel. Läkemedelsförmånen skulle därför kunna omfatta speciallivsmedel till såväl barn som vuxna. I kapitel 9 redovisas formerna för subventioneringen. Avgifterna för speciallivsmedel bör ej få sammanräknas med läkemedelskostnader. Genom en statligt reglerad förmån åstadkoms en rättvisa mellan patienter i olika delar av landet. $OWHUQDWLY ± 6N\OGLJKHW HQOLJW KlOVR RFK VMXNYnUGVODJHQ Ett alternativ till en statligt reglerad förmån, är ett system där lands- tingen får ansvar för att tillhandahålla speciallivsmedel för patienter i eget boende och kommunerna får ansvar för dem i särskilt boende. Rättsligt kan detta regleras genom att landstingen får en skyldighet att tillhandahålla speciallivsmedel till patienter i eget boende (barn och vuxna), genom ett tillägg till Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 3 d §. Genom detta skulle landstingen få ett lagfäst ansvar att erbjuda speciallivsmedel. Följdenligt kan då göras ett motsvarande tillägg i samma lag 18 b § innebärande att kommunerna ansvarar för speciallivsmedel till de som bor i de särskilda boendeformerna. På motsvarande sätt som gäller för inkontinensartiklar skulle kom- muner och landsting kunna träffa överenskommelser om hur ansvaret för speciallivsmedel skall fördelas i de län där kommunerna har ansva- ret för hemsjukvården och inom försöksverksamheterna med kommu- nal primärvård (18 § ). Patientavgifter och avgifter i de kommunala verksamheterna blir en fråga som får avgöras av respektive landsting och kommun. Som en allmän princip för avgiftssättningen skulle kunna läggas fast att avgif- terna skall leda till en normalisering av matkostnaden för den som behöver speciallivsmedel. gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP 99 )UnJDQ RP HWW UHIHUHQVSULVV\VWHP I enlighet med utredningens direktiv skall frågan om införandet av ett eventuellt referensprissystem för speciallivsmedel prövas. Ett sådant system finns för läkemedel, men inte för de produkter som är kopplade till denna utredning. Med generiskt läkemedel menas en kopia av ett originalläkemedel. Det befintliga referensprissystemet för läkemedel medförde, när det infördes , initialt kostnadsminskningar för läkemedelsförmånen på . Detta medförde att kostnadsnivån sänktes med mot- svarande belopp. De ytterligare kostnadsminskningar som senare gjorts har berott på att nya grupper skapats när originalets patent gått ut och originalet sänkt sitt pris eller genom prissänkningar inom referens- prissystemet. Priserna för produkterna inom referenspriset har sam- mantaget inte ökat i samma omfattning som resterande produkter, men skillnaden är inte stor. Eftersom det är fri prissättning inom referens- prissystemet sker också prishöjningar. Referensprissystemet för läkemedel är utformat så att försäkringen ersätter den billigaste produkten plus . När ett referenspris är fast- ställt för en grupp råder fri prissättning för produkter inom gruppen. Detta har i ett stort antal fall lett till att den billigaste produkten höjt sitt pris till referenspriset och att den kostnadsminskning som det annars skulle blivit, genom att förskriva ett generiskt läkemedel har uteblivit. Denna möjlighet hade inte funnits om man valt att bestämma referenspriset till priset på den billigaste produkten. Systemet leder i vissa fall till en låsning av priserna. I många grup- per ändras inte priserna efter den initiala justeringen. De fastställda referenspriserna och de generiska läkemedlens priser ligger stilla period efter period. I andra grupper ändras priserna nedåt kontinuerligt. har infört en prisgaranti, vilket innebär att de garanterar att de alltid skall ha det billigaste priset. Detta medför många, men små, prisjusteringar varje period. Generiska produkter konkurrerar med priset. Konkurrensen sätts delvis ur spel av referensprissystemet, eftersom läkemedelsförmånen ersätter till en viss nivå. Innan referensprissystemet genomfördes fanns en större priskonkurrens mellan dessa produkter, eftersom generiska produkter ofta hade ett betydligt lägre pris än