sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — I sådant fall skall statens regressfordran för lönegaranti utgiven under företagsrekonstruktionen vara betald eller i vart fall säkerställd, varför det i princip inte uppstår några ökade kostnader för lönegarantin fastän arbetstaga- ren har rätt till full lönegaranti även i konkursen. Se närmare i avsnitt 6.5.8. Vid konkurs lämnas betalning enligt garantin för sådan fordran på lön eller annan ersättning som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) och för fordran på pension som har förmånsrätt enligt 12 el- ler 13 § samma lag. Vid företagsrekonstruktion lämnas betalning efter särskilt beslut av rekonstruktören för sådan fordran på lön eller annan ersättning som skulle ha haftförmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen om arbetsgiva- ren försatts i konkurs i stället för att beslut fattats om företagsrekon- struktion. Betalning enligt garantin lämnas också för fordran på uppsäg- ningslön som belöper efter konkursbeslutet eller beslutet om företagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion. Betal- ning lämnas dock inte till sådan arbetstagare som avses i 12 a § andra stycket förmånsrättslagen (1970:979). Fordran på uppsägningslön omfattas av garantin längst för upp- sägningstid som motsvarar uppsägningstid enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Från fordran på uppsägningslön avräknas vad arbetstagaren uppburit eller kunnat uppbära i egen rörelse, förvärvat eller kunnat förvärva hos rekonstruktionsgäldenären, konkursboet eller annan och vad som uppburits som utbildningsbidrag som utgår av statsmedel vid arbetsmarknadsutbildning, i den mån bidraget avser som lönen eller ersättningen och arbetstagaren har blivit berättigad till bidrag efter uppsägningen. För rätt till betalning av uppsägningslön skall arbetstagaren kunna visa att han har anmält sig hos offentlig arbetsförmedling som arbetssökande. Som angetts i kommentaren till 1 § skall lönegaranti enligt förslaget kunna utgå även vid en företagsrekonstruktion. Lönegaranti ersätter då lönefordringar som skulle ha varit förmånsberättigade om arbetsgivaren försatts i konkurs i stället för att genomgå företagsrekonstruktion. Enligt den föreslagna 20 b § skall ar- betsgivaren betala tillbaka utgiven lönegaranti eller ställa betryggande säkerhet för statens fordran på grund av lönegarantiutbetalningarna. Vad gäller lönega- ranti för lönefordran som avser tiden före beslutet om företagsrekonstruktion kommer lönegarantins enda funktion att vara ett kortfristigt lån. På grund härav anser vi att det bör stå rekonstruktören fritt om han vill utnyttja lönegarantin för löner belöpande före beslutet om företagsrekonstruktion eller inte, se förslaget till det nya andra stycket. När det gäller uppsägningslön innebär lönegarantin ett socialt skydd eftersom rätten till lönegaranti inte påverkas av att arbetstagarens fordran kan komma att sättas ned genom ett ackord, jfr förslaget till 7 a § första stycket. Det nya tredje stycket reglerar rätten till lönegaranti för uppsägningslön vid både kon- kurs och företagsrekonstruktion. Av skäl som redovisas i avsnitt 6.5.7 kommer uppsägningslön som belöper på tid senare än efter konkursbeslut eller beslut om företagsrekonstruktion inte att omfattas av förmånsrätt men ändå ersättas genom lönegaranti. Lönegaranti utgår alltid för sådana fordringar även vid företagsrekonstruktion; naturligtvis förutsatt att den enskilde arbetstagaren är berättigad till lönegaranti. Betalning utgår dock inte till sådana arbetstagare som enligt den s.k. närståendereglen i nuvarande 12 § sjätte stycket FRL, jfr förslaget till 12 a § andra stycket FRL, inte omfattas av löneprivilegiet. Om en arbetstagare är okänd för konkursförvaltaren eller rekonstruktören eller av annan anledning inte kunnat nås för uppsägning skall lönegaranti utgå för fordran som motsvarar den uppsägningslön som hade utgått om arbetstaga- ren blivit uppsagd under den av konkursen