sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är tveksamt om sambor enligt sambolagen kan träffa avtal om att endast visst samborättsgods skall ingå i bodelningen medan annan egendom som i och för sig är bodelningsbar skall hållas utanför. Kommitténs uppfattning är att sambor, liksom makar, skall kunna ingå sådana avtal. Sambor bör dessutom, på samma sätt som makar, i ett nytt avtal kunna återinföra den rätt till delning som de har avtalat bort. Kommittén föreslår att lagen förtydligas på denna punkt. Möjlighet att träffa föravtal För de sambor som är överens om att samboförhållandet har upphört utan att detta manifesteras på ett för utomstående synbart sätt finns ett behov av att kunna träffa föravtal. Kommittén föreslår att sambor inför ett förestående upphörande av samboförhållandet skall ha möjlighet att, liksom makar, avtala om den kommande bodelningen och annat som har samband med denna. Behovet av en tidsfrist för när begäran om bodelning senast skall framställas Varken sambolagen eller ÄktB innehåller någon tidsfrist för när ansökan om bodelning senast skall ske när båda parterna är i livet. Bodelning enligt sambolagen är emellertid inte obligatorisk i motsats till vad som gäller enligt ÄktB. För att öka förutsebarheten för samborna föreslår kommittén att en tidsfrist för när bodelning senast skall påkallas införs i sambolagen. Om inte bodelning påkallas inom går rätten till bodelning förlorad. För att undvika stötande resultat bör inte tidsfristen sättas för snävt. är det angeläget att begäran om bodelning framställs möjligt efter det att samboförhållandet upphört. Kommittén anser att en tidsfrist efter det att samboförhållandet upphörde är tillräckligt generös för att obilliga resultat skall kunna undvikas. Behovet av en redovisningsregel Om egendom som utgör samborättsgods säljs eller på annat sätt avhänds efter det att samboförhållandet upphört men innan bodel ning sker är det tveksamt om värdet av egendomen ingår i bodelningen. Kommittén föreslår att det i sambolagen anges att en bodelning skall ha sin utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag sambo för hållandet upp- hör. Härigenom kommer värdet av sambo rättsgodset som fanns att ingå i bodelningen oavsett om egendomen finns i behåll eller inte. För att säkerställa att sambo rättsgodset - eller värdet av sådan egendom - förvaltas på bästa sätt, före slår kommittén att sambo- lagen dessutom kompletteras med en bestämmelse om redovisningsplikt. Redovisningsplikten omfattar även sambornas gemensamma bostad som innehas av ena sambon med hyresrätt eller bostadsrätt och som kan bli föremål för övertagande enligt sambo lagen. Kommittén föreslår att sambolagen skall ge möjlighet för domstol att meddela interimistiska beslut om kvarsittningsrätt även beträffande bostad som ingår i bodelning. Vidare föreslår kommittén att interi- mistiska beslut enligt sambolagen skall kunna överklagas särskilt. Slutligen föreslår kommittén att frågor om övertagande av bostad och kvarsittningsrätt i bostad skall kunna prövas i mål mellan sambor om vårdnad om barn och barns boende. Kommittén anser att informationen om sambolagen måste förbättras. Innehållet i informationen skall vara tydligt och lättförståeligt och riktas till både sambor av motsatt och av samma kön. För att informa tionen om sambolagen skall nå så många som möjligt bör informationen framställas och spridas på många olika sätt. Riktade informations- insatser bör göras särskilt till sambor av samma kön men även till ungdomar och invandrare. Sambor av samma kön I lagen om homosexuella sambor anges vilka lagar och bestämmelser som tillämpas på sambor av motsatt kön och som även skall gälla för sambor av samma kön. Avsikten är att lagen skall innehålla en uttömmande uppräkning av de bestämmelser som skall tillämpas även på homosexuella samboförhållanden. Med utgångspunkten att likställdhet skall råda mellan hetero sexuella sambor och homosexuella sambor på samma sätt som mellan äkta makar och registrerade partner har kommittén bedömt om de rättsliga skill nader som föreligger mellan sambor i de båda grupperna är moti verade eller inte. Kommittén har härvid kunnat konstatera att de rätts liga skillnaderna mellan sambor av motsatt och av samma kön är långt fler än skillnaderna mellan äkta makar och partner. Det stora antal författningar och författningsrum som anges i lagen om homosexuella sambor medför att det är svårt att upprätthålla kravet på tydlighet och överskådlighet. Det finns dessutom en risk för att rätts- läget missuppfattas eftersom det inte i varje enskild lag eller bestämmelse anges vilka sambor författningen avser. Det har också visat sig att sambor av samma kön glömts bort i olika lagstiftningsarbeten som rört sam bor. Kommitténs bedömning är mot denna bakgrund