sou · GNB334d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare infördes – vilket var en nyhet jämfört med tidigare – en möjlighet till dispens från detta krav. över åren har lagstiftning och praxis avseende naturalisations- villkoren genomgått vissa förändringar. Således har t.ex. kravet på att 56 Den nuvarande ordningen sökanden skall kunna försörja sig tagits bort. Vidare har hemvistkravet sänkts etappvis och slopades det obligatoriska intyget avseende kunskaper i svenska språket (för en närmare redovisning av vad som tidigare gällde i fråga om språkkunskaper hänvisas till avsnitt 17.3). De villkor som uppställs för naturalisation är hänförliga till tidpunkten för beslutet i medborgarskapsärendet. Det skall dock framhållas att det inte är någon absolut rättighet att genom naturalisation erhålla svenskt medborgarskap utan de beslutande myndigheterna har s.k. fri prövningsrätt. Detta följer för övrigt indirekt redan av paragrafens formulering "kan på ansökan tas upp till svensk medborgare". Härvidlag föreligger en viktig skillnad mot vad som gäller vid förvärv av svenskt medborgarskap efter anmälan; i dessa fall har anmälaren en absolut rätt att bli svensk medborgare under förutsättning att han eller hon uppfyller de i respektive paragraf angivna villkoren. 2.9.1Kravet på styrkt identitet Som angetts finns det från möjlighet att erhålla dispens från kravet på styrkt identitet. Huvudregeln är dock fortfarande att man skall kunna styrka sin identitet vid ansökan om svenskt medborgarskap. Kravet på styrkt identitet hänger samman med bl.a. att ett beslut om svenskt medborgarskap i princip inte kan betraktas som en nullitet (verkningslöst) även om det meddelats på grundval av falska uppgifter om identiteten. Det är vidare så att 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen omöjliggör återkallelse av ett beslut om svenskt medborgarskap även om det har tillkommit under sådana omständig- heter. I det följande lämnas en sammanfattande redovisning av hur kravet på styrkt identitet tillämpas i praktiken. För en mer ingående redovisning hänvisas till kommitténs delbetänkande Medborgarskap och identitet (SOU 1997:162). Vid en ansökan om naturalisation ankommer det på sökanden att styrka de uppgifter som lämnas i identitetshänseende. Sökanden skall styrka namn, ålder och normalt även vilket medborgarskap han eller hon har. Det kan emellertid ibland vara svårt att fastställa medborgarskap på grund av omständigheter som sökanden inte råder över, t.ex. oklara hemlandsbestämmelser om medborgarskap. Detta utgör då, under förutsättning att identiteten i övrigt är fastställd, inte något hinder för naturalisation. Den nuvarande ordningen 57 Det skall vid naturalisationstillfället inte råda någon tvekan beträffande sökandens identitet. Utgångspunkten vid den prövning som görs är att sökanden – för att anses ha styrkt sin identitet på ett godtag- bart sätt – skall kunna förete ett hemlandspass i original alternativt en fotoförsedd identitetshandling i original utfärdad av behörig myndighet i hemlandet, allt under förutsättning att handlingens äkthet inte sätts i fråga. Det råder fri bevisvärdering och som riktmärke gäller att handlingarna skall vara tillförlitliga och utfärdade på ett ur identitets- synpunkt tillfredsställande sätt. Av detta följer bl.a. att en handling inte får vara av alltför enkel beskaffenhet. En följd av den fria bevisvärderingen är också att det – om än i undantagsfall – förekommer att en person anses ha styrkt sin identitet trots att han eller hon inte kunnat visa upp någon handling som i sig är tillräcklig för att uppfylla beviskravet. För att detta skall kunna bli aktuellt krävs regelmässigt att det i ärendet, utöver den eller de handlingar som åberopas, föreligger ytterligare omständigheter som ger ett starkt och otvetydigt stöd för den av sökanden uppgivna identiteten. Den införda dispensmöjligheten innebär att en person – som inte kan styrka sin identitet – likväl kan beviljas svenskt medborgarskap om han eller