sou · GNB3117 · 2000-01-01 00:00:00 — I en sådan diskussion får man lätt uppfattningen att människor oavsett var de befinner sig i livet, har samma intresse av att tillgodo- göra sig ny teknik och förändra sina kommunikationsvanor. Detta kan förvisso vara sant med tanke på den variation mellan individer som förekommer. Men det är också på sin plats att påtala skillnader. Jag har redan nämnt hur skilda livsperspektiv mellan yngre och äldre kan bidra till att man gör olika prioriteringar och ser på utvecklingen på skilda sätt. Min forskning, bland annat från boendemiljöer där yngre och äldre lever tillsammans visar tydligt att äldre är mer pragmatiska. De beskriver själva att de är mindre fascinerade inför nymodigheter nu jämfört med tidigare i livet och att avstå kan upplevas som en frihet de åtnjuter tack vare sin höga ålder. Yngre människor däremot är på väg ut i livet och tjänar mer på att hänga med (1999). Dessa slutsatser finner stöd i forskning om förändrade livsperspektiv i hög ålder (Tornstam 1993). Bland yngre pensionärer, 60–70-årsåldern, som lägger sig vinn om att lära sig använda en dator finns inga tecken på att dra sig tillbaka. Livet går för dem in i en ny fas och IT betraktas framför allt som en möjlighet att hänga med och att bibehålla och utvidga sin bekantskapskrets. Deras största hinder har varit bristen på andra pensionärer att koppla upp sig mot. Etablerandet av pen- sionärspartier är också ett tecken på att pensionärslivet på intet sätt behöver innebära ett tillbakadragande. Tanken på att man är för gammal för att lära sig något nytt förekommer framför allt hos rik- tigt gamla människor som är eller äldre. Använder man ål- derstrappan som en illustration till teknikens betydelse över livet så åker somliga hiss, det vill säga de börjar om på samma sätt som när de lärde sig teknik i yngre dagar. Ett exempel är farmor som går på datorkurs som barnbarnet. Men de flesta når en punkt där det är lika meningsfullt att lära sig använda ny teknik. Hur kan man öka en demokratisk användning av IT Det bör ha framgått av mina resonemang att jag inte tillskriver IT någon betydelse om inte dess innehåll diskuteras och människors förutsättningar att använda det diskuteras. IT som sådan kan inte betraktas som ett politiskt redskap men som en möjlighet om man utvecklar det politiska samtalet vertikalt. Om IT kommer att råda bot på obalansen i politisk representation mellan generatio- nerna är det ett resultat av en strategi, inte av en teknik. En sådan strategi bör visserligen omfatta satsningar på en mer jämlik fördel- ning av teknisk utrustning, men också på att anpassa informationen och möjligheterna till kommunikation till människors krav och behov. Framför allt gäller det att undvika en ökad klyfta mellan de som redan nu har makten över informationsbildningen, utform- ningen av apparaterna och innehållet, och de som inte har sådan makt. Inte heller ålder eller generation kan betraktas som uttöm- mande mått eftersom de inte tar ut andra socio-ekonomiska möns- ter. I så måtto kan yngre och äldre som lever under lika ekonomiska och kulturella villkor ha mer gemensamt än vad de har med andra människor i samma generation, som lever under andra omständig- heter. När det gäller tillgången till teknisk utrustning och kompetens kan vi konstatera att det råder en obalans mellan generationerna. För att öka en demokratisk användning i detta avseende bör således möjligheten till anskaffning av IT underlättas för de generationer som är förfördelade, främst för de som står utanför arbetsmarkna- den, för ungdomar och pensionärer. Framför allt bör möjligheterna till utbildning och träning öka och anpassas till olika grupper av människor. Det allra viktigaste är troligen möjligheten till att få hjälp när väl datorn är installerad men inte fungerar eller när oklar- heter uppstår. En mer jämlik tillgång åligger både politiker, arbets- givare, producenter och leverantörer. Ett av de största hindren kan vara underskattningen av förmågan