att det finns behov av en ny reglering för att undanröja omotiverade rättsliga skillnader mellan sambor av samma och av motsatt kön. Endast i den mån de rätts liga skillnaderna mellan homosexuella och heterosexuella samboför hållanden motsvaras av de rättsliga skillnaderna mellan partnerskap och äktenskap kan de anses vara motiverade. Kommittén föreslår, som ovan nämnts, att alla samboförhållanden regleras i en och samma sambolag samt att sambolagens definition av begreppet sambor ändras. Vidare föreslår kommittén att det av varje författning eller författningsrum skall framgå vilka sambor som avses i författningen. Begreppet sambo skall i fortsättningen avse sambor av motsatt och av samma kön. I kommitténs uppdrag angående annan hushållsgemenskap har ingått att belysa vilka grupper av sammanboende som kan ha behov av ökad rättslig trygghet samt att klarlägga vilka dessa behov är. Kommittén har inventerat vilka skillnader det finns mellan rättsverkningarna vid samlevnad i äktenskap/registrerat partnerskap, samboförhållanden och i annan hushållsgemenskap beträffande några centrala rättsområden. Med hjälp av SCB har kommittén tagit fram uppgifter om hur många personer och hushåll det finns som är att hänföra till gruppen annan hushållsgemenskap. har SCB dessutom utfört en intervjuundersökning per telefon med drygt 500 personer som i tidigare undersökningar uppgett sig vara ensamstående med annan person i hushållet än barn . Av undersökningarna drar kommittén slutsatsen att de personer som bor tillsammans med annan än make/partner, sambo och/eller underåriga barn är en relativt begränsad grupp. Uppskattningsvis rör det sig om cirka 80 000 hushåll där vuxna barn (och däröver) och föräldrar bor tillsammans, knappt 20 000 hushåll där syskon utan föräldrar bor tillsammans och drygt 20 000 hushåll där övriga personer bor till sam- mans. I gruppen övriga återfinns bl.a. släktingar, arbetskamrater, studie- kamrater och inneboende. I flertalet fall är det fråga om provisoriska sammanboenden som framför allt har praktiska orsaker. De sam man- boenden som är tänkta att bestå och som också rent faktiskt består är ganska få. Det är framför allt sammanboenden mellan äldre sys kon samt mellan vuxna barn och föräldrar som är bestående. Den ekonomiska gemenskap som uppstår i dessa långvariga sammanboenden tycks dock sällan motsvara den sammanflätning av ekonomin som ofta uppstår mellan äkta makar/partner och sambor i och med uppbyggnaden av ett gemensamt hem. Flertalet intervjupersoner som tillfrågades om behovet av rättsligt skydd ställde sig avvisande härtill. Mot denna bakgrund har kommittén inte ansett att något behov före- ligger av en rättslig reglering av de inbördes förhållandena mellan per so- ner som bor tillsammans i en annan hushållsgemenskap. Kommittén har inte heller ansett att det finns skäl att införa någon särskild reglering för personer som bor tillsammans i annan hushållsgemenskap beträffande den sociala trygghetslagstiftningen. Särskilt om kretsen bostadsbidragsberättigade Vad gäller frågan om kretsen bostadsbidragsberättigade var bak grunden till kommitténs direktiv ett tillkännagivande från . Bostads- utskottet hade nämligen pekat på att makar och partner som lever till- sammans och sambor av motsatt kön skall ansöka om bostads bidrag gemensamt. Enligt utskottets mening borde denna krets bostadsbidrags- berättigade utvidgas till att omfatta personer som bor tillsammans, oavsett samlevnadsform (bet. 1995/96:BoU 11 s. 18). Utgångspunkten borde enligt utskottet vara att andra sammanboende i bostadsbidragshän- seende jämställs med samboende män och kvin nor enligt de regler som gäller enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag. Kommittén har tolkat direktiven - och utskottets uttalande - så att utvidgningen endast avser gemensam ansökan för ungdomar som bor tillsammans och för personer i hushåll där det finns barn; i båda fallen under förutsättning att det inte bor fler än två bidrags sökande personer i hushållet och att de bidragssökande är folkbokförda på samma adress. När tillkännagivande gjordes och när kom mit- téns direktiv skrevs saknade sambor av samma kön möjlighet att gemen- samt ansöka om bostadsbidrag. En sådan reglering trädde dock i kraft . Sålunda gäller numera att makar och part ner som lever tillsammans och sambor av samma eller motsatt kön skall ansöka om bostadsbidrag gemensamt. Enligt kommitténs uppfattning är ett grundläggande skäl till att makar/partner och sambor skall ansöka om bostadsbidrag gemensamt att det i dessa hushåll anses finnas en utbredd ekonomisk gemenskap. Kom- mitténs intervjuundersökning har visat att det för en stor del av de per so- ner som bor i samma bostad utan att vara makar/partner eller sambor är fråga om provisoriska boenden där