originalet. Referensprissystemet leder till en hel del administration hos Riks- försäkringsverket och apoteken. Patienterna har svårt att förstå att de 100 gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP ibland, om läkemedlet har ett högre pris än referenspriset, måste betala en merkostnad trots att de har frikort. Kostnaderna för administrationen av referensprissystemet har inte beräknats. Kostnadsminskningarna var som ovan nämnts initialt . Eftersom prisnivån sänktes innebär referensprissystemet i princip en motsvarande kostnadsminskning . Referensprissystemet omfattade 1993 av marknaden. Andelen har minskat och utgör . Orsakerna till minsk- ningen kan vara att ett antal gamla produkter fallit bort och att nya läkemedel, som inte omfattas av referensprissystemet, förskrivs i större utsträckning. Hur stora de årliga kostnadsminskningarna är är där- för oklart. Vid genomförandet av referensprissystemet 1993 fanns ett större antal generikaföretag än det gör . Stora företag sänkte priserna inom grupperna och tvingade till slut ett antal små generikaföretag ur marknaden. Stora företag kan klara att sälja en produkt med förlust för att få bort konkurrenterna från marknaden. De små företagen klarade inte detta utan fick dra sig tillbaka. Generikamarkna- den omfattas i huvudsak av tre stora företag, NM-pharma (knutet till Pharmacia&Upjohn), Tika () och Scand-Pharm. Konkurrensen försvann på detta sätt från ett antal grupper. Företagen har också valt andra metoder för att slippa omfattas av referensprissystemet. Gruppering inom systemet görs efter styrka och doseringsform. Ändringar av doseringsformer och styrkor har gjorts för att generikan inte skall kunna anses utbytbar. I andra fall har man infört nya beredningsformer vid sidan av de gamla och sett till att förskriv- ningen förskjutits från den gamla beredningsformen till den nya. Det finns alltid en tendens att hitta kryphål i ett sådant system vi beskrivit. Andra sätt för att åstadkomma kostnadsminskningar än refe- rensprissystem är att införa en offensiv prispolitik på produkter där patentet gått ut och att ge bättre möjligheter för generiska produkter att överleva på marknaden. En viktig förutsättning för att ett referensprissystem skall fungera är att det finns ett antal, helst stort antal, produkter som är jämförbara med varandra. Vid en närmare studie av de livsmedelsprodukter som om- fattas av läkemedelsförmånen, kan det konstateras att dessa till stora delar inte är jämförbara med varandra och att utbudet är litet. Undantag finns inom ett område, och det är gluten- och laktosreducerade pro- dukter där utbudet är betydligt större. gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP 101 *OXWHQ RFK ODNWRVUHGXFHUDGH OLYVPHGHO Sortimentet av livsmedel som är fria från gluten och laktosreducerade livsmedel ökar starkt. Det finns flera mekanismer bakom detta. En bidragande faktor är att tillgången till importvaror har ökat. Aktörerna på marknaden har också ökat. Intresset av att erbjuda konsumenterna sådana livsmedel har ökat vilket naturligtvis är glädjande att konstatera. Det faktum att förskrivningsbarheten av livsmedel till vuxna aldrig infördes har säkert bidragit till denna utveckling. Många speciallivsmedelsprodukter finns tillgängliga i livsmedelsbutiker, via postorder och även via Internet. Distributionen via är begränsad t.ex. på grund av att fryst mat inte kan levereras via apotekens distribunaler. Av denna anledning har inköp av livsmedel via livsmedelsanvisning på apotek till barn med behov av gluten- och/eller laktosfria/laktosreducerade produkter begränsats till ett bassortiment av framför allt mjölmixer och andra torrspecerier. En del av de produkter som tillverkare ansökt om att godkännas som speciallivsmedel är inget annat än vanliga livsmedel som normalt inte behöver innehålla vare sig gluten eller laktos. Exempel på detta är charkuteriprodukter. Sådana produkter betingar inte heller ett högre pris i handeln än övriga motsvarande produkter. Vad gäller dessa pro- dukter bör eventuell märkning med