eller företagsrekon- struktionen. Arbetstagaren skall således inte komma i ett sämre läge än om han varit tillgänglig när konkursen eller rekonstruktionen inleddes. Detsamma gäller en arbetstagare som har rätt till skadestånd på grund av en uppsägning som inträffat före beslutet om konkurs eller företagsrekonstruktion. Även i sådant fall skall lönegaranti utgå för fordran motsvarande uppsägningslön. Det nya fjärde stycket motsvarar det nuvarande andra stycket i 12 § FRL. Härigenom begränsas rätten till lönegaranti på samma sätt som förmånsrätten och lönegarantin begränsas , dvs. dels genom att den endast omfattar ford- ringar för uppsägningstid som motsvarar uppsägningstid enligt 11 § lagen om anställningsskydd, dels genom en särskild avräkningsregel. En nyhet är emeller- tid att lönegaranti inte utgår i den mån arbetstagaren haft eller kunnat ha in- komster från konkursboet. På motsvarande sätt skall även inkomster som ar- betstagaren haft eller kunnat ha från företagsrekonstruktionsgäldenären minska rätten till lönegaranti. I sådana fall skall lönen belasta den fortsatta driften, dvs vid konkurs som en massaskuld. Arbetstagarens rätt till betalning enligt garantin är oberoende av om hans fordran sätts ned genom ett ackord. I vilken utsträckning fordran på lön eller pension får göras gällande i konkurs framgår av 5 kap. 2 § konkurslagen (1987:672). Den nya paragrafen införs av redaktionella skäl för att 7 § i dess nya lydelse inte skall bli för lång. Av första stycket framgår att en arbetstagares rätt till lönegaranti på grund av att arbetsgivaren genomgår företagsrekonstruktion är oberoende av om sta- tens regressfordran sätts ned genom ett ackord. Arbetstagaren skall således ha samma rätt till lönegaranti som om arbetsgivaren försatts i konkurs, trots att hans fordran, sedan den övertagits av staten, kan komma att sättas ned genom ett ackord. Paragrafens andra stycke motsvarar det nuvarande andra stycket i 7 §. För fordran på lön eller annan ersättning eller pension med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) gäller garantin för varje ar- betstagare med högst ett belopp som motsvarar fyra gånger det vid tiden för konkursbeslutet eller beslutet om företagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. För fordran på lön eller annan er- sättning gäller garantin för en sammanlagd tidsperiod om högst åtta anställningsmånader. Betalning för fordran som avser ersättning för sär- skilda kostnader utgår framför annan fordran. Paragrafen anger bl.a. den maximala ersättningen enligt lönegarantin för vissa fordringar. är maximibeloppet knutet till fordringar med för- månsrätt enligt 12 § FRL och angivet i ett nominellt belopp, 100 000 kro- nor. Hänvisningen till 12 § FRL innebär att begränsningen till ett maximalt belopp inte omfattar framtida pension enligt 13 § FRL till arbetstagare som är född eller tidigare eller till sådan arbetstagares efterlevande. Vår avsikt är att pensionsfordringar enligt 13 § FRL även skall vara undantagna från maximibeloppsgränsen. Eftersom förmånsrätten enligt 12 § FRL i den nya föreslagna lydelsen inte skall omfatta uppsägningslön efter konkursbeslutet och lönegaranti skall kunna utgå även under företagsrekonstruktion, föreslås att maximibeloppet skall om- fatta fordringar på lön eller annan ersättning eller fordran på pension med förmånsrätt enligt 12 § FRL. En annan förändring är att det nuvarande nominella maximibeloppet ersätts med ett tak som kopplas till basbeloppet. Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 6.5.9. Den nuvarande 12 § FRL innehåller vidare den tidsbegränsningen att förmånsrätten omfattar lönefordringar som har förfallit till betalning av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären. Den av oss föreslagna lydelsen av 12 § FRL innehåller ingen motsvarande tids- gräns. Förmånsrätten för lön omfattar enligt förslaget lön som belöper på tid före konkursbeslutet samt . Eftersom förmånsrätten för tid före konkursansökan begränsas genom att fordringarna enligt huvudre- geln inte får ha intjänats tidigare än före beslutet har vi inte ansett att det därutöver behövs någon tidsgräns för förmånsrätten. Däremot är det mo- tiverat med en tidsgräns för lönegarantin, som ju också skall omfatta uppsäg- ningslön i vissa fall. Av skäl som anförts i avsnitt 6.5.9 anser vi att den nuva- rande tidsgränsen är för kort och föreslår att tidsgränsen bestäms till åtta måna- der. Om lönegaranti utgår på grund av företagsrekonstruktion gäller 10, 16- 20 samt 22- 36 §§ i tillämpliga delar. Paragrafen är ny. Den stadgar för det fall att rekonstruktören beslutar att lönegaranti skall utgå att 10, 16- 20 samt 22- 36 §§ LGL gäller i tillämpliga delar. Det innebär att de regler som gäller för handläggningen av lönega- ranti i konkurs utan bevakningsförfarande skall tillämpas också vid lönega- ranti i företagsrekonstruktion. Om betalning enligt garantin lämnats eller förväntas bli lämnad för fordran hos en arbetsgivare vars verksamhet är föremål för företagsre- konstruktion, skall arbetsgivaren betala eller ställa betryggande säker- het för statens fordran till följd av betalningen jämte ränta uppgående till diskontot med tillägg av innan företagsrekonstruktionen upp- hör. Rekonstruktören är skyldig att lämna erforderliga upplysningar till rätten angående lönegaranti på grund av företagsrekonstruktion. Paragrafen är ny. I paragrafen första stycke anges för det fall att lönegaranti utgår när verksamheten hos en arbetsgivare är föremål för företagsrekonstruk- tion, att arbetsgivaren skall betala eller ställa säkerhet för statens regressfordran innan företagsrekonstruktionen upphör. Med uttrycket lämnats eller förväntas bli lämnad avses inte bara de fall där all lönegaranti som skall utges på grund av företagsrekonstruktionen redan betalats ut när företagsrekonstruktionen upphör utan även den situationen att lönegaranti för arbetstagares uppsägningslön kommer att betalas ut efter det att företagsrekonstruktionen avslutats. I sådant fall måste beräknas hur stort belopp som kommer att utbetalas. Beräkningen får göras med beaktande av att lönegarantin är begränsad dels genom kopplingen till uppsägningstid enligt 11 § LAS, dels genom maximitid och maximibelopp i LGL. Syftet med bestämmelsen är att kostnaderna för lönegarantin inte skall bli större om ett företag först genomgår företagsrekonstruktion och därefter försätts i konkurs än om företaget hade försatts i konkurs redan när företagsrekonstruk- tionen inleddes. Om arbetsgivaren inte förmår betala eller ställa säkerhet för statens regressfordran, skall han enligt den nya föreslagna lydelsen av 2 kap. 10 a § KL försättas i konkurs. I sådant fall träder avräkningsbestämmelsen i försla- get till 3 § LGL in, vilket innebär att arbetstagarens rätt till lönegaranti på grund av konkursen reduceras med lönegaranti som utbetalts på grund av företagsre- konstruktionen. Genom paragrafens andra stycke åläggs rekonstruktören en skyldighet att bistå rätten med upplysningar angående lönegaranti vid företagsrekonstruktion. Bestämmelsen syftar till att unerlätta den undersökning som följer med rättens ex officio-prövning enligt det nya tredje stycket i 2 kap. 10 a § KL. Rätten skall enligt den bestämmelsen besluta att försätta gäldenären i konkurs om han inte fullgör sina förpliktelser enligt 20 b § LGL. I fråga om utbetalat garantibelopp inträder staten i arbetstagarens rätt mot rekonstruktionsgäldenären eller konkursgäldenären. Utdelning i konkursen för arbetstagarens fordran som ersatts av garantin tillfaller staten intill detta belopp. När en arbetstagares fordran mot arbetsgivaren har ersatts genom lönega- ranti inträder staten i arbetstagarens rätt mot konkursgäldenären. Ändringen innebär att staten inträder även mot en rekonstruktionsgäldenär om lönega- ranti utgått under rekonstruktionen. Härav följer att staten har rätt att delta- ga i ackordsförhandling med den övertagna fordringen samt att uppbära betalning. 