de sammanboende inte har någon annan ekonomisk gemenskap än bostadskostnaden. Enligt kommitténs uppfattning är det inte rimligt att alla sammanboende -oberoende av vilken ekonomisk gemenskap som finns mellan dem - skall ansöka om bostadsbidrag gemensamt. Kommittén har även övervägt en ordning där sammanboende skulle ansöka gemensamt om bostadsbidrag endast om de har en mer vittgående hushållsgemenskap med ett ekonomiskt samarbete. En sådan ordning skulle dock innebära stora bevissvårigheter. Det underlag som kommittén tagit fram visar att en gemensam ansökan om bostadsbidrag för personer i annan hushållsgemenskap inte generellt kan sägas leda till vare sig ett högre eller lägre bidrag än en individuell ansökan enligt det nuvarande systemet. Det bör dock uppmärksammas att vissa personer som uppbär bostadsbidrag som ensamstående helt kan komma att förlora rätten härtill om de skulle tvingas ansöka gemensamt med annan i hushållet. I många fall skulle dessutom ensamstående föräldrar med barn få ett lägre bidrag vid en ansökan gemensamt med annan person i hushållet. De nu redovisade konsekvenserna talar enligt kommitténs uppfattning starkt mot att införa en ordning med gemensam ansökan om bostadsbidrag i annan hushållsgemenskap. Mot bakgrund av det anförda blir kommitténs slutsats att någon ytterligare utvidgning av kretsen sammanboende som skall ansöka om bostadsbidrag gemensamt inte skall ske. Kommittén avstår därför från att lägga fram något förslag härom. The terms of reference The terms of reference of the Commission were to evaluate the Cohabitees (Joint Homes) Act (1987:232) (the Cohabitees Act). The evaluation has, in accordance with the directive, been directed particularly at the issue of whether the main purpose of the Act has been achieved, i.e. to provide a minimum level of protection for the weaker party on the dissolution of a cohabitee relationship. The terms of reference of the Commission also included deliberations as to whether the differences in the legal treatment of homosexual cohabitees compared with heterosexual cohabitees are justified and, if they are not to propose how these may be eliminated in an appropriate . The terms of reference also included the survey of whether it is necessary to extend the legal protection to forms of common households other than those that are governed by legislation today, particularly if the parties do not have the opportunity to enter into marriage or to be registered as partners. In this connection, particular attention has been paid to people who are entitled to housing allowance. With the view to surveying whether in the overall objective of the Cohabitees Act – to provide the weaker party with a minimum level of protection in the event of the dissolution of the cohabitee relationship – has been attained, the Commission arranged two hearings. On the basis of, inter alia, these hearings, the Commission drew the conclusion that the main aim of the Cohabitees Act was not completely satisfied. The Commission therefore proposes certain amendments to and clarifications of the Cohabitees Act, which are described in outline below. One of the most important proposals is that one and the same Cohabitees Act should be directly applicable to cohabitees irrespective of sex. The title of the Act The Cohabitees (Joint Homes) Act is generally known as the Cohabitees Act. Even lawyers usually simply refer to the Act as the Cohabitees Act. This alone suggests that the title to the Act should be changed. However, it may be argued that the existing title provides more information about the scope of the Act than the title Cohabitees Act. However, in accordance with the information obtained by the Commission, knowledge of the Cohabitees Act among the general public is so inadequate that the information aspect cannot be viewed as a justifiable reason to retain the existing title. The Commission therefore proposes, against the background of that stated, that the title of the Act should be the Cohabitees Act. The preconditions for the existence of a cohabitee relationship According to the present system, the Cohabitees Act applies to such relationships where a man and a woman live together under circumstances resembling marriage. By a reference in the Homosexual Cohabitees Act (1987:813), the Cohabitees Act also applies to cohabitees of the same sex. Even if it was stated in opinions stated in the travaux préparatoires (Government 1986/87:1) what is meant by living together in circumstances resembling marriage, it has transpired that difficulties can arise in relation to determining whether a cohabitee relationship exists. In order that the Act should also be directly applicable to cohabitees of the same sex and in order that the legal wording should be more informative