sou · GNB385d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Den överföringsteknik som används vid kabel-TV-nät är vanligen Ether- net. Kabel-TV-operatören garanterar vanligen en viss hastighet till varje hushåll, t.ex. 512 kbit/s vid kabelmodem avsedd för /s. Kommunikationen är asymmetrisk. Kan utnyttja den befintliga anslutningen för kabel-TV-nätet, dock krävs mindre komplette- ringar av anslutningen i bosta- den. Ingen tids- eller volymsbaserad taxa. Delar kapaciteten med andra an- vändare inom samma hus, område eller liknande fram till anslutningen till Internet (graden av delning varierar vid kaskadkopplade res- pektive stjärnkopplade nät). Vissa äldre kabel-TV-nät måste byggas om med ny typ av koaxial- kabel. Begränsad tillgång utanför tätorter. saknas gemensam standard för kabelmodem. 176 Något om tekniken Fastighetsnät med anslutning via kategori 5-kabel eller optisk fiberkabel för access Fastighetsnätet (eller motsvarande) är baserat på kabel av typ kategori 5 (eller senare version) eller optisk fiberkabel. Vanligen används Ethernet för denna accessform. Symmetrisk kommunikation med hög hastighet. Inom fastigheten eller liknande delas inte kapaciteten med andra användare. Ny kabel och utrustning måste installeras i hus, områden eller liknande. dyr anslutningsutrustning (hos användaren) för optisk fiber. Ingen tids- eller volymsbaserad taxa. Något om tekniken 177 Vid mobil kommunikation av typen GSM delar användarna som befinner sig i samma cell (område som täcks av en sändare/mottagare) på till- gänglig kapacitet. Utvecklingen av GSM vad gäller datatjänster omfattar ett antal olika steg. Ingen kommersiell tjänst finns ännu i som är baserad på HSCSD, GPRS respektive EDGE. Se bilaga 4. oklart vilka taxor som kommer att gälla vid användning av dessa tekniker. Låg kapacitet för den nuvarande Stor täckning i . datatjänsten (GSM data). Ökad kapacitet realiseras i ett HSCSD (kretskopplad teknik) att bli tillgänglig, sedan tjänster som bygger på paketförmedlande tek- nik, först GPRS och sedan infrastrukturen för GSM. andra användare i en cell. hastighet, vid paketförmedling är Ny telefon krävs för varje ny teknik. 178 Något om tekniken UMTS är ett tredje generationens system för mobil kommunikation. Vid UMTS används ny teknik och mindre celler än vid GSM varvid en om- fattande utbyggnad av befintlig infrastruktur måste göras. Vid UMTS delar de användare som befinner sig i samma cell på tillgänglig kapacitet. Se bilaga 4. oklart vilka taxor som kommer att gälla vid UMTS. Beräknas bli tillgänglig omkring . Mobiliteten med relativt hög UMTS kräver en ny infrastruktur och kommer troligen endast att vara tillgänglig i storstäder. Delar tillgänglig bandbredd med andra användare i en cell. Ny telefon krävs. Något om tekniken 179 Punkt till multipunkt (trådlös radioteknik) för access Det generella namnet för dessa accesstekniker är BWA (Broadcast Wide- band Access) och som bl.a. omfattar mikrovågssystemen LMDS och MVDS. För anslutning till Internet med användning av LMDS och MVDS finns ännu inga kommersiell tjänster i . Prov pågår nu med LMDS, dock har ingen frekvenstilldelning gjorts än i . Hög kapacitet kan realiseras kommersiellt, dock nu oklart hur tjänsten kommer att realiseras vad gäller kapacitet och prissätt- ning. Snabb utbyggnad kan ske inom ett begränsat område. För uppbyggnad av celler krävs en ny (lokal) infrastruktur (, antenner). Kommunikationen är asymmetrisk. Begränsad räckvidd, kräver fri sikt mellan sändare och mottagare, störningar kan förekomma vid regn. Standarden inte klar. Dyr användarutrustning, priset väntas dock att sjunka. Som returkanal används vid proven GSM. kommer troligen GPRS att användas. 