hon gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Sökanden skall vara trovärdig beträffande både uppgifterna om identiteten och anledningen till att identiteten inte kan styrkas. I fråga om sannolikhetsbedömningen anförde Socialförsäkrings- utskottet i betänkandet Medborgarskap och identitet (1998/99:SfU3 s. 9) att en omständighet som bör väga tungt är om sökanden vidhållit samma uppgifter om sin identitet under hela vistelsen i . Talar i ett sådant fall inga omständigheter emot den uppgivna identiteten, bör det inte uppställas krav på att uppgifterna stöds av annan skriftlig utredning. I de fall då en sökande har ändrat sina identitetsuppgifter har det, alltjämt enligt utskottet, betydelse om ändringen skett efter på- pekande av någon myndighet eller om de nya uppgifterna lämnats på eget initiativ. Har sökanden själv del i att identiteten inte kan styrkas kan detta komma att utgöra ett försvårande moment i den trovärdighets- bedömning som skall göras vid dispensprövningen. Att möjligheten till dispens är förenad med ett krav på förlängd hemvisttid – – har sin grund i bl.a. att det anses medföra större möjligheter att bedöma trovärdigheten av de uppgifter sökanden lämnar samt även utgör ett incitament för honom eller henne att få fram erforderliga handlingar. 58 Den nuvarande ordningen Ett av villkoren för självständig naturalisation är att sökanden fyllt . Dispens från åldersvillkoret kan ges i bl.a. följande fall. Ett utländskt barn som adopterats av svensk medborgare beviljas normalt dispens från åldersvillkoret under förutsättning att adoptionen är gällande i . Dessa dispenser har dock minskat i omfattning efter införandet av 1 a § MedbL som innebär att barn som adopteras av svensk medborgare numera i de flesta fall automatiskt blir svensk medborgare genom adoptionen. Det förekommer vidare att dispens meddelas då någon av barnets biologiska föräldrar är svensk medborgare och – antingen ensam eller gemensamt med den andre föräldern – har vårdnaden om barnet. Det handlar främst om när någon av föräldrarna förvärvat svenskt medborgarskap efter barnets födelse utan att barnet blivit svensk medborgare. I undantagsfall har dispens från åldersvillkoret meddelats även om inte någon av barnets rättsliga vårdnadshavare är svensk medborgare. Sådana dispenser har normalt avsett barn som varit medborgare i annat nordiskt land och som vistats i som fosterbarn hos svenska föräldrar. I enlighet med första stycket, tredje punkten, kan en utlänning naturaliseras om han eller hon – eller i fråga om med- borgare i annat nordiskt land – har hemvist här i landet. Hemvistbegreppets innebörd vid tillämpning av MedbL har redovisats under avsnitt 2.6. Som angetts där är det grundläggande skälet till krav på viss hemvisttid är att en person bör ha kunskaper om och vara integrerad i det svenska samhället för att få svenskt medborgarskap. I naturalisationsärenden, där det sker en diskretionär lämplighetsprövning, har kravet vidare betydelse för möjligheten att bedöma en utlännings lämplighet att bli svensk medborgare. Kravet hemvist vid naturalisation av utomnordisk medborgare har gällt då det genomfördes en sänkning från sju till (prop. 1975/76:136, SFS 1976:469). Det avgörande skälet för sänkningen var att förutsättningarna för Den nuvarande ordningen 59 utlänningarnas möjligheter att växa in i svenska förhållanden hade ändrats. En rad åtgärder för att förbättra invandrarnas förutsättningar för integration hade således genomförts under de närmast förflutna åren, bl.a. lagenlig möjlighet till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning. Invandrarna ansågs genom bl.a. dessa åtgärder ha fått möjlighet att snabbare än förr inlemmas i det svenska samhället och det kunde enligt propositionen därför sättas i fråga om den i lagen föreskrivna kvalifikationstiden fortfarande var motiverad. I propositionen underströks också att kravet på hemvisttidens längd i princip inte borde sättas högre än vad som behövdes för att utlänningar i allmänhet