and more easily understood, a new definition of the concept of cohabitee is proposed. The definition contains the fundamental conditions that, in line with the previous statements in the travaux préparatoires, are required in order that two persons should be regarded to be cohabitees. In addition to it being a question of two persons who permanently live together as a couple, it is required that they have a joint household. The preconditions for a cohabitee relationship being regarded as having ceased There is no express rule in the Cohabitees Act stating when a cohabitee relationship ceases. Despite this, several of the legal effects of the Cohabitees Act are linked to the date when the cohabitee relationship ends. The Commission proposes that the Act shall exhaustively define when a cohabitee relationship ends. The Commissions opinion is that no legal effect should be linked to either of the partys view on a cohabitee relationship ending so far as this has not been manifested in a apparent to outsiders. A cohabitee relationship ends when the cohabitees or either of them get married or enter into a registered partnership, when the cohabitees move apart or when either of them dies. In addition to this, the Commission proposes that a cohabitee relationship should be considered to have ended when a cohabitees or both cohabitees application for the appointment of a division of property administrator or for the right to remain resident in the dwelling is received by the court or when a cohabitee or both cohabitees institute proceedings to take over a dwelling that is not subject to the division of property. A cohabitee may by such an application to the court cause the cohabitee relationship to end, without the participation of the other party, in a that can be verified by outsiders. Such a system may be of importance for, for example, women who are subject to abuse or otherwise vulnerable in a cohabitee relationship. Even for those cohabitees who are agreed that a cohabitee relationship has ended but who for various reasons have not moved apart, such an application in accordance with the above can have the consequence that the cohabitee relationship ends. Property subject to the Cohabitees Act and cohabitee-right According to the current legislation, the Cohabitees Act applies to the cohabitees joint dwelling and household goods. In the view of the Commission, a car often has as great importance for the finances of the cohabitees as the dwelling and household goods. A car that is not primarily used for leisure purposes is often used as a means of transport to and from places of work or to day care homes, schools, other activities for the children or for shopping or other business connected to the household therefore has a natural connection with the basis for the Cohabitees Act, i.e. what is necessary for the joint household. In some parts of , other motor vehicles or means of transport have the same area of application as a motor car. For example this applies to motor boats and snow scooters. The Commission proposes that the joint motorised means of transport of the cohabitees should be subject to the Cohabitees Act. However, this does not apply if the means of transport is mainly used for leisure purposes. The Commission proposes that such joint property as is stated in the Cohabitees Act, i.e. dwelling, household goods and motorised means of transport that are not primarily used for leisure purposes, and which are kept by the cohabitees for joint use should be referred to as "cohabitee- right property". However, property does not comprise cohabitee-right property if the parties have agreed in writing that the property should not be subject to a division of property or the property is acquired by one of the cohabitees by inheritance, will or as a gift with a condition that the property is separate. The Commission has also deliberated upon a system whereby joint ownership rights to property that is not subject to the cohabitee-right can be dissolved on a division of property. At the hearings of the Commission, many participants have emphasised that, for practical reasons, it would be advantageous for the parties if the community of property between them could be dissolved on one and the same occasion. However, such a system would require extensive alterations to the rules on division of property, the consequences of which must be deliberated upon carefully. In addition to this, there is probably also a need for corresponding amendments to the Marriage Code. These amendments may also require coordination with the rules in the Joint Ownership Act. Consequently, the Commission considers that the issue lies outside the terms of reference of the Commission but wishes to emphasise that it is of great