och erfarenheten hos vissa an- vändargrupper. Här krävs en attitydförändring. Hit hör också en rätt utformad utrustning vilket innebär att utgångspunkten måste vara att ta till vara användarens lagrade erfarenheter av teknik och vanan av att hantera information i högre grad än vad som sker . I alltför stor utsträckning ligger tonvikten vid tekniken. Olika generationer använder teknik i sin dagliga kommunikation och informationshantering i olika hög grad. I ett samhälle präglat av snabba förändringar och med ambitionen att alla medborgare ska ha möjlighet att delta i samhällslivet finns alltid risken att några blir på efterkälken. IT kan inte på något sätt förmodas vara vägs ände. Där- för bör offentlig och politisk information fördelas över flera medier. En sådan mångfald torde minska risken för marginalisering och även VIDGAR IT GAPET MELLAN GENERATIONERNA? värna den valfrihet som bland annat består i rätten att också välja bort ett medium om det känns obekvämt. När det gäller kontakterna mellan generationerna kan vi konsta- tera att kommunikationsteknik varit en del av den dagliga kommunikationen. IT innebär en ökad uppsättning av kom- munikationsmöjligheter som tycks finna sina former i takt med att användningen av Internet utvecklas parallellt med att man fortfa- rande använder telefonen och faxen. Det är alltså inte fråga om några substituerande effekter, snarare om komplement. IT tycks därmed liksom redan etablerade kommunikationstekniker fungera som ett kommunikativt kitt mellan generationerna. , (1992) Ålderstrappa, karriärstege eller familjehiss? Tankar kring projektet i livets trappa. , (1993) Äldre i och . Resultat från en Eurobarometer. , (1997) Ålderism. Stereotypa föreställningar eller diskriminering som utgår från en människas ålder. Rappor- ter/Stiftelsen 1997:14. , , (1997) Svensk samhällsekonomi. Attias Donfut, (red.) (1995) Les Solidarités entre généra- tions: vieillesse, familles, État. : , coll. , , (red.) (1992) Mot denna Framtid. Folkrörelser och folk om framtiden. Bangemann, (1994) Europe and the global information society. Recommendations to Council. 26, 1994. Members of the on the with chairman , (1996) Digital Feminism. : Senter for teknologi og samfunn, rapport no 28 BIPE Conseil (1994) Les jeux vidéo: bilan et perspectives. BIPE Conseil (1995) La micro-informatique à domicile. , (1993) Sociology in Question. ., Parker (1994) Is it a telephone or is it a computer? Cowgill, (1974) Aging and Modernization: A Revision of the Theory. I J. F. Gubrium (red. ), : Communities and Environmental Policy. Daatland, (1998) Förhållandet mellan generationer. Forum 50 Magasinet. VIDGAR IT GAPET MELLAN GENERATIONERNA? Demzetz , Kotlikoff ., Bohn , Samwick (1996) Welfare Across Generations. Contemporary Economic Policy Vol. , (1986) Folkrörelserna i välfärdssamhället. , , (1996). Representations from above. Members of Parliament and Representative Democracy in . Feilitzen, von (1989) Medieålderns aktiva barn. Om ungas medievanor och fritid. I Videovåld som godis? Uppväxtvillkor nr 1. , (1991) Det förlorade paradiset eller paradisets förlo- rare – gamlingars status i olika kulturer. Socialmedicinsk , 68: 2–3, s. Giddens, (1991). Modernity and Self-Identity. and Society in the : Henrard, J. (1996) Cultural Problems of Ageing Especially Regarding Gender and . I Social, Science & Medicine Vol. 43, nr 5 s. (1997)1997. Teldok re- port 116 Ingelstam, et al. (1991). Informationssamhället och teorin för stora tekniska system. En förstudie rörande telesystemets dynamik. Tema T Rapport 23 Inglehart, (1990) Culture Shift in Advanced Industrial So- ciety. ., (1998): IT-ism Informa- tionstekniken som vision och verklighet. KFB rapport 1998:11/Teldok & Spietze, Glenna D. (1995) Self-Interest and Altruism in Intergenerational Relations. I Demography Vol. 32, No. 3, s. , , (1934) i befolkningsfrågan. : , 2:a upplagan , (1993) Pojkarna vid datorn. Unga entusiaster i data- teknikens värld. (1997) Mediebarometer 1996. , , , , (1993) Att åldras i . Parker, (1997) Aging and Social Welfare in Transition. nr 6, s. , (1992) Försörgerbörde og befolkningsud- vikling. 