skulle hinna inlemmas i det svenska samhället. Under /95 hade att ta ställning till tre motioner rörande hemvistkravet vid naturalisation. I motion 1994/95:Sf20 av m.fl. (m) anfördes således att tiden för erhållande av svenskt medborgarskap borde utsträckas från till . I motion 1994/95:Sf630, yrkande 8, av m.fl. (mp) och i motion 1994/95:Sf636, yrkande 16, av m.fl. (mp) begärdes däremot tillkännagivanden om att alla flyktingar borde kunna erhålla svenskt medborgarskap i . behandlade motionerna i betänkandet Ändringar i utlänningslagen (1994/95:SfU16). Utskottet konstaterade därvid att motioner beträffande en sänkning av det lagstadgade hemvistkravet tidigare hade avslagits av . Utskottet hänvisade till sitt tidigare betänkande 1991/92:SfU4 i vilket man uttalat att kravet på hemvisttidens längd inte bör sättas högre än vad som erfarenhetsmässigt behövs för att utlänningar i allmänhet skall hinna inlemmas i det svenska samhället. Utskottets bedömning 1991/92 blev dock – med beaktande även av möjligheterna att erhålla dispens från hemvistkravet – att en sänkning av hemvisttiden till inte borde ske. I det nu aktuella betänkandet, 1994/95:SfU16, fann utskottet inte anledning att frångå sin tidigare uppfattning. Vidare förklarade man sig dela den uppfattning som regeringen gett uttryck för i prop. 1994/95:179 om ändringar i utlänningslagen, nämligen att inte heller någon förlängning av kvalifikationstiden för medborgarskap borde genomföras . 2.9.3.2Tidpunkter från vilka hemvisttiden beräknas Utgångspunkten för hemvisttidens beräknande beror på förhållandena i det enskilda fallet. Har utlänningen redan vid inresan i haft uppehållstillstånd för bosättning, räknas hemvisttiden från inresedagen. 60 Den nuvarande ordningen Även beträffande medborgare i våra nordiska grannländer, vilka inte behöver uppehållstillstånd för att vistas här, tillämpas denna ordning. I de fall då en utlänning vid ankomsten till inte haft uppehållstillstånd för bosättning räknas hemvisttiden i stället från tidpunkten för utlänningens ansökan om sådant, självfallet dock under den givna förutsättningen att ansökningen senare bifalls. Beträffande utlänningar som för att beviljas uppehållstillstånd åberopar anknytning genom äktenskap eller samboförhållande tilläm- pas s.k. uppskjuten invandrarstatus. Detta innebär att personen beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd för att anknytningen skall prövas. En person tillhörande denna kategori får dock, om han eller hon senare beviljas permanent uppehållstillstånd, vid beräkningen av hemvisttid tillgodoräkna sig även den tid han eller hon vistats i med tidsbegränsade uppehållstillstånd. I övrigt anses i princip den som uppehåller sig i med tids- begränsade uppehållstillstånd vara här tillfälligt. Med andra ord får ändamålet med vistelsen anses vara ett annat än att för framtiden bosätta sig i och en person som vistas här med tidsbegränsat uppehållstillstånd är därför inte accepterad som invandrare här. Han eller hon förväntas normalt inte heller verka för sin integrering i det svenska samhället på samma sätt som en invandrare som är permanent bosatt här. Det sagda får sammantaget till följd att personer som vistas i med stöd av tidsbegränsade uppehållstillstånd inte anses ha hemvist i och att den vistelsetid som hänför sig till sådana uppehållstillstånd normalt inte kan tillgodoräknas som hemvisttid. Om en person under pågående korttidstillstånd byter vistelsestatus till permanent uppehållstillstånd får han eller hon i princip räkna hemvisttid från tidpunkten för ansökan om uppehållstillstånd för bosättning. Har utlänningen före statusbytet haft många tidsbegränsade uppehållstillstånd kan utlänningen dock – under förutsättning att han eller hon inte varit här i egenskap av gäststuderande – dispensvägen få tillgodoräkna sig viss del av tiden. Av betydelse i ett sådant fall är om det av de bakomliggande förhållandena framgår att syftet varit att varaktigt vistas i . avgjorde ett ärende, UN 95/12382, avseende