importance that this matter is investigated by other means. Contracts that certain property should be excepted from the division of property It is today doubtful whether cohabitees can in accordance with the Cohabitees Act conclude contracts that only certain cohabitee-right property should be included in the division of property while other property, which would otherwise be subject to a division, should be excluded. The view of the Commission is that cohabitees, like spouses, should be able to enter into such contracts. Furthermore, cohabitees are in the same way as spouses able, by a new agreement, to reintroduce the right to a division that they have previously excluded by contract. The Commission proposes that the Act is made more clear regarding this item. Possibility of concluding pre-cessation contracts For those cohabitees who are agreed that a cohabitee relationship has ended without this having been manifested to outsiders in a visible way, there is a need to be able to conclude pre-cessation contracts. The Commission proposes that cohabitees in preparation of an immediately pending cessation of the cohabitee relationship should have the possibility, like spouses, to contract on the forthcoming division of property and otherwise on matters connected with it. The need for a time limit for the final date for submitting a request for a division of property. The need for a time limit for the presentation of division of property requests A division of property under the Cohabitees Act is, contrary to that applicable under the Marriage Code, not mandatory. However, neither the Cohabitees Act nor the Marriage Code contains any final date for when an application for division of property should take place when both of the parties are alive. In order to increase the certainty for cohabitees, the Commission proposes that such a time limit is introduced into the Cohabitees Act. Unless a division of property is called for within a set period, any entitlement to a division of property is lost. In order to avoid undesirable results, this time limit should not be fixed too narrowly. At the same time, it is of importance that a request for a division of property is presented as soon as possible after the end of the cohabitee relationship. The Commission considers that a time limit of one year after the cessation of the cohabitee relationship is sufficiently generous in order to avoid unfair results. The need for a rule on duty to report If property that comprises the cohabitee-right property is sold, given away or in another way disposed of after the end of the cohabitee relationship but before a division of property takes place, the value of that property is not included in the division of property. In order to alter this the Commission proposes that a division of property under the Cohabitees Act should have the property situation on the date of the cessation of the cohabitee relationship as a starting point. In this way the value of the cohabitee-right property that exist at this time will be included in the division of property irrespective of whether the property is kept or not. In order to ensure that the cohabitee-right property – or the value of such property – is administered in the best possible , the Commission proposes that the Cohabitees Act should also be supplemented with a provision concerning a duty to report. This duty to report also relates to the cohabitees joint dwelling that is held by one of the cohabitees as a tenancy right or tenant-owner right (condominium) and which may be the subject of a takeover under the Cohabitees Act. The Commission proposes that the Cohabitees Act should afford an opportunity for a court to issue interim decisions on a right to remain resident in the dwelling even in respect of dwellings included in the division of property. Furthermore, the Commission proposes that it should be possible to appeal separately against an interim decision under the Cohabitees Act. Finally, the Commission proposes that issues concerning taking over dwellings and the right to remain resident in dwellings should be capable of being determined in cases between cohabitees relating to custody of children and the of children. The Commission considers that information about the Cohabitees Act must be improved. The contents of this information should be clear and easy to understand and directed to both cohabitees of the opposite and of the same sex. In order that information about the Cohabitees Act should reach out to as many people as possible, the information should be presented and disseminated in many different ways. Targeted information efforts should be directed particularly at cohabitees of the same sex but also at young people and immigrants. Cohabitees of the same sex