10.7Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken Enligt förslaget skall bestämmelsen i 8 kap. 13 § UB, enligt vilken borgenärer med förmånsrätt på grund av företagsinteckning eller för hyresfordringar eller arrendeavgifter har företräde till betalning vid exekutiv försäljning av utmätt egendom, upphöra att gälla. Ändringen är en följd av att förmånsrätt på grund av företagsinteckning inte längre skall gälla i viss egendom utan utgöra en all- män förmånsrätt, medan förmånsrätten för hyresfordringar och arrendeavgifter skall upphöra att gälla. Allmän förmånsrätt gäller endast vid konkurs, 2 § FRL, vilket i sin tur sammanhänger med att särskild förmånsrätt enligt huvudregeln i 15 § FRL har företräde framför allmän förmånsrätt. Det bör dock framhållas att bestämmelserna om återvinning av förmånsrätt eller betalning som bor- genär har vunnit genom utmätning fortfarande skall gälla. Det kommer så- ledes i praktiken inte att vara möjligt att tränga sig före en företagsinteck- ningshavare genom att begära utmätning; om en företagsinteckningshavare anser att en utmätning för annan borgenärs fordran kommer att leda till att gäldenären inte förmår betala företagsinteckningshavarens fordran, kan han genom att ansöka om att gäldenären försätts i konkurs åstadkomma att ut- mätningen går åter. Härigenom får företagsinteckningshavaren rätt till be- talning ur hälften av gäldenärens egendom före den tidigare utmätningsbor- genären. 7 kap. 14 § Vid utmätning av lön har följande fordringar i nämnd ordning företräde framför andra fordringsanspråk: 1.fordran som avser underhållsbidrag enligt och föräld- rabalken samt fordran som avser återbetalningsskyldighet enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd, 2.konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § konkurslagen (1987:672), om lönen innehållits under konkursen. Företrädesrätten enligt första stycket 1 gäller även sådant utländskt underhållsbidrag som får verkställas i , om bidragsfordringen vid verkställighetsstillfället inte är äldre än . Ändringen innebär att staten i konsekvens med att skatteförmånsrätten vid kon- kurs avskaffas inte längre kommer att ha företräde för skatte- och avgiftsford- ringar vid utmätning, se avsnitt 5.5.8. 10.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 2 § föreslås upphöra att gälla som en följd av den föreslagna förändringen i 7 kap. 14 § utsökningsbalken. 10.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter 1 kap. 2 § Avgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Arbetsgivar- avgifter skall betalas av den som är arbetsgivare och egenavgifter av den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 eller 2 a § eller 11 kap. 3 § nämnda lag. Med inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 eller 2 a § lagen om allmän försäkring skall även likställas inkomst för eget arbete i form av andra skattepliktiga förmåner än pengar. Vid tillämpning av denna lag skall, även om ett anställningsförhål- lande inte föreligger, den som utgett sådan ersättning som enligt be- stämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket eller 11 kap. 2 § första styck- et m, andra stycket och femte stycket lagen om allmän försäkring är att hänföra till inkomst av anställning anses som arbetsgivare. Konkursbo skall dock anses som arbetsgivare endast till den del ersättningen av- sett arbete som utförts åt konkursboet. I övrigt är arbetsgivaravgift, som belöper på lönefordran som uppkommit före konkurs, en konkurs- fordran. Med inkomst av anställning enligt 3 kap. 2 § lagen om allmän försäk- ring skall i denna lag likställas inkomst i form av andra skattepliktiga förmåner än pengar samt kostnadsersättning som inte enligt 8 kap. 19 eller 20 § skattebetalningslagen (1997:483) undantas vid beräkning av skatteavdrag. I fråga om skattepliktig intäkt av tjänst enligt kommunal- skattelagen (1928:370) i form av rabatt, bonus eller annan förmån som ges ut på grund av kundtrohet eller liknande, skall