tillämpningen av hemvist- villkoret i 6 § MedbL för en person som beviljats uppehållstillstånd med stöd av . Beslutet innebär att ett uppehållstillstånd grundat på EES-reglerna i princip inte kan ligga till grund för beräk- ningen av hemvisttid i ett naturalisationsärende. Uppehållstillstånd enligt skall i dessa sammanhang i stället likställas med uppehållstillstånd för tillfällig vistelse, t.ex. besök, studier eller tidsbegränsade arbeten. Principen bör enligt dock SOU 1999:34 Den nuvarande ordningen 61 inte upprätthållas undantagslöst. Avsteg bör göras då en utlänning som ansökt om permanent uppehållstillstånd beviljats uppehållstillstånd enligt EES-reglerna trots att förutsättningarna för erhållande av permanent uppehållstillstånd i och för sig varit uppfyllda. I dessa fall bör utlänningen enligt få räkna hemvisttid från tidpunkten för ansökan. Huvudregeln är att sökanden i ett naturalisationsärende endast får tillgodoräkna sig den tid han eller hon vistats här med styrkt identitet. Om den vid ankomsten angivna identiteten sedermera styrks, räknas emellertid hemvisttiden från det sökanden ansökte om tillstånd att bosätta sig i . Det förekommer ibland att en utlänning under vistelsen i lämnar nya uppgifter om sin identitet. I dessa fall får utlänningen i medborgarskapsärendet normalt räkna hemvisttid först från den dag den nya identiteten kan anses ha styrkts. Har sökanden fått främlingspass eller resedokument utfärdat i den nya identiteten – utan att denna då varit styrkt – räknas dock som regel, under förutsättning att den nya identiteten senare styrks, hemvisttiden redan från tidpunkten för anmälan av den nya identiteten till . En förutsättning för att oriktiga uppgifter om identiteten skall komma sökanden till nackdel vid beräkning av hemvisttid är vidare att han eller hon medvetet lämnat de oriktiga uppgifterna. Har sökanden handlat i god tro, vilket i några ärenden ansetts vara fallet, kan bedömningen bli en annan. Så har t.ex. skett när sökanden vid ankomsten till fått sin födelsetid felaktigt antecknat på grund av misstag vid tolkningen. Det finns i praxis även exempel på personer som omedvetet lämnat oriktiga uppgifter på grund av att deras föräldrar i samband med födelseregistreringen i hemlandet lämnat oriktiga uppgifter om födelsedatum. I bosatta utlänningar som utvisats ur landet av domstol på grund av brott får i princip inte tillgodoräkna sig vistelsetid i riket förrän utvisningsbeslutet har upphävts av regeringen eller annars förfallit. Från det sagda gäller dock två undantag. Det första avser personer som har fått anstånd med verkställigheten av ett utvisningsbeslut. En sådan person får visserligen inte tillgodoräkna sig anståndstiden som hemvisttid, dock medges viss dispens från hemvistvillkoret. I praxis innebär detta att en person som fått anstånd med verkställigheten, och som dessutom har lång tidigare vistelse här, kan tas upp till svensk medborgare gått från det att beslutet om utvisning upphävdes. Det andra undantaget innebär att den, som har fått tillstånd att utan hinder av utvisningsbeslutet vistas i riket, får räkna hemvist i riket för första tillståndet. 62 Den nuvarande ordningen Utvisningsbeslutet måste dock ha upphävts före beslutet om naturalisation. 2.9.3.3Avbrott i hemvistet och beräkning av vistelsetid i sådana fall Hemvistkravet i 6 § MedbL avser en i princip oavbruten hemvisttid före naturalisationstidpunkten. I enlighet med rådande praxis fordras det som regel att utlänningen vistats i utan andra avbrott än tillfälliga och kortvariga utlandsvistelser. Har emellertid utlands- vistelsen varit av viss art eller haft ett särskilt syfte är man i praxis mer benägen att medge undantag från hemvistvillkoret. Hemvist i avbryts antingen genom att man tar hemvist i utlandet utan att ha kvar det svenska hemvistet eller genom att man ger upp det svenska hemvistet utan att ta hemvist i något annat land. Vid prövningen av om ett hemvist avbrutits är – i likhet med vad som gäller vid bedömningen av om ett hemvist