sou · GNB353d2 · 2000-01-01 00:00:00 — personal som sysslar med bekämpning av ekonomisk brottslighet och för andra som samverkar med dessa. Självfallet bör den JUXQGOlJJDQGH XWELOGQLQJHQ L IUnJRU VRP U|U RIIHQWOLJKHW RFK VHNUHWHVV ankomma på Den bästa kunskapen om hur sekretessreglerna skall tillämpas i den egna verksamheten finns där. Det kan dock finnas anledning att samråda över myndighetsgränserna om innehållet i utbildningen så att de som skall samverka vid bekämpning av ekonomisk brottslighet inte erhåller olika besked om hur lagstiftningen skall tolkas och tillämpas i generella frågor. Det kan gälla sådant som formerna för utlämnande av uppgifter, hur de sekretessbrytande reglerna skall tillämpas, bl.a. generalklausulen, och andra frågor som kan skapa irritation mellan myndigheter om det finns olikheter som inte förklaras av skillnader i lagstiftningen. Enligt vår mening kan vara ett naturligt forum för att kvalitetssäkra utbildningen i detta hänseende. Utöver den sekretessutbildning som erbjuds inom varje myndighets ram krävs det emellertid också XWELOGQLQJ VlUVNLOW LQULNWDG Sn VDPYHUNDQ PHOODQ P\QGLJKHWHU med olika sekretessreglering. De kunskapsområden som vi i det föregående har pekat på som särskilt viktiga är bl.a. följande –sekretess i samband med brottsanmälan –samverkande myndigheters sekretess –överföring av sekretess mellan myndigheter –sekretessreglernas tillämpning i samverkansorgan –sekretess i förhållande till enskild samt –hur reglerna om partsinsyn gäller och tillämpas hos samverkande myndigheter. Enligt vår mening fordras det en ganska omfattande utbildning om effektiviteten i den brottsbekämpande verksamheten skall kunna höjas. Det kan vidare behövas utbildning på olika nivåer, t.ex. enklare utbildning som riktar sig till grupper som mera sällan deltar i samverkan, eller som endast medverkar i samverkansorgan men inte i enskilda brottsutredningar, och fördjupad utbildning som riktar sig till de grupper som oftast samverkar. Utbildningen bör enligt vår uppfattning rikta sig till följande grupper: –polismän, ekonomer och åklagare vid , –polismän och åklagare som utanför verksam- hetsområde i stor utsträckning utreder ekonomisk brottslighet, –personal vid tullkriminalen som utreder undandragandebrott och tullpersonal som utför revisioner i fall där ekonomisk brottslighet misstänks, 8WELOGQLQJV RFK NRPSHWHQVIUnJRU 445 –handläggande personal vid skattebrottsenheterna och skatterevisorer som handlägger revisioner i fall där ekonomisk brottslighet misstänks samt –sådan handläggande personal vid kronofogdemyndigheterna som kan komma att engageras i bekämpningen av ekonomisk brottslighet. Härutöver kan det behövas utbildning för enstaka personer inom andra myndigheter som samverkar beträffande vissa brottstyper, t.ex. personal hos som utreder insiderfrågor. Vidare bör anordnas en kortare utbildning för personer som medverkar i samverkansorgan. Det är en fördel om även konkursförvaltare kan engageras i vissa delar av utbildningen. Den föreslagna utbildningen kommer att bli förhållandevis omfattande. För att den skall bli enhetlig och därmed få den avsedda effekten är det dock en fördel om den hanteras av några få utbildare. Även om det inte finns något hinder mot att utbildning särskilt inriktad på samverkan genomförs av varje myndighetssektor för sig, med hjälp av material och föreläsare som hämtas från olika myndighe- ter, skulle enligt vår mening tanken