130, s. , , Micheletti holm (1996) Democracy and Leadership. Report from the Democratic Audit of . , (1988) Bakom dubbla lås. En studie av små och långsamma värderingsförändringar. (rörelser.) , m.fl. (1997) är det 60-talisternas tur. Unga politiker, forskare och företagare bildar nätverk för 60-talistge- nerationen. (1995) Diffusion of Innovations. , Treschow (1997) Starta inte ett generationskrig. (1996) Levnadsförhållanden. Rapport nr 90. Politiska resurser och aktiviteter 1978–1994. (1996) Data om informationstekniken i . SOU 1987:33 Ju mer vi är tillsammans. Betänkande av folkrörelseutredning. SOU 1994:118 Vingar åt människans förmåga. Betänkande av IT- Kommissionen SOU 1995:68 Kommunikation utan gränser. Rapport från IT-kom- missionen (Sammandrag av arbetsprogram 1995–96) SOU 1996:32 Möss och människor. Exempel på bra IT-användning bland barn och ungdomar. Delbetänkande av Ungdomens IT-råd. , (1996) Svenskarnas telefonvanor. Medie- och kommunikationsvetenskap, rapport nr 18 (1995) Teknik och organisation i teori och praktik. En CAD-introduktion i med beaktande av genusdimensioner. : Nerenius & Santérus förlag VIDGAR IT GAPET MELLAN GENERATIONERNA? , (1996) Selfish Generations: How Welfare States Grow . (1970) The Gift Relationship: from Human Blood to Social Policy. Tornstam, (1981)Realiteter och föreställningar om vardags- problem bland äldre, medelålders och yngre. (Arbetsrapport 1 från Projektet i samhället förr, nu och ), : Tornstam, (1993) Gerotranscendence – A Theoretical and Empirical Exploration I S. A. Eisenhandler L. E. et al. ), Aging and the Religious Dimension. (1998) Ageing and generational conflicts: a reply to . 49, Nr 2. , (1995)Theories of the information society. , (1995) Gammal är äldst. En studie av teknik i äldre Arts and Studies 129. , (1999) Images, Users, Practises. Skola, IT och demokrati i dagens läge är det kanske befogat att främst understryka, att demo- kratien förutsätter personlig självständighet, och att den icke kan moti- veras annat än som en strävan att frigöra och utveckla personligheten. Skolans värld har länge varit föremål för allehanda intrång från dem som vet bättre om hur det borde vara i skolan. Ofta har dessa in- tressen haft politiska eller ideologiska förtecken, men ibland har ren och skär förändringsiver parats med tekniska framsteg och gjort det möjligt för dessa förståsigpåare att utropa den gamla skolan som död –om den inte griper tag i den tekniska utvecklingens potential. Teknisk förändring blir då ett verktyg för en organisatorisk eller innehållslig förändring som kanske inte alltid utgår från skolans be- hov och önskemål. I den senaste vågen av datoriseringskampanjer riktade mot den svenska ungdomsskolan ser vi tydliga spår av detta –teknik för teknikens egen skull i stället för verksamhetens. Dock oftast skickligt klätt i termer av pedagogisk förnyelse eller moder- nitet (framstegsvilja). feb/) höjs röster i pressen som säger att skolan misslyckats i sitt kanske viktigaste demokratiska projekt: att ge alla svenska barn, oberoende av klass, kön, bostadsort eller social förmåga möjlighet att utveckla sina kunskaper på ett sådant sätt att de kan göra ett bra liv (se t.ex. ). Kritiken tar fasta på att skolan kommit att bli en instans för reproduktion av medelklassens habitus, där den egna sociala kompe- blir bekräftad och där individuella såväl som klassmässiga identitetskriterier konsolideras, i stället för att vara en överbrygg- ningsinstitution där nödvändiga kunskaper för att kunna bryta förväntade sociala mönster kan inhämtas. Klassresan omöjliggörs, ett mer segregerat samhälle befästs. Koden som talas tillhör de som SKOLA, IT OCH DEMOKRATI redan har; de som inget har eller vill lära sig får ånyo allt svårare att hävda sig, menar kritikerna. Sent omsider börjar man i den allmänna debatten också få upp ögonen för hur ny teknik används som