180 Något om tekniken Det markbundna nätet för digital TV för access Det markbundna digital TV-nätet används för att distribuera TV-sänd- ningar (broadcasting). De första sändningarna inleddes . bygger ut vad som planeras att bli ett rikstäckande markbundet nät och vilket bedöms att uppnås . Se bilaga 4. För access till Internet pågår prov, vid proven används som returka- nal anslutning via telefonnätet eller GSM. Möjlighet finns för hög kapacitet till användaren och med mobilitet. dock oklart hur tjänsten GSM används som returkanal. kommer att realiseras kommersiellt tjänsten klar). DAB – Digital radio för access DAB är ett system för utsändning av digital rundradio (broadcasting). Se bilaga 4. För access till Internet pågår prov, vid proven används som returkanal anslutning via GSM. Stor täckning och mobilitet, dock nu Ännu finns inga kommersiella oklart hur tjänsten kommer att realiseras kommersiellt (hastig-het och prissättning). Något om tekniken 181 Accesstekniken kan användas på alla platser i . Kommersiell tjänst finns nu i och kapaciteten till användare är 200-400 kbit/s vid t.ex. webbtrafik och filöverföring. Högre kapacitet erhålls till an- vändaren vid överföring för direktuppspelning av ljud och video. An- vändaren måste ha parabolantenn och kort för satellitmottagning till PC. Som returkanal används nu telefon. Returkanal via telefon. Taxan är baserad . Utredningen behandlar framförallt den fysiska delen av infrastrukturen. Denna delas inledningsvis upp i fem olika nivåer, där utredningens in- tresse framförallt inriktas på de två nedersta, ledningsnivån och kanali- sationsnivån. Utredningsdirektiven talade om avancerad informations- och kom- munikationsteknisk infrastruktur, vilket i denna utredning tolkats som infrastruktur som möjliggör höghastighets- eller bredbandskommuni- kation. Bredbandskapacitet har definierats som överföringskapacitet på minst /s i båda riktningarna. De flesta av de accessformer som värderats i kapitlet når i praktiken inte upp till gränsen för bredbands- kommunikation som är satt till /s. Ett flertal av de värderade ac- cessformerna är under utveckling. En allmän bild är att det ännu inte är självklart vilken eller vilka accessmetoder som kommer att dominera . Som framgått ovan har alla nu vanliga metoder nackdelar. 8 Regelsystem och myndigheter114 Genom grönbok avseende utvecklingen av den gemensamma marknaden för telekommunikationstjänster och utrustning föreslog kommissionen en introduktion av ytterligare konkurrens inom telemark- naden i kombination med en högre grad av harmonisering. En full libe- ralisering av EU:s marknader inom detta område genomfördes i de flesta medlemsländer fram till . För närmare beskrivning och definitioner av grundläggande begrepp hänvisas till Bilaga 9. När det gäller telekommunikation är de viktigaste bestämmelserna följande: -Exklusiva och speciella rättigheter skall avskaffas. -Statens roll som ägare skall separeras från rollen som regleringsmyn- dighet. -Tillstånd att erbjuda infrastruktur på telemarknaden skall vara öppna och icke-diskriminerande. En dominerande aktör är ålagd att uppfylla vissa villkor. -Samtrafikskyldighet gäller för operatörer som tillhandahåller allmänt tillgängliga telenät. -Den dominerande operatören skall erbjuda vissa förutbestämda bastjänster, de s.k. samhällsomfattande tjänsterna eller USO (Univer- sal Service Obligations). Ifråga om markbundna TV-nät är lagstiftning om audiovisuella frågor huvudsakligen medlemsstaternas ansvar. Vad gäller kabel-TV-nät initi- 114Observera att artiklarna i i detta betänkande har numrerats enligt vad som gällde före . 115I kan liberaliseringsarbetet sägas ha utförts , då ombildades till . trädde den senaste större ändringen av telelagen med avseende på liberaliseringen i kraft. 