bakom utbildningen kunna förfelas om den inte genomförs gemensamt. Först när företrädare för olika myndigheter samlas kan man skapa den atmosfär som krävs för att få meningsfulla diskussioner om hur samarbetet skall bedrivas. Det kan också finnas behov av att ha sekretessexperter från flera verksamhets- områden tillgängliga för att belysa olika frågor. Mot bakgrund av att detta är en myndighetsgemensam fråga föreslår vi att regeringen ger i uppdrag att kartlägga befintlig utbildning och att utforma förslag till utbildning speciellt inriktad på de frågor vi berört ovan. En annan viktig uppgift för är att i samarbete med myndigheter som anmäler brott utarbeta goda rutiner för brottsan- mälan. I avsnitt 8.3.2 har vi redovisat det mångåriga samarbetet mellan och Riksåklagaren att utforma riktlinjer för brotts- anmälningar. (se avsnitt 13.5.1) är ett annat exempel på samarbete av detta slag. Rutinerna för brottsanmälan bör omfatta bl.a. hur brottsanmälan skall utformas, vilka sekretessregler som gäller, när anmälan bör göras, vilket material som bör bifogas anmälan och hur detta skall hanteras från sekretessynpunkt samt vem som kan göra anmälan. Det är också viktigt att sammanställa information som belyser dessa frågor på ett enkelt och pedagogiskt sätt. I vissa fall kan det vara lämpligt att även anordna särskild utbildning. En viktig resurs när det gäller att höja den allmänna kompetensen i sekretessfrågor är förekomsten av handböcker och liknande material. Som vi redovisat ovan finns det utmärkta exempel på hur sådana kan utformas. Enligt vår mening bör de centralmyndigheter som saknar en 446 8WELOGQLQJV RFK NRPSHWHQVIUnJRU auktoritativ framställning om sekretessreglerna och deras tillämpning påbörja arbetet med att tillskapa sådana. Härutöver krävs enligt vår mening ett motsvarande arbete som belyser dessa frågor ur perspektivet bekämpning av ekonomisk brotts- lighet. Vi har i det föregående i olika avsnitt redovisat vår inställning till i vilken utsträckning de nuvarande sekretessreglerna medger respektive förhindrar informationsutbyte. Vi har även ingående diskuterat möjligheterna att utbyta information i samrådsgrupper och att utbyta information med enskilda. Det finns emellertid en mängd detaljfrågor som vi inte har haft någon anledning att ta upp. Härtill kommer att i det praktiska arbetet med brottsutredning finns det även andra frågor som vi inte haft anledning att beröra. Det gäller t.ex. frågor som hur man skall agera när uppgifter begärs från två myndigheter och vilken policy man skall ha i fråga om sekretessprövning, aktbildning och gallring beträffande material från samrådsgrupper. Vidare utvecklas ständigt nya arbetsmetoder som kan behöva belysas från sekretessynpunkt (se avsnitt 12.7.3). Det är enligt vår mening en naturlig uppgift för att utarbeta – och vidmakthålla – en auktoritativ framställning om sekretessfrågor med den inriktning vi nu har angett. Vi föreslår därför att Ekobrotts- myndigheten ges i uppdrag att ta sig an denna fråga. I avsnitt 12.7.1 har vi pekat på behovet av utbildning om den av oss föreslagna lagen om samverkan mellan myndigheter införs. kommer ett motsvarande arbete att krävas för att effektivisera bekämpningen av miljöbrott. Vid bekämpningen av miljöbrott samverkar polisen och åklagare med andra myndigheter än vid bekämpning av traditionell ekonomisk brottslighet. Samma grundläggande sekretessproblem förekommer vid myndighetssam- verkan i syfte att förebygga och förhindra sådana brott och i det brottsutredande arbetet som vid bekämpning av annan ekonomisk brottslighet. I avsnitt 12.7.3 har vi föreslagit att skall ansvara för metodutveckling och för den rättsliga analys som krävs av att nya arbetsformer bl.a. står i överensstämmelse med sekretessreg- leringen. Det bör också ankomma på att fortlöpande bevaka behovet av nya utbildningsinsatser och att med anledning härav aktualisera denna fråga i när så krävs. 