redskap i det nya samhälls- bygget (t.ex. i SVT:s 25/2 -99). Skillnaden mellan de som hakat på IT-tåget och de som står vid sidan av blir mycket tydlig, inte minst i skolans värld. I informationssamhället – antingen det är ett tvåtredjedels-samhälle eller ännu mindre, somliga talar om 80/20 – är skillnaden mellan de som har och de som inte har väldigt påtaglig. Behärskar du inte den nya tekniken kan du inte informera dig och än mindre göra dig hörd. Och är skillnaderna så stora mellan svenska skolor runt om i landet – ja till och med inom samma kommun – att det inte går att tala om en IT-jämlik skola. Trots ett snart trettioårigt perspektiv har skolan inte kommit särskilt långt i datormognad, och det kommer kanske att ta ytterligare fem à innan alla svenska skolor står på någotsånär samma nivå, vad gäller kunskap, arbetssätt och tekniktillgång. Starka krafter propagerar för informationsteknikens införande i skolan, men villkoren för detta dikteras i första hand inte av dem som berörs mest, lärare och elever, utan av externa aktörer av olika politisk och ideologisk form och färg med mer eller mindre propa- gandistiska ambitioner. Och eftersom vi vet att skolan inte är neu- tral mark , om den någonsin varit det, utan ständigt varit utsatt för olika ekonomiska, politiska och andra påverkningar, kan vi för- moda att synen på dess demokratiserande och/eller kompensato- riska kapacitet vad gäller bruket av IT i samhället inte heller är utan färgning. Vi måste fråga oss: Av vem? ska IT vara så viktigt i den svenska ungdomsskolan att man gladeligen sat- sar sina pengar på apparater i stället för böcker, lärarlöner, kuratorer, fria skolmåltider och att skapa en social miljö som lämpar sig för lärande. Och det är den starka kopplingen mellan kravet på och/eller behovet av reformerad utbildning och informationstekniken som ska ställas i fokus i denna artikel. Teknikens roll i skolan: gamla och nya argument Utbildningssektorn har varit lovligt byte för politisk påverkan i . För en utomstående observatör kan det tyckas som om olika pedagogiska metoder har introducerats som ett sätt att lösa andra typer av problem, ofta ekonomiska eller organi- satoriska, snarare än relaterade till undervisning och lärande. Teknik har också använts som ett verktyg eller medel för förändring, och det finns slående exempel på hur tron på hur televisionen och för- programmerade instruktionsfilmer skulle revolutionera arbetssättet i den obligatoriska skolan förlett det pedagogiska sunda förnuftet (Cuban 1986, 1997, Hernwall 1998). Men också inom den högre utbildningen har vittgående planer för televiserad undervisning planerats (opubl. ), och i så kallad CSCW (Computer Supported Cooperative Work) och business reenginee- ring återfinns trender från datavärlden som sipprar ner till skolan (Stahlke & Nyce 1996). presenteras Internet och multimedia – betraktade som de ultimata sätten att finna information och pa- ketera kunskap – även av teknikfantaster som den vikti- gaste lösning på flertalet problem i skolan; inklusive dåliga finanser, vilket kritikerna av den överdrivna tron på tekniken gärna påtalar. I retoriken för mer teknik i skolan har effektivitet och lönsamhet blivit nyckelargument. Måttet på framgång blir då ofta enkla saker som antalet datorer tillgängliga för elever och lärare, mängden internetuppkopplingar, e-postadresser, timmar framför dator per elev, osv. Men vi måste ständigt fråga oss – vad är det som mäts i så fall, och varför? I en artikel i den ansedda amerikanska tidskriften betitlad The computer delusion (dubbeltydigt översatt som dator(själv)bedrägeriet) rapporterade journalisten om de stora diskrepanser som finns mellan vi- sion och verklighet, mellan vad som förväntas kunna lösas med in- formationsteknik och vad som verkligen uppnås, när den högspända retoriken ska omvandlas till daglig verksamhet i skolan. Hans slut- sats innehöll två komponenter: Ja, skolarbetet har förändrats mycket tack vare datorer, men finns det en stor frustration