184 Regelsystem och myndigheter erades en liberalisering av marknaden genom ett direktiv . Frågan om kanalisation, dvs. tomma rör, osv., med plats för ledningar och antenner har redan behandlats i kapitel 4, och tas därför inte upp här. kan vidare påverka utbyggnaden av infrastruktur och tjänsteutbudet även på annat sätt. Det sker bl.a. genom den Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), en av EU:s fyra strukturfonder. Finansieringen från EU skall kompletteras med offentliga medel från medlemslandet, i med minst lika mycket som EU-medlen. An- vändningen116 av strukturfondens medel i de nordeuropeiska staterna har varit ringa vid byggandet av infrastruktur för telekommunikation. För del har beviljats EU-bidrag från och andra EU-program på totalt 110,5 miljoner kronor117. Syftet har vanligen varit att försöka jämställa landsbygdskommunerna med storstadsområdena vad gäller IT-infrastrukturen. Kommissionen har också stött utbyggnaden av transeuropeiska nät118, som anses vara en prioriterad fråga och en de viktigaste åtgärderna för att främja tillväxten, konkurrenskraften och sysselsättningen119. För att få igång olika projekt inom området lämnas visst bidrag från kommis- sionen, det kan röra sig om förstudier och kostnader för att få ett projekt operativt. Även här bidrar kommissionen endast med en del av totalkost- naden. 117Fördelade på nio projekt i , , , , , , sydostlänen, länen kring samt kommun. 118Romfördraget, Artikel 129 b–d 119Yttrande från regionkommittén om Förslag till rådets förordning om ändring förordning (EG) nr 2236/95, 1999/C93/05 Regelsystem och myndigheter 185 ONP-, tjänste- och leased-linedirektiven120 Ramdirektivet om att upprättande av inre marknad för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät 90/387/EEG (ONP-direktivet)121 syftar till att främja en gemensam marknad för teletjänster genom ett snabbt infö- rande av harmoniserade principer och betingelser för att tillhandahålla öppna nät. Förutsättningarna för att tillhandahålla öppna nät måste överensstämma med vissa principer och får inte förhindra tillgång till nät och tjänster annat än av hänsyn till allmänintressen, vilka betecknas som väsentliga krav. Avsikten är att skapa ett sammanhängande telesystem inom gemenskapen, där alla kan få tillgång till infrastrukturen på lika villkor oavsett vem som äger och upplåter denna. Genom tjänstedirektivet 90/388/EEG (KOM)122 ålades medlemssta- terna att, med vissa speciella undantag, upphäva alla exklusiva eller spe- ciella rättigheter för tillhandahållande av andra teletjänster än telefoni och vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla teletjänstföretag har rätt att tillhandahålla sådana teletjänster. Den liberalisering som ge- nomfördes inom EG till följd av grönboken blev emellertid inledningsvis relativt inskränkt. Den omfattade i princip endast datakommunika- tionstjänster och i viss utsträckning tillhandahållande av hyrda förbindel- ser. I tjänstedirektivet var sålunda ursprungligen undantagna rätten att tillhandahålla infrastruktur (nätkapacitet) och rätten att tillhandahålla telefonitjänst mellan fasta nätanslutningspunkter. Skälet till att såväl nät som telefonitjänster undantogs från liberaliseringen var att det ansågs vara angeläget för staten att tillgodose medborgarnas behov av detta. Efterhand som synsättet övergavs, liberaliserades även andra marknader än tillhandahållande av datakommunikationstjänster. Eftersom monopol på nät och telefoni alltjämt tilläts, blev det angeläget att tillgodose behovet av tillgång till nät på icke-diskriminerande villkor. Tillgång till och användning av förhyrda förbindelser får enligt lea- sed-line-direktivet123 endast begränsas vid tillämpning av väsentliga krav enligt direktivet och för att skydda exklusiva eller speciella rättigheter. Begränsningar skall vara objektivt motiverade, följa proportiona- litetsprincipen och inte vara alltför omfattande i förhållande till avsett ändamål. Det fastslås vara nödvändigt att medlemsstaterna säkerställer 120Observera att EU-direktiven i detta betänkande har numrerats enligt vad som gällde före . 