23Konsekvenser av utredningens förslag m.m. Utredningen har lagt fram ett antal förslag som alla syftar till att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. Flertalet av förslagen medför inga ekonomiska konsekvenser, t.ex. förslaget om förbättrat sekretesskydd för tullens underrättelseverksamhet och förslagen om nya sekretessregler för internationell rättshjälp, för företagshemligheter och för meddelanden från Kommissionen angående oegentligheter på jordbruksområdet. Motsvarande gäller bl.a. förslagen om skärpt sekretess hos kronofogdemyndigheterna och om uppskjutande av konkursförvaltarens skyldighet att upplysa om att han gjort brottsanmälan. Förslagen om sekretessgenombrott kommer inte heller att leda till några ekonomiska konsekvenser. Om de medför fler brottsanmälningar ökar visserligen arbetsbördan hos polisen (och i förekommande fall tullen), men detta merarbete uppvägs av andra förslag som ökar effektiviteten hos dessa myndigheter. Inte heller förslaget om en särskild lag om skyldigheten att samverka vid bekämpning av ekonomisk brottslighet kommer att leda till annat än marginella kostnadsökningar. Det finns redan en reglering som i stora delar motsvarar förslaget. Den ökade samarbetsskyl- digheten bör uppvägas av de effektivitetsvinster som ett fördjupat samarbete ger alla deltagande myndigheter. Andra förslag kan däremot få vissa ekonomiska konsekvenser. Till dessa hör förslaget om underrättelse vid hävande av beslag. Den föreslagna underrättelseskyldigheten kommer att innebära ett visst merarbete för de myndigheter som hanterar beslag, framför allt polisen och i viss mån tullen. Det krävs bl.a. nya rutiner och information om den nya uppgiften. Det är svårt att uppskatta i hur många fall en underrättelse blir aktuell, med hänsyn till att det saknas statistik rörande de för en sådan bedömning relevanta uppgifterna, bl.a. antalet 448 .RQVHNYHQVHU DY XWUHGQLQJHQV I|UVODJ P P beslag, värdet på dessa och den procentuella andelen beslag som återställs till den misstänkte. Vi gör emellertid den bedömningen att det rör sig om ett totalt sett begränsat antal fall där den nya skyldigheten att underrätta aktualiseras. Den merkostnad detta innebär uppvägs enligt vår mening mer än väl av de effektivitetsvinster som görs hos polisen och tullen till följd av våra förslag om sekretessgenombrott i underrättelseverksamhet och för planerade brott. De nya uppgifterna bör därför kunna lösas inom de nuvarande ekonomiska ramarna. Kronofogdemyndigheterna kommer att få ta hand om information om hävda beslag och måste skapa rutiner för att tillgodogöra sig denna information. Även om inte alla underrättelser kan förväntas röra personer som är föremål för exekutiva åtgärder kommer ändå den nya underrättelseskyldigheten att totalt sett öka möjligheterna att driva in skulder. De nya uppgifterna uppvägs därför enligt vår mening mer än väl av de effektivitetsvinster som kommer att göras. Vi har även lagt fram förslag