den som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen, anses som ar- betsgivare, om denne är någon annan än den som är skattskyldig för förmånen. I avsnitt 5.5.8 har vi redovisat våra överväganden angående fordran på käll- skatt och arbetsgivaravgift. Vi har funnit att arbetsgivaravgiften inte utgör någon del av lönen utan är en fristående fordran som uppkommer när lön betalas. SAL:s formulering, att den som betalar lön också skall betala ar- betsgivaravgift, bör enligt vår uppfattning inte medföra att ett konkursbo, som delar ut lön för konkursgäldenärens räkning, skall bli massaansvarigt för arbetsgivaravgiften. Eftersom frågan emellertid blivit omstridd föreslår vi ett förtydligande i 1 kap. 2 § andra stycket enligt vilket konkursbo skall anses som arbetsgivare endast till den del ersättningen avsett arbete som utförts åt konkursboet. I samband härmed bör frågan tas upp, huruvida arbetsgivaravgift på utdelad lön är en gäldenärsfordran eller en (oprioriterad) konkursfordran. Det framstår som naturligt att konkursgäldenären i takt med lönens intjä- nande blivit villkorligt skyldig att betala också arbetsgivaravgift; villkoret hänför sig till att konkurstillgångarna räcker till utbetalning av lön. Här kan hänvisning göras till prop. 1993/94:225 s. 18 rörande återföringsmoms, där intentionen dock inte återspeglades i lagtexten, vilket medfört att HD i NJA 1998 s. 787 betraktat fordran på återföringsmoms som en gäldenärsfordran. Arbetsgivaravgift, belöpande på konkurslönefordran, bör således anses ut- göra en konkursfordran. 2 kap. 3 § Underlag för beräkning av avgifterna är summan av vad arbetsgivaren har utgett som lön i pengar eller annan ersättning för utfört arbete eller eljest med anledning av tjänsten, dock inte pension, eller and- ra skattepliktiga förmåner eller, i fall som avses i 3 kap. 2 § andra styck- et lagen (1962:381) om allmän försäkring, annan ersättning för utfört arbete. Bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring likställs med lön. Med lön likställs även kostnadsersättning som inte enligt 8 kap. 19 eller 20 § skattebetalningslagen (1997:483) un- dantas vid beräkning av skatteavdrag. Med lön likställs också ersättning som en arbetsgivare utger till en allmän försäkringskassa som följd av bestämmelsen i 24 § första stycket lagen (1991:1047) om sjuklön. Ersättning som avses i andra stycket skall anses som ersättning till arbetstagare vid tillämpning av 4 och 5 §§. Ändringen innebär att inte längre skall vara skyldig att betala ar- betsgivaravgift på grund av utbetalning av lönegaranti. Skälet är att fordran på arbetsgivaravgift inte uppkommer förrän lön har delats ut i konkursen. mån så sker har staten en bevakningsgill konkursfordran, se kommentaren till förslaget till ändring av 1 kap. 2 § och avsnitt 5.5.8. 10.10Förslaget till lag om ändring i jordabalken 12 kap. 31 § Om hyresgästen försätts i konkurs får konkursboet säga upp avtalet. Beträffande bostadslägenheter fordras dock att gäldenären samtycker till uppsägningen. Har lägenheten ej tillträtts när konkursen inträffar och har ej hy- resvärden sådan säkerhet för att avtalet fullgörs att han skäligen kan nöja sig, får hyresvärden säga upp avtalet om han ej erhåller sådan säkerhet inom efter anfordran. Inträffar i fråga om en lokal konkursen efter tillträdet och har ej hy- resvärden sådan säkerhet för att avtalet fullgörs att han skäligen kan nöja sig, får hyresvärden säga upp avtalet, 1.om inte sådan säkerhet ställs inom efter anfordran, 2.om inte konkursboet förklarar sig vilja svara för hyresgästens skyldigheter , eller 3.om inte, när hyresrätten får överlåtas, överlåtelse sker i enlighet Sägs avtalet upp enligt första, andra eller tredje stycket, har hy- resvärden rätt till ersättning för skada. Även om konkursboet inte förklarat sig vilja svara för hyresgästens skyldigheter , ansvarar konkursboet efter en över- gångstid för hyra från konkursbeslutet till dess att kon- kursboet ställer lokalen till