121Rådets direktiv /387/EEG, om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (ONP- 12290/388/EEG 12394/44/EG 186 Regelsystem och myndigheter ett harmoniserat utbud av förhyrda förbindelser med definierade nätan- slutningspunkter (harmoniserat minimiutbud). Taxor för förhyrda för- bindelser skall vara grundade på objektiva kriterier och följa principen om kostnadsorientering. Medlemsstaterna skall enligt taltelefonidirektivet124 säkerställa att varje rimlig begäran om anslutning till det fasta, allmänt tillgängliga telefon- nätet via fast anslutning och tillgång till fasta allmänt tillgängliga tele- fonitjänster tillmötesgås av åtminstone en operatör. Vidare skall den till- handahållna anslutningen göra det möjligt att ringa och ta emot samtal med tal-, telefax- eller datakommunikation. Dessa krav på medlemssta- terna kallas USO, Obligation, ung. krav på samhälls- omfattande tjänster. Det fast allmänt tillgängliga telefonnätet definieras i bilaga I till samtrafikdirektivet. Där anges bl.a. att det stöder dataöverfö- ring inom talbandet via modem med en hastighet av lägst 2400 bit/s. En slutsats av hur USO är utformat i taltelefoni- respektive leased- lines-direktivet är att det är upp till varje land att själv definiera vad som skall innefattas i USO-begreppet men det får inte innebära ett krav på bidrag från andra operatörer och liknande. EU har inte funnit det nödvändigt att för sin del utvidga definitionen av USO. I övrigt finns det inget direktiv som tydliggör hur en regional utbyggnad av infrastruktur skall ske och vilken typ av infrastruktur som bör finnas vare sig inom telemarknaden (inklusive dataöverföring) eller TV. Det bör dock anmär- kas att bilagan till ONP-direktivet om ONP-standarder fortlöpande om- arbetas. EU undersöker f.n. konsekvenserna av den s.k. konvergensen mellan telekommunikation, medie- och informationsteknik. Inom EU är den grundläggande synen att tele- och datakommunikation är en marknad och att marknadens krafter i konkurrens bör få verka så fritt som möjligt. Reglerna grundas på konkurrensregler i Romfördra- get125. Om staten eller kommunerna agerar på telemarknaden måste det givetvis ske inom de ramar som EU-reglerna sätter upp. Relevanta re- gelverk är bl.a.: 12498/10/EG 125Romfördraget, kapitel 1, artikel 90. Regelsystem och myndigheter 187 –Artikel 90.1 i lyder: Medlemsstaterna skall beträffande offentliga företag och företag som de beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter inte vidta och inte heller bibehålla någon åtgärd som strider mot reglerna i detta fördrag, i synnerhet reglerna i artiklarna 6 samt 85–94. Enligt artikel 2.1 i full-konkurrensdirektivet 96/19/EG gäller att med- lemsstaterna skall upphäva alla åtgärder som beviljar exklusiva eller speciella rättigheter att tillhandahålla teletjänster, inklusive upprättande och tillhandahållande av de telenät som krävs för dessa tjänster. -Artikel 2.2 första stycket i full-konkurrensdirektivet lyder: Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla företag har rätt att tillhandahålla de teletjänster som avses i punkt 1 eller upprätta eller tillhandahålla de telenät som avses i punkt 1. Artiklarna 92–94 i innehåller regler angående statligt stöd. I artikel 92 anges som huvudregel att är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida kon- kurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, är oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. I artikeln anges också vilka stödformer som är förenliga med den gemen- samma marknaden. Godtagbara är såvitt här är av intresse stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, under förutsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ursprung. Därutöver kan som förenligt med den gemensamma marknaden anses bl.a. stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en om- fattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen skall enligt artikel 93 i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram. Kommissionen kan besluta att en medlemsstat skall upphöra med ett stödprogram. 