faktiskt föreligger – personens avsikt av avgörande betydelse. Om t.ex. en person, som rest ut från , skaffar fast bostad eller ingår ett varaktigt anställningsavtal i utlandet får han eller hon normalt anses ha tagit hemvist där. Likaså får hemvistet i princip anses avbrutet för den som utreser från och i samband därmed till folkbokföringen anmäler utflyttning från landet; detta får anses gälla även om det senare visar sig att han eller hon återkommer hit . Sedvanliga semesterresor, kortare släktbesök och andra liknande besök i utlandet bryter däremot inte hemvistet. De påverkar inte heller beräkningen av hemvisttiden. kan det inträffa att en utlandsvistelse blir längre än planerad på grund av omständigheter som den enskilde inte råder över, t.ex. med anledning av sjukdom eller vägrat utresetillstånd. I ett sådant fall anses i princip den ofrivilliga förlängningen av utlandsvistelsen medföra att hemvistet i är brutet och vistelsen utomlands får därför inte tillgodoräknas vid beräkningen av hemvisttid i . Har emellertid det ursprungliga syftet med utlandsresan varit av icke hemvistbrytande karaktär – exempelvis semesterresa eller släktbesök – kan den som råkat ut för den ofrivilliga förlängningen vid beräkningen av hemvisttid dispensvägen även få medta all den vistelsetid i som är hänförlig till tiden före utlandsresan. Även i andra fall då hemvistet avbryts på grund av en utlands- vistelse ges som regel dispens vid beräkningen av hemvisttid om det av omständigheterna framgår att sökanden haft för avsikt att återvända till . I en del sådana fall får sökanden som regel tillgodoräkna sig Den nuvarande ordningen 63 hela den tidigare vistelsetiden som kvalifikationstid, något som gäller t.ex. a)den som vistats i sitt hemland endast för att fullgöra värnplikt, b)den som för vidareutbildning inom sitt yrke varit hänvisad till utbildning utomlands, c)den som haft studiegång i utlandet och behållit sin anknytning till i form av t.ex. bostad eller familj, eller d)den som vistats i hemlandet i privata angelägenheter såsom för vård av sjuk anhörig eller dylikt. I andra fall än de nu nämnda – och särskilt när utlandsvistelsen har uppgått till – kan sökanden få tillgodoräkna sig högst hälften av den tidigare vistelsetiden när han eller hon ansöker om svenskt medborgarskap. Därvid gäller också normalt att sökanden efter återkomsten skall ha haft hemvist i . Även den som emigrerat från , och sedan återvänt hit, kan i viss utsträckning få tillgodoräkna sig tidigare vistelsetid under förutsättning att han eller hon vistats mycket länge i och att avbrottet varit förhållandevis kort. 2.9.3.4Dispenssituationer vid tillämpning av hemvistvillkoret De villkor i fråga om hemvist som anges i 6 § MedbL är för personer som är medborgare i något av våra nordiska grannländer och för övriga. Medborgare i , , eller kan, med hänsyn till det redan låga kravet på hemvisttid, i princip inte beviljas dispens från det föreskrivna kravet. Beträffande övriga utländska medborgare gäller emellertid att kravet inte är absolut utan det finns möjlighet att i ett antal situationer erhålla svenskt medborgarskap än så. I det följande ges en översiktlig redovisning av den praxis som och tillämpar i fråga om utomnordiska med- borgare. 3villkorsfall (dvs. personer som i enlighet med 6 § fjärde stycket MedbL erhåller beslut om villkorad naturalisation). 64 Den nuvarande ordningen Kommentar: Praxisen i fråga om flyktingar och statslösa har sin grund i bl.a. att genom internationella överenskommelser åtagit sig att behandla dessa grupper särskilt förmånligt i medborgarskaps- hänseende. Skälet till att dispens ges i samband med s.k. villkorsbeslut är att det ofta tar för enskilda att erhålla befrielse från det utländska medborgarskapet. Den som är gift eller sambo med en svensk medborgare . Kommentar: Praxisen omfattar även homosexuella samboförhållanden. Vid äktenskap/samboförhållande med en naturaliserad svensk är det en grundförutsättning att den naturaliserade svensken har varit