över de djupare konsekvenserna av denna förändring. En viktig iakttagelse var att gapet mellan de som har och de som inte har (ekonomiska resurser) både vad gäller individer såväl som hela sko- lor hade blivit mer påtagligt allteftersom investeringarna i informa- tionsteknik hade ökat; många skolor hade drastiskt skurit ned t.ex. musik- och teckningsundervisningen för att ha råd med datorer. Detta i kombination med ett ständigt upprepat mantra om att da- torkunskap är viktigare än slöjd eller studiebesök lämnade en känsla av anpassa er eller dö i debatten om datoranvändning i skolan. Å andra sidan kunde rapportera att det inte bara var de stora och dyrbara satsningarna som gav pedagogiska resultat, långt SKOLA, IT OCH DEMOKRATI viktigare var hur datorerna användes och varför. Medvetenhet var således ett ledord. Om man studerar den svenska debatten om informationssam- hället , blir det uppenbart att skolan, liksom många andra institutioner lider av samma pro- blematik som näringslivet i förhållandet med informations- och kommunikationstekniken (IKT). Denna benämns ofta produkti- vitetsparadoxen (jfr Brynjolfsson & Hitt 1993, King 1996, , 1998, Essler 1998). Paradoxen går ut på att även om införandet och bruket av datorer och informations- teknik i en organisation har betydelse, så finns det ännu få tillförlit- liga undersökningar som definitivt kan fastslå att produktiviteten på en aggregerad nivå verkligen ökas tack vare användningen av datorer. Snarare är branschtidskrifterna fulla av exempel på miss- lyckade satsningar med dyrköpta lärdomar för de inblandade (se t.ex. 1998). Och enligt bland annat (1997) och (1998) kan samma sak sägas om de pedagogiska effekterna i skolan. har enskilda företag, såväl som lärare och elever bekräftat att de drar stor nytta av datorer och datorme- dierade kommunikationsverktyg i sin affärsverksamhet och i klass- rumsarbetet. En möjlig förklaring till produktivitetsparadoxen kan, enligt King (1996), vara att vi fortfarande befinner oss av snabb teknisk utveckling, och därför inte kan säga något bestämt om hur bruket av IKT kommer att förändras. En annan förklaring kan vara att det symboliska värdet hos IKT vida över- skrider dess faktiska värde, och därför övervärderar vi dess be- tydelse, både för samhället och för individen. Av denna anledning är den retoriska handling som bestämmer vad som ska mätas, och var- för det ska mätas, avgörande om vi ska kunna förstå de processer genom vilka mer teknik införs i samhället. Än så länge har forskare inom undervisning och pedagogik varit försiktiga med att säga något definitivt om datorer, informations- teknik och lärande. Kan det vara så att vi står inför ett mätproblem? Beror de rapporterade svårigheterna med att mäta förändringar på att den nya apparaten har kommit in i skolan/klassrummet utan att man förändrat arbetssättet eller pedagogiken? Eller är det så att den extra uppmärksamhet som datorerna får skapar en känsla av förändring, i stil med den så kallade Hawthorne-effekten? Det finns de som påstår att förändringen i arbetssätt och pedagogiska refor- mer började långt innan den senaste vågen av datorinförande i sko- lan. Vi kan konstatera att det pågår en mängd förändrings- arbete ute i skolorna, och det är därför högst relevant att fråga sig huruvida detta sker oberoende av om ny teknik introduceras i skol- arbetet eller ej. andra hälft har det funnits stora pengar att hämta för svenska skolor och lärare som önskat pröva något nytt med IT i sitt dagliga arbete. (Kanske har det gått så långt att man bara kan söka medel för förändringsarbete om det inkluderar IT?) Till exempel har och kompetensutveckling spenderat en dryg miljard kronor på olika skolrelaterade IKT-pro- jekt runt om i –2002 (verksamhetsberättelse 1998; beloppen är i runda tal: 750 milj. till skolutvecklingsprojekt; 120 milj. till IT-baserade läromedel; 100 milj. till kompetenshöjande åtgärder; 100 milj. till att stödja IT- forskning; 35 milj. till insatser inom handikappområdet). Och