hyresvärdens förfogande. Av kommitténs förslag till 12 § FRL framgår indirekt att arbetstagares fordran på lön utgör en massafordran, om deras arbetskraft tagits i anspråk av konkursboet under uppsägningstid, även om konkursboet inte förklarat sig vilja svara för konkursgäldenärens skyldigheter mot arbetstagaren. Syf- tet är att konkursboet skall betala kostnaderna för driften, så att konkurrens på ojämlika villkor undviks. Av samma skäl bör ett konkursbo - efter en övergångstid - betala hyra för en lokal som boet utnyttjar under uppsägningstid eller innan boet tillfrågats om det vill inträda i gäldenärens skyldigheter och efter ne- kande svar sagts upp. Härigenom förhindras också att konkursboet drar fördel av att det kan ta åtskillig tid från det att hyresvärden begärt vräkning, därför att konkursboet ej betalar hyra, till dess att vräkningen verkställts; hyresvärden kommer i ett sådant fall sällan att få full utdelning på en oprio- riterad konkursfordran. Om konkursboet, utan att ha inträtt i hyresavtalet, ställer lokalen till hyresvärdens förfogande, upphör massaansvaret genast, även om uppsägningstiden inte gått till ända. Särskilt yttrande av ledamöterna I avsnitt 7 Företagshypotek, föreslås att förmånsrätten för skall minskas till hälften av all gäldenärens egendom som återstår sedan ford- ringsägare med bättre förmånsrätt fått full betalning. Vi motsätter oss inte detta förslag eftersom det ingår som en del i en hel- het med syfte att förbättra möjligheterna till företagsrekonstruktioner. Vi känner ändå en oro för att det sänkta hypoteksvärdet kan ha en negativ inverkan på kreditgivningen för små och medelstora företag, särskilt gäller det företag som avser att etablera sig i glesbygd där tillgången till andra typer av inteckningar är begränsad. Vid samtal med några kreditchefer vid bankkontor i glesbygder som representerar välkända banker med nationell täckning framförs också denna oro. Det har vid dessa samtal framförts far- hågor om att man kan komma att skärpa kreditprövningen om företagshy- potektets ställning skulle försämras. Det har påpekats i avsnitt 7.4.2 i texten om SCB:s undersökning att det är svårt att dra några säkra slutsatser om bruket av företagsinteckningar i olika stora kommuner. /citat/"Det förefaller dock som om företag i stor- leksklassen I - 50 anställda tar ut företagsinteckningar i något högre grad om de är verksamma i små kommuner"./slut citat/ I den undersökning som SCB gjort framgår enligt texten inte annat än små och stora kommuner. Det sägs ingenting om kommunernas geografiska belägenhet vilket utgör ytterli- gare en osäkerhetsfaktor. I det nu föreliggande förslaget motiveras den försämrade förmånsrätten för företagshypotek bl.a. med att skatteförmånsrätten kan avskaffas samt att utgifterna för den statliga lönegarantin kunnat minskas som vissa förbättringar av densamma kunnat ske. Det är angeläget att arbetstagarna har ett bra löneskydd vid arbetsgivarens obestånd. I huvuddirektiven för kommitténs arbete ingick att - utan att öka de statliga utgifterna - förstärka löntagarnas ställning. Förändringen av tidsgränsen, när arbetstagaren skall ansöka om arbetsgi- vares försättande i konkurs, från att vara från när lönen förfal- lit till betalning till när lönen tjänats in, kan innebära att tid som arbetats går förlorad. I ett framtidsperspektiv där tidsbanker diskuteras skulle det kunna innebära att löntagarna inte får betalt för sådan tid. Det hade också, som vi ser det, varit önskvärt att kunna utöka lönegarantin till att omfatta all sparad semester. Kommittén har dock, trots det stora besparingskravet på , samlat sig till ett förslag som innehåller vissa för- bättringar av löneskyddet. Lönegarantin föreslås omfatta även företagsre- konstruktion utom konkurs, vara knutet till basbeloppet (höjning av taket till 4 basbelopp föreslås) samt att gränsen för den totala omfattningen utsträcks . Från arbetstagarnas synpunkt anser vi därför att de positi- va sidorna är övervägande.