svensk medborgare under . Till det kommer att myndigheterna gör en materiell bedömning vilket i praktiken ofta leder till att det i dessa fall krävs något längre vistelsetid i . C) Tre–dispens En förutvarande svensk medborgare – som varit bosatt i intill vuxen ålder – kan återfå sitt svenska medborgarskap eller efter återkomsten till . Även en tidigare svensk medborgare som aldrig, eller endast som barn, haft sitt hemvist här kan erhålla dispens. I dessa fall krävs dock en något längre hemvisttid i , normalt . D) Hemvisttid i krävs över huvud taget ej 1)Ett barn kan normalt – om båda eller någon av föräldrarna är svensk medborgare och dessutom har del i vårdnaden om barnet – naturaliseras självständigt utan något krav på hemvisttid om barnet är . Har barnet inte hemvist i krävs dock i princip att det är bosatt utanför sin medborgarskapsstat. För barn mellan krävs som regel hemvist i . Motsvarande villkor gäller för adoptivbarn under förutsättning att adoptionen är gällande i (avser de situationer då adoptionen inte lett till automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap i enlighet med 1 a § MedbL). 2)En utlänning – som är gift eller sambo med en svensk medborgare och bor utomlands – kan dispenseras från hemvistkravet under förutsättning att äktenskapet har varat och att det i övrigt finns en stark anknytning till eller ett starkt behov av svenskt medborgarskap. Sökanden får inte heller vara bosatt i det land där han eller hon är medborgare. Den nuvarande ordningen 65 3)Fullständig dispens från hemvistvillkoret kan även bli aktuell för personer som, på grund av att de inte känt till innehållet i 8 § MedbL (jfr. avsnitt 2.12), låtit bli att före ålder ansöka om bibehållande av svenskt medborgarskap. I de fallen medges, under förutsättning att sökanden uppfyller övriga naturalisationsvillkor, normalt dispens från hemvistvillkoret om ansökan om naturalisation ges in efter preskriptionstidpunkten. 4)Slutligen har det i några fall också förekommit att utomlands bosatta personer återfått sina svenska medborgarskap efter det att de genom förvärv av utländskt medborgarskap förlorat sina svenska. Som regel har det i dessa fall handlat om personer som på grund av bristfällig information från svensk beskickning trott att förvärvet av det utländska medborgarskapet inte skulle medföra förlust av det svenska. E) Övriga hemvistdispenser 1) Dispens från hemvistkravet kan i varierande utsträckning ges till personer som a)arbetar på svenskt fartyg, b)arbetar vid svenskt företag utomlands, eller c)tjänstgör i den svenska biståndsverksamheten utomlands. 2Idrottare på internationell elitnivå har i några fall medgetts dispens från hemvistvillkoret i viss utsträckning. Storleken på dispensen har i dessa fall varierat. 3Det har i mycket sällsynta fall även förekommit att vetenskapsmän, forskare m.m. beviljats dispens från hemvistvillkoret. I första stycket, punkten 4, anges som villkor för naturalisation att sökanden fört och kan förväntas komma att föra en hederlig vandel. Frågorna om vandel har setts över relativt . I betänkandet Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. (SOU 1994:33) föreslogs dels att prövningen tydligare skulle inriktas på en bedömning av hur sökanden kunde komma att uppföra sig , dels att en skärpning skulle ske avseende de tider som skall ha förflutit innan en utlänning som begått brott kan tas upp till svensk medborgare (s.k. karenstider). Utredningens förslag ledde fram till att vandelsvillkoret fick sin nuvarande lydelse. 66 Den nuvarande ordningen I fråga om karenstider vid brott gäller från samma tidpunkt följande riktlinjer. Individuell prövning av karenstiden -Dagsböter 30- efter brottets begående -Dagsböter 60- efter brottets begående -Dagsböter 100- efter brottets begående -Fängelse 1 mån- efter brottets begående -Fängelse 4 mån- efter brottets begående -Fängelse 8 mån- efter brottets begående -Fängelse 1 år- efter brottets begående från det att den lagstadgade prövotiden om 2 år gått till ända, dvs.