är inte den enda aktören i detta spel; såväl myndigheter och statliga verk som enskilda kommersiella företag har ställt upp med resurser för olika projekt med mer eller mindre pedagogisk skolanknytning (exempelvis , , , ; för översikter se t.ex.: 1997, Skr. 1997/98:176, 1998, 1998, et al. Och trycket på kommuner och andra lokala aktörer för att de ska bygga sin del av den elektroniska motorvägen har varit hårt. Men vad är det de satsat sina pengar på? Klart är att många av projekt kommit att få ett ganska snävt fokus på teknik. Och även om de ut- tryckliga argumenten för varför projekten skolat påbörjas har varit att utveckla de pedagogiska arbetsmetoderna, har ansenliga summor tid och pengar spenderats på att bygga lokala nätverk och ansluta skolor till Internet (1997, 1997). Vi kan också konstatera att skolorna försätter sig i ett mycket proble- matiskt beroende av en teknik de inte till fullo behärskar – och på så vis gör sig beroende av extern support som äter upp deras redan magra budgetar. All teknik är socialt konstruerad, och hur vi talar och tänker om tekniken – det vill säga de ord vi använder i en teknologisk diskurs – är minst lika viktiga som dess sociala, ekonomiska eller till och med tekniska aspekter för hur den kommer att tas emot och sättas i bruk (se t.ex. Jasanoff et al. 1995, 1985). Med detta grundantagande från teknik och samhälle-forskningen i bak- huvudet är det ingen underdrift att påstå att datorer och informa- tionsteknik har blivit det sena 1900-talets definierande teknologi SKOLA, IT OCH DEMOKRATI (Bolter 1986, 1995) som fått konsekvenser långt utanför sin egentliga funktion – att bearbeta, lagra och sprida data. Vi fin- ner exempel på detta i de metaforer som används för att beskriva den mänskliga hjärnan: hjärnan liknas ibland vid en CPU (central processing unit) med internt minne, en processor och program som styr dess processer. Och datorrelaterade ord (vad som ibland kallas computerese) förekommer allt oftare för att beskriva vardagliga aktiviteter (processa kunskap, lagra information, logga in, uppgrade- ra ditt sovande (DUX-reklam ), virtuell verklighet, cyberspace, hemsidor, surfa på Internet (1991, ). Ett annat uttryck för detta är att information – det som datorer och IKT är konstruerade för att hantera – definieras som informations- samhällets viktigaste råvara vilken ska ersätta vattenkraft, järnmalm, kol, olja osv. som alstrare av välstånd och motor i det samhälleliga framåtskridandet. Just informationsbehandlingens ekonomiska po- tential har utgjort grunden för en stor del av retoriken kring infor- mationssamhället (se t.ex. Andersson-Skog & 1996, ). Men det är inte bara datorer – eller informationsbehandlingens artefakter – som gör IKT till tekniken med stort T i vår samtid. Vi kan iaktta en allt djupare konvergens mellan databehandling, telekommunikationer och mediateknologier (1995), vilken gör gränsdragningar mellan de olika sociala aktiviteter dessa representerar allt svårare att upprätthålla. Sammansmältningen har i sig inget värde, men den symboliserar en möjlig, vissa skulle säga trolig, genomgripande förändring av samhället (Poster 1995, Castells 1996, 1998) som ingått i IT-baserade framtidsvisioner men som sista år tycks på väg att realiseras – åtminstone för en del av jordens invånare (1995). Ett uttryck för detta var det starka engagemang för att bygga informationsmotorvägar som politiker över hela världen visade (1996). Retoriken bakom dessa ansträngningar kan studeras till exempel i dokument som den ame- rikanska National Infrastructure Initiative – NII (1993), i EU:s (1994) och i den svenska Vingar åt människans förmåga (1994). Men också i dokument som arbetats fram i svenska småkommuner (1999, under ut- givning och i denna volym). Vi kan alla hålla med om att det förekommer mycket snack om datorer och informationsteknik som är partiskt på ett eller annat sätt. Ända introduktion har data- tekniken varit en heroisk teknologi, starkt knuten till framtiden, till