188 Regelsystem och myndigheter Det som anses vara flaskhalsen och det stora problemet för den fortsatta avregleringen och den fortsatta utvecklingen är accessnätet och till- gången till det. Det är de gamla monopolföretagen som äger och dispo- nerar tillgången till accessnätet. Andra operatörer kan få tillgång till det men får då betala. Eftersom utvecklingen går mot tjänster som kräver allt högre kapacitet blir det allt dyrare för andra operatörer och konkur- rensen på tjänster som kräver högre kapacitet avstannar. Frågan om en friare tillgång till accessnätet på det sätt att andra operatörer kan hyra den råa kopparkabeln (se Bilaga 8) och använda egen utrustning vid sidan av ägarens stationer, s.k. local loop unbundling (LLUB), diskute- ras därför och har utretts av kommissionen och av olika medlemsländer. Detta är den största frågan inom detta område även om viss diskussion om trådlös access också pågår. Vid utredningens besök hos kommissionens GD XIII (telekommuni- kationsfrågor) i , framkom att inställningen till LLUB är mycket positiv eftersom man anser att efterfrågan kan drivas på genom den ökade konkurrens som kan uppstå mellan olika operatörer. Därmed kan ekonomiskt incitament för utbyggnad av ökad kapacitet i näten uppstå. Det är dock upp till varje medlemsland att själv bestämma huruvida LLUB skall införas eller inte. Medlemsländerna kan också, menar vissa, välja mellan att införa LLUB med eller utan kostnadsbaserade priser. Medlemsländerna har kommit olika långt med denna fråga. , och har infört LLUB och där hyrs kopparledningen ut till kostnadsbaserade priser. I infördes LLUB men där är priset en förhandlingsfråga. Effekten i form av ökad konkurrens i accessnätet har uteblivit, vilket kan bero på priset126. I , Ne- derländerna och diskuteras frågan, liksom i . PTS har kommit fram till att nuvarande telelag inte omfattar skyldig- het för att tillhandahålla rå kopparledning men PTS utreder om telelagen bör ändras i detta avseende. Utanför EU har bl.a. och infört LLUB med kostnadsbaserade priser. har en tids- begränsning för att hyra den oförädlade ledningen i städerna. I har ett förslag lagts fram om att införa LLUB127. Även har behandlat frågan men avstått från att införa LLUB i form av att den 126OVUM, intervju samt TAC , intervju . 127OVUM, Unbundling the local loop, a regulatory and market assessment, samt OH-material, . Regelsystem och myndigheter 189 råa kopparledningen hyrs ut och vill i stället vidareutveckla s.k. fast access som anses omfattas av reglerna om förhyrda förbindelser128. Inom EU pågår en översyn av regelverket för tele- kommunikationer som skall identifiera huvudprinciperna för nästa fas i utvecklingen av regelverket för . Inför översynen sades att den snabba marknads- och tekniska utvecklingen gör att regel- verket måste kunna stimulera teknisk utveckling genom att resterande hinder för konkurrens tas bort, göra osäkra områden klarare och skapa rätt incitament för investeringar och tillväxt. Marknadens aktörer behö- ver förutsebara regler med en uppsättning av basregler istället för detal- jerade bestämmelser. Så långt möjligt skall översynen vara tekniskt neu- tral men med beaktande av vissa marknadstrender som konvergens inom olika tekniker, globalisering av tjänster, digitalisering, bredbandstjänster, stor tillväxt av datatrafik över Internet jämfört med den traditionella tele- fonin samt integrering av fasta och mobila tjäns-ter129. Från utredningens besök på kommissionen i Bryssel130 kan sammanfatt- ningsvis sägas att statlig intervention inte anses önskvärd eftersom marknadskrafterna förväntas åstadkomma utbyggnad av den infrastruk- tur som behövs. Om marknaden inte fungerar fullt ut t.ex. i glesare be- byggelse så kan dock staten ingripa. Åtgärder som i så fall kan tänkas vidtas skall vara konkurrensneutrala. Eventuella subventioner bör läm- nas till slutanvändare som sedan skall kunna vända sig till vilken opera- tör som helst. Öppen upphandling kan också ske men generellt sett är subventioner till slutanvändare att föredra. Statligt ägande är ett bekymmer eftersom marknadens aktörer störs och nyetableringar kan trängas ut. Det är också en konflikt mellan rollen som ägare och reglerare. Ett sätt att lösa detta är genom upphandling och för att inte hindra den framtida handlingsfriheten kan tidsbegränsade licenser utfärdas. 