om särskilda utbildningsinsatser och andra insatser för att höja kompetensen i sekretessfrågor. Varje myndighet förutsätts kunna genomföra en grundläggande utbildning för sitt verksamhetsområde. Eftersom detta är något som bör ingå i de normala utbildningsprogrammen får kostnaderna för detta tas inom de ordinarie ramarna. Vi har emellertid även föreslagit andra insatser för att höja kompetensnivån. Bland dessa bör nämnas att bör utarbeta en auktoritativ framställning om hur sekretessfrågor skall hanteras vid myndighetssamverkan, något som i och för sig får anses ligga inom myndighetens normala arbetsfält. Om förslaget skall förverkligas torde detta dock förutsätta att någon får ta sig an uppgiften på heltid . Vidare krävs medel för tryckning och distribution. Kostnaden kan beräknas till . Utbildningen i sekretess för samverkande myndigheter bör rikta sig till de grupper som vi redovisat i avsnitt 22. Detta innebär att det krävs utbildning för ca 100 åklagare (varav 70 vid ), 210 polismän (varav 180 vid ), 35 ekonomer (varav knappt 30 vid ), 185 handläggare inom tullväsendet (varav 150 revisorer), 80 handläggare vid skattebrotts- enheterna, 280 skatterevisorer, 90 handläggare vid kronofogdemyndig- heterna och 10 handläggare vid tillsynsmyndigheterna i konkurs. Härutöver bör en mindre omfattande utbildning riktas till bl.a. personal vid (5 handläggare) och till myndighetsföreträdare i samverkansorgan (25 personer). Genom att personal är koncentrerad till storstäderna och att det största antalet handläggare i övrigt också är anställda i storstadsområdena kan utbildningen, trots det stora antalet deltagare, i betydande utsträckning .RQVHNYHQVHU DY XWUHGQLQJHQV I|UVODJ P P 449 genomföras utan reskostnader om den förläggs till storstäderna och till ytterligare några orter. För den längre utbildningen bör beräknas , för den kortare . Kostnaderna för utbildningen bör sammanlagt kunna beräknas till . Regeringen har med början anslagit särskilda medel under utgiftsområde 2 för kontrollfunktionen i staten. Av dessa medel har en betydande del anvisats till Ekobrottsmyndig- heten (se prop. 1998/99:1, utgiftsområde 2, s. 38 f.). De extrakostnader som vi beräknat för utbildning och andra kompetenshöjande åtgärder är enligt vår mening av sådan karaktär att de redan anvisade särskilda medlen för kontrollåtgärder bör kunna tas i anspråk för dessa. bör tillsammans med de myndigheter som anmäler ekonomisk brottslighet utarbeta rutiner för hur anmälningar bör utformas. Den tillfälliga kostnad som uppstår kommer enligt vår mening att uppvägas av dels en ökad effektivitet i samarbetet med andra myndigheter, dels förbättrade anmälningar. Det är framför allt som kommer att dra nytta av denna effektivi- tetsförbättring. Likaså ligger det inom ansvars- område att verka för metodutveckling och att i det sammanhanget även svara för juridisk analys av nya metoder. Några särskilda kostnader bör inte beräknas för detta. Våra förslag har inga andra konsekvenser av det slag som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen. De förslag vi lagt fram syftar till att effektivisera brottsbekämpningen. Det är självfallet angeläget att sådana förslag träder i kraft . Så gott som alla förslag är av den karaktären att de inte kräver några särskilda åtgärder av myndigheterna som kan motivera att ikraftträdandet skjuts upp. Det enda förslag som över huvud taget torde kräva några mer ingående diskussioner i