laktosfritt, laktosreducerat eller glutenfritt livsmedel endast betraktas som en konsumentupplysning. Det är information som konsumenten även kan få fram genom att läsa innehållsdeklarationen. De kriterier som ligger till grund för bedömning om en produkt är förskrivningsbar eller ej är föråldrade, vilket har påtalats av Läke- medelsverket vid ett flertal tillfällen. har också påpekat vilka effekter det nuvarande systemet har haft på företagens sätt att försöka få med produkter på listan som egentligen inte bör vara förskrivningsbara. T.ex. har en produkts vara eller inte vara på listan avgjort om vuxna kan få produkter subventionerade av vissa landsting. Ett vidhållande av listförfarandet liknande det nuvarande kommer inte att gagna gluten- och laktosintoleranta personer. Det kommer att kräva att det även fortsättningsvis finns kriterier som grund för vilka produkter som samhället skall subventionera. Att åstadkomma ett refe- rensprissystem för glutenfria, laktosfria och laktosreducerade livsmedel torde vara möjligt. Frågan är om det trots allt leder till någon kost- nadsminskning för samhället eftersom det förutsätter att en myndighet ständigt arbetar med att uppdatera referensprislistor. Det kommer också att kräva en lista över vilka produktkategorier som ska omfattas av referensprissystemet. Hur sedan ett referensprissystem skall hanteras med ekonomiska transaktioner, när flera butiker säljer samma produkt 102 gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP men med olika priser är svårt att överblicka. Dessutom är det svårt att avgöra om rimliga mängder inhandlas. Både listförfarande enligt nuvarande modell samt referenspriser förutsätter troligen av praktiska skäl också att en begränsad varudistribution bibehålls. Referens- prissystemet torde därutöver kräva att både någon form av förskrivning genom livsmedelsanvisning och en lista bibehålls. För övriga produkter såsom näringstillskott, sondnäring osv. gäller att de finns med i de av efter vissa kriterier gjorda gruppe- ringar. Inom dessa grupper är dock skillnaderna mellan produkterna olika vid olika indikationer och användningsområden så stora att de inte direkt kan anses utbytbara. För bedömning av utbytbarhet behövs specialkompetens i form av nutritionsexperter. Sannolikt skulle kostna- derna för administrationen av ett referensprissystem inom detta område, överstiga de vinster som kan göras. Då det föreligger uppenbara problem inom de aktuella produktgrup- perna, förutom laktosfria, laktosreducerade och glutenfria livsmedel, att göra de nödvändiga jämförelser som krävs för att ett referens- prissystem skall fungera, är slutsatsen av utredningens övervägande att ett sådant system ej bör införas. Vad gäller laktosreducerade samt glutenfria produkter finns dessa numera i stor mängd i välsorterade livsmedelsaffärer, varför ett refe- rensprissystem synens vara onödigt och utan reell effekt. 3ULVVlWWQLQJ RFK IDVWVWlOODQGH DY I|UVNULYQLQJVEDUD SURGXNWHU Utredningen har övervägt en förändring i nuvarande administration och prisreglering för speciallivsmedel. Mot bakgrund av de brister som redovisats i kapitel 7 har utredningen övervägt en förändring av den nuvarande administrativa hanteringen inom och . Nedan redovisas två alternativa lösningar. gYHUYlJDQGHQ RP HWW Q\WW I|UPnQVV\VWHP 103 $OWHUQDWLY ± (WW VWDWOLJW UHJOHUDW V\VWHP I enlighet med inordnandet av speciallivsmedel i läkemedelsförmånen skapas ett nationellt enhetligt system för fastställande av förskrivnings- bara produkter, prisförhandling samt prissättning. De frågor som handläggs av och överförs till en annan myndighet, som därigenom får ett sammanhållet ansvar och där rutinerna i stort överensstämmer med vad som gäller för läkemedel. Fördelarna med en central reglering av prissättning och produktsorti- ment är att man åstadkommer enhetliga priser och lika villkor för spe- ciallivsmedelsområdet. Vid en reformering av nuvarande administrativa rutiner i vad avser fastställande av förskrivningsbara produkter har övervägts inrättande av en liknande den brittiska .