128Stortingsmelding nr 24, 1998–99, Om enkelte regulatoriske sporsmål i telesektoren, s 20f. 1291999 Review of the Telecommunications Regulatory Framework. 130Intervjuer, GD XIII, GD IV, GD XVI. 190 Regelsystem och myndigheter 8.2 Något om det svenska regelsystemet Tre olika marknader berörs: -Datamarknaden som, utifrån närings- och konsumentpolitiska inci- tament, styrs av den marknadsrättsliga lagstiftningen. Det gäller dock inte datatransmission som utgör televerksamhet och i viss utsträck- ning styrs av bestämmelser om prissättning och kontroll. -Telemarknaden som liberaliserats och omregleras med syfte att få till stånd en konkurrens och uppfyllande av telepolitiska målsättningar i övrigt. -Radio- och TV-marknaden som styrs av demokratiska och kultur- politiska målsättningar varvid staten påtagit sig ett särskilt public serviceansvar på radio- och TV-områdena. () är central statlig myndighet med sektors- ansvar för marknaden för televerksamhet och IT-frågor. PTS skall utöva tillsyn avseende efterlevnaden av telelagen, lagen om radiokommunika- tion samt teleterminallagen och påverkar därmed förhållandena inom alla de tre ovannämnda marknaderna. I detta sammanhang är det dock de två första som är av särskilt intresse. Tillhandahållandet av traditionella teletjänster, såsom fast telefoni, mobila teletjänster (även andra än telefoni) och andra tjänster som krä- ver tilldelning av resurser ur nummerplan för telefoni är i högre grad reglerat än tillhandahållande av andra teletjänster. Även tillhandahål- lande av nätkapacitet är – oavsett vad denna används till – relativt de- taljerat reglerat. Detsamma gäller däremot inte rena datakommunika- tionstjänster. Den som tillhandahåller endast datakommunikationstjäns- ter på egen eller hyrd nätkapacitet behöver sålunda t.ex. inget tillstånd och är inte anmälningsskyldig enligt telelagen. Däremot gäller exempel- vis regler om tillsyn, samtrafik, kvalitet, funktionalitet, integritet och tystnadsplikt i telelagen. En viktig bestämmelse i telelagen är skyldighe- ten att bedriva samtrafik. Sådana avtal som handlar om sammankopp- ling av fasta telenät kan framtvingas av PTS på begäran av en operatör. Om det är fråga om mobila teletjänster eller om annan teletjänst för vilka nummerresurser ur nummerplanen för telefoni behövs, gäller te- lelagens bestämmelser för sådan verksamhet fullt ut oavsett vilka tjäns- terna är. Detsamma gäller som ovan sagts telelagens bestämmelser om tillhandahållande av nätkapacitet. Härtill kommer regler i lagen om ra- diokommunikation och – för utrustningens del – teleterminallagen. Regelsystem och myndigheter 191 sett samtliga bestämmelser på området har EG-rättslig bakgrund. Det kan tilläggas att varken tillståndsskyldigheten eller anmälningsplikten innebär någon begränsning av antalet operatörer. Endast i tillståndsfallet företas någon förhandskontroll av den tilltänkta verksamheten. Kontrollen är mer ingående endast om ansökan avser mobila teletjänster när begränsat frekvensutrymme tas i anspråk. Allt det sagda gäller oav- sett vilken teknik som tillämpas i näten, traditionell teleteknik (PSTN), PLMN, ISDN, xDSL-, X21-, ATM- eller FRAME RELAY-nät. Skälet att tills vidare lämna data- och kommunikationstjänster utanför till- ståndsregleringen framgår i exempelvis prop. 1996/97:61 (s. 38): Frågan är om datatjänster som tillhandahålls separat, t.ex. elek- tronisk post och andra Internettjänster, är av sådan betydelse att de bör regleras med tillståndsplikt generellt i stället för som , endast när de erbjuds tillsammans med telefonitjänsten såsom en del av denna.