praktiska frågor är förslaget om underrättelseskyldighet till kronofogdemyndigheten vid hävande av beslag. Enligt vår mening är dessa frågor inte särskilt komplicerade. Däremot bör, som vi redovisat i avsnitt 20.3.1, frågan om ändring i 14 kap. 5 § sekretesslagen inte behandlas slutligt innan frågorna om den misstänktes och målsägandens rätt till insyn enligt rättegångs- balken har setts över. 24.1Förslag till lag om samverkan mellan myndigheter för att bekämpa ekonomisk brottslighet Lagen är ny men bygger i v äsentliga delar på den nuvarande förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet (SFS 1997:899). Avsikten är att många av de detaljregler som finns i förordningen även i fortsättningen skall finnas kvar i förordningsform. Detta gäller exempelvis reglerna om statistik och rapportering och liknande. Även och de regionala samverkansorganens sammansättning bör regleras i förordning. Eftersom de frågor som regleras genom lagen inte formellt kräver lagform innehåller lagen inga bemyndiganden. Lagförslaget har kommenterats i avsnitt 12.7.1. 'HQQD ODJ LQQHKnOOHU I|UHVNULIWHU RP VDPYHUNDQ PHOODQ P\QGLJKHWHU I|U DWW I|UHE\JJD RFK EHNlPSD HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW 6\IWHW PHG VDPYHUNDQ lU DWW HIIHNWLYLVHUD NDPSHQ PRW GHQ HNRQRPLVND EURWWVOLJKHWHQ JHQRP LQIRUPDWLRQVXWE\WH |YHUOlJJQLQJ RFK VDPRUGQLQJ PHOODQ EHU|UGD VWDWOLJD P\QGLJKHWHU RFK JHQRP VDPYHUNDQ PHOODQ GHVVD P\QGLJKHWHU RFK NRPPXQHU QlULQJVOLY RFK RUJDQLVDWLRQHU DWW LGHQWLILHUD RFK XSSPlUNVDPPD ULVNHU I|U HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW ULNWDG PRW VW|G ELGUDJ RFK OLNQDQGH I|UPnQHU VRP XWJnU DY DOOPlQQD PHGHO HOOHU (8 PHGHO VDPW DWW JH UHJHULQJ RFK ULNVGDJ XQGHUODJ I|U nWJlUGHU PRW GHQ HNRQRPLVND EURWWVOLJKHWHQ Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om syftet med samverkan. Utöver de två syften som anges i den nuvarande förordningen, och som motsvarar punkterna 1 och 3, anges som ytterligare ett syfte att identifiera och uppmärksamma risker för ekonomisk brottslighet riktad mot stöd, bidrag och liknande förmåner som utgår av allmänna medel eller EU-medel. Lagen innehåller, i likhet med förordningen, inte någon definition av vad som är ekonomisk 452 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDU Detta följer i stället av andra författningar som reglerar utredning av ekonomisk brottslighet, såsom instruktionen för och lagen om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar, samt av uttalanden av och regeringen. 3n FHQWUDO QLYn ILQQV HWW VDPYHUNDQVRUJDQ PRW HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW (NRUnGHW Paragrafen motsvarar 2 § i den nuvarande förordningen. (NRUnGHW VNDOO VlUVNLOW I|OMD XWYHFNOLQJHQ DY GHQ HNRQRPLVND EURWWVOLJKHWHQ WLGLJW XSSPlUNVDPPD Q\D LQVODJ L GHQQD EURWWVOLJKHW YDUD IRUXP I|U |YHUOlJJQLQJDU VRP U|U VDPRUGQLQJ DY GH EHU|UGD FHQWUDOD P\QGLJKHWHUQDV YHUNVDPKHWVSODQHULQJ VnYLWW DYVHU EHNlPSQLQJHQ DY HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW WD LQLWLDWLY WLOO P\QGLJKHWVJHPHQVDPPD DNWLRQHU I|U DWW I|UHE\JJD RFK EHLYUD HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW VDPW DQDO\VHUD RFK XWYlUGHUD GHVVD Bestämmelserna om motsvarar 3 § i den nuvarande förord- ningen. , YDUMH OlQ ILQQV HWW UHJLRQDOW VDPYHUNDQVRUJDQ PRW HNRQRPLVN EURWWVOLJ KHW 'HWWD VNDOO LQRP OlQHW XWI|UD GH XSSJLIWHU (NRUnGHW KDU Sn FHQWUDO QLYn Bestämmelserna om de regionala samverkansorganen motsvarar till viss del bestämmelserna i 7 och 8 §§ i den nuvarande förordningen. Däremot har regeln om vem som leder det regionala samverkans- organet inte tagits in i lagen. Tanken är att det även i fortsättningen skall regleras i förordning vilka som skall ingå i olika samverkans- organ, hur dessa skall utses och vilka närmare uppgifter de skall ha. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDU 453 6N\OGLJKHW DWW VDPYHUND P P 0\QGLJKHWHU VRP KDU WLOO XSSJLIW DWW XW|YD WLOOV\Q |YHU YHUNVDPKHW GlU HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW NDQ I|UHNRP PD EHVOXWD RP XWEHWDOQLQJ DY VW|G ELGUDJ RFK OLNQDQGH I|UPnQHU VRP XWJnU DY DOOPlQQD PHGHO HOOHU (8 PHGHO HOOHU I|U DQQDQV UlNQLQJ XWEHWDOD VnGDQD PHGHO VNDOO VDPDUEHWD PHG YDUDQGUD L V\|UKLQGUD RFK I|UHE\JJD HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW Bestämmelsen är ny. Den innehåller en allmän skyldighet för myndig- heter som av olika skäl kommer i kontakt med ekonomisk brottslighet att samarbeta med varandra, i syfte att förhindra och förebygga sådan brottslighet. Någon allmän skyldighet att samverka är inte föreskriven i den nuvarande förordningen; den innehåller enbart bestämmelser om vissa skyldigheter av annat slag, t.ex. att lämna underlag för statistik. Bestämmelsen omfattar, förutom myndigheter som har till uppgift att bekämpa brott, även myndigheter som utövar tillsyn över verksamheter där ekonomisk brottslighet kan förekomma, t.ex. länsstyrelser som har tillsyn enligt bl.a. alkohollagen och lagstiftningen om yrkestrafik, och myndigheter som beslutar om eller handhar utbetalning av allmänna medel, t.ex. myndigheter som handhar EU-bidrag. Bestämmelsen kommer således att träffa betydligt fler myndigheter än den nuvarande förordningen. Vidare anges att ett uttryckligt syfte för samverkan är att förhindra brott. Några särskilda regler för samarbetet har inte införts. Detta innebär att frågan om informationsutbyte regleras av bestämmelserna i sekretesslagen. 0\QGLJKHWHU VRP VNDOO WLOOlPSD EHVWlPPHOVHUQD RP VWDWOLJD P\QGLJKHWHUV ULVNKDQWHULQJ VNDOO VlUVNLOW LGHQWLILHUD RFK XSSPlUNVDPPD ULVNHU I|U HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW ULNWDG PRW VW|G ELGUDJ RFK OLNQDQGH I|UPnQHU VRP XWJnU DY DOOPlQQD PHGHO HOOHU (8 PHGHO 0\QGLJKHWHUQD VNDOO GlUYLG VDPDUEHWD PHG YDUDQGUD 'H VNDOO lYHQ L |YULJW VDPYHUND I|U DWW I|UKLQGUD RFK I|UHE\JJD HNRQRPLVN EURWWVOLJKHW , GHQ PnQ KLQGHU LQWH P|WHU Sn JUXQG DY VHNUHWHVV VNDOO GH OlPQD LQIRUPDWLRQ WLOO DQGUD P\QGLJKHWHU RP YDG GH HUIDULW DQJnHQGH ULVNHU XWYHFNOLQJVWHQGHQVHU P P Bestämmelsen är ny. Den ålägger alla myndigheter som omfattas av reglerna i förordningen (1995:1300) om statliga myndigheters riskhan- tering att särskilt identifiera och uppmärksamma risker för ekonomisk 454 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDU brottslighet riktad mot allmänna medel eller EU-medel. Bestämmelsen har således ett vidare tillämpningsområde än 5 §. Syftet med bestäm- melsen är att öka medvetenheten om ekonomisk brottslighet. Myndig- heterna åläggs vidare en samarbetsskyldighet och en skyldighet att lämna information till varandra om risker, utvecklingstendenser etc. Sådana uppgifter kan normalt lämnas i avidentifierad form, varför några sekretessproblem sällan torde uppstå. Offentlig information kan normalt också lämnas. Däremot innehåller bestämmelsen ingen regel om sekretessgenombrott. Information kan dock alltid lämnas med stöd av de sekretessbrytande reglerna i sekretesslagen, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. 24.2Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) NDS )|UYDOWQLQJ RFK WLOOV\Q Förvaltaren är skyldig att på begäran lämna upplysningar om boet och dess förvaltning till rätten, borgenärer, granskningsmän, gäldenären eller tillsyns- )|UYDOWDUHQ lU GRFN LQWH VN\OGLJ DWW LQQDQ KDQ DYJHU VOXWUHGRYLVQLQJ OlPQD XSSJLIW RP DQPlODQ HQOLJW HOOHU YDG KDQ L VDPEDQG GlUPHG KDU HUIDULW Paragrafen innehåller ett nytt andra stycke som innebär undantag från förvaltarens upplysningsskyldighet enligt första stycket såvitt gäller Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14.4.5. Förvaltaren är genom den nya regleringen LQWH VN\OGLJ att lämna upplysning om brottsmisstankar till dem som räknas upp i första stycket förrän i ett sent skede av konkursen. Bestämmelsen utesluter dock inte att förvaltaren kan lämna sådan upplysning tidigare. Förvaltarens skyldighet att lämna upplysning om brottsmisstankar är knuten till den tidpunkt då slutredovisning avges. Enligt 17 § skall förvaltaren till sin slutredovisning bifoga en redogörelse för de åtgärder som han har vidtagit för att efterforska brottslig gärning samt resultatet av dessa efterforskningar. Undantaget från upplysningsskyldigheten gäller inte bara själva brottsanmälan utan även upplysningar som förvaltaren har fått av t.ex. polisen eller åklagaren i samband med anmälan eller annars. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDU 455 Paragrafen har ändrats genom att den tidigare bestämmelsen i punkt 5 har slopats. I denna föreskrevs att förvaltarberättelsen i förekommande fall skulle innehålla uppgift om att misstanke om brott som avses i 11 kap. , eller om sådant förfarande som kan föranleda näringsförbud, hade anmälts till åklagaren. Ändringen, som har kommenterats i avsnitt 14.4.5, är en konsekvens av den nya regleringen i 9 § andra stycket. 24.3Förslag till lag om ändring i NDS 2P EHVODJ KHPOLJ WHOHDYO\VVQLQJ P P Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någon begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre finns skäl för beslag, skall beslaget hävas. Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock beslaget hävas . Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. 1lU HWW EHVODJ IUnQ HQ PLVVWlQNW KlYV RFK YlUGHW DY GHW VRP VNDOO nWHUVWlOODV WLOO GHQQH NDQ DQWDV XSSJn WLOO PLQVW HWW KDOYW EDVEHORSS VNDOO SROLVHQ HOOHU DQQDQ VRP I|UYDUDU GHW EHVODJWDJQD RP LQWH VlUVNLOGD KLQGHU P|WHU JHQDVW XQGHUUlWWD NURQRIRJGHP\QGLJKHWHQ RP KlYDQGHW .URQRIRJGH P\QGLJKHWHQ VNDOO RFNVn XQGHUUlWWDV RP GH QlUPDUH RPVWlQGLJKHWHUQD YLG EHVODJHW När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om målet avgörs genom dom skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband med dom besluta om beslag. Paragrafen innehåller ett nytt fjärde stycke, som tillkommit för att polisen eller annan som förvarar det beslagtagna skall kunna underrätta kronofogdemyndigheten om att vissa värdefullare beslag hävs. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 17.3. Regeln har konstruerats som en upplysningsskyldighet, vilket innebär att sekretessen viker enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen. 456 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDU Underrättelseskyldigheten avser alla typer av beslag men begränsas till beslag från den som är eller har varit misstänkt i den utredning där beslaget förekommer.