sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — Sambo är den ogifta person som vid dödsfallet bodde tillsammans med en ogift försäkrad under äktenskapsliknande förhållanden eller förhållanden som liknar registrerat partnerskap under förutsättning att de har eller väntar barn tillsammans, tidigare varit gifta med varandra eller levt tillsammans i ett registrerat partnerskap eller i vart fall stadig- varande sammanbott . 8.4.2.4Tjänstegrupplivförsäkring (TGL) TGL för arbetare: utges till sammanboende som har, har haft eller väntar barn med den försäkrade eller till sammanboende med Det sociala trygghetsområdet 301 vilken den försäkrade tidigare varit gift eller registrerad partner. Grundbeloppet utges även till annan sambo av samma eller av motsatt kön. Efterlämnar den försäkrade särkullbarn betalas hälften av grundbeloppet ut till dessa och hälften till sambon. Efterlämnar den försäkrade inte särkullbarn är sambon förmånstagare till hela grundbeloppet. Sammanboendet skall ha varit stadigvarande . Både den försäkrade och den sammanboende skall ha fyllt . För att kunna betraktas som sambo krävs att parterna sammanbott under äktenskapsliknande eller partnerskapsliknande förhållanden (SAF, Försäkringar på arbetsmarknaden enligt lag och kollektivavtal, 1997). TGL för tjänstemän: Den som vill att TGL skall tillfalla hans eller hennes sambo av samma eller motsatt kön måste skriva ett särskilt förmånstagarförordnande. Detta gäller även om det finns gemensamma barn. TGL-S: Med sambo avses en ogift man och en ogift kvinna som under äktenskapsliknande förhållanden bor tillsammans med en ogift arbetstagare eller före detta arbetstagare av motsatt kön. För att sambo skall godtas som förmånstagare utan särskild prövning krävs att arbetstagaren och sambon var kyrkobokförda på samma adress samt att ingen hävdar att villkoren för rätt till försäkringsbelopp inte är uppfyllda. TGL-KL: Med sambo avses den person som arbetstagaren stadigvarande sammanlevde med under äktenskaps- liknande förhållanden eller under förhållanden som liknar registrerat partnerskap när dödsfallet inträffade. Sammanlevnaden skall ha omfattat en minsta tid och såväl arbetstagaren som sambon skall vara ogift och inte registrerad partner samt ha fyllt . 302 Det sociala trygghetsområdet 8.4.3Personer som bor tillsammans i annan hus- hållsgemenskap 8.4.3.1Den allmänna pensioneringen och arbetsskadeförsäkring Sammanboende i annan hushållsgemenskap inverkar inte på utfallet av pensioner och arbetsskadeförsäkring. Personer som delar bostad utan att vara gifta, registrerade partner eller sambor har inget efterlevandeskydd inom tjänstepensioneringen. Visserligen kan familjeskyddet inom ITPK och Avtalspension SAF-LO ändras genom ett särskilt förordnande. Valet av förmånstagare begränsas dock i kommunalskattelagen. De personer som kan komma i fråga som förmånstagare är make eller tidigare make, sambo eller tidigare sambo av motsatt eller samma kön, registrerad partner eller tidigare registrerad partner samt barn, styvbarn eller fosterbarn till någon av dessa personer (jfr anvisningarna till 31 § kommunalskattelagen). 8.4.3.3Tjänstegrupplivförsäkring (TGL) TGL för arbetare: tillfaller make/registrerad partner, sambo av samma eller motsatt kön och/eller barn i nu nämnd ordning. Genom en skriftlig anmälan kan emellertid annan eller andra förmåns- tagare sättas in. För att grundbeloppet skall utgå krävs dock att arbetstagaren efterlämnar make/registrerad partner, sambo av samma eller motsatt kön eller barn. TGL för tjänstemän: Genom en skriftlig anmälan kan vilken fysisk person som helst göras till förmånstagare till grundbeloppet. Förmånstagare till TGL-S är enligt avtalet i nu nämnd ordning, make eller registrerad partner som får hela beloppet, sambo av motsatt kön som får halva beloppet om arbetstagaren efterlämnade arvsberättigat barn och i annat fall hela beloppet, arvsberättigade barn som får halva beloppet om arbetstagaren efterlämnade sambo med förmånstagarrätt och i annat fall hela beloppet. Grundbelopp betalas endast ut till den som efterlämnar make/partner, sambo av motsatt kön eller barn. Den som vill att någon annan än make/partner, sambo av motsatt kön eller barn skall vara förmånstagare till försäkringsbelopp kan när som helst ändra förmånstagar förordnand et. Grundbelopp betalas dock endast ut till den som efterlämnar make/partner, sambo av motsatt kön eller arvsberättigat barn. Den som inte har make/partner, sådan sambo eller barn kan Det sociala trygghetsområdet 303 således inte skapa ett grundbelopp för t.ex. förälder genom att skriva ett förmånstagarförordnande. Beträffande TGL-KL gäller att den som vill att någon annan än make/partner, sambo av motsatt eller samma kön eller arvsberättigat barn skall vara förmånstagare till försäkringsbelopp kan när som helst ändra förmånstagar förordnandet. För att grundbelopp skall utges krävs dock att arbetstagaren efterlämnar make/partner, sambo av motsatt eller samma kön eller arvsberättigat barn . 9.1Kommitténs undersökning av andra hushållsgemenskaper samlar SCB in uppgifter i olika befolkningsgrupper i sin undersökning om levnadsförhållanden (ULF-undersök ningen). Undersökningen är rikso mfattande och avser befolkning i åldrarna . Undersökningen är en stickprovsundersök ning och de som intervjuas är folkbokförda i . Uppgifterna samlas in i sam- band med besöksintervjuer. Antalet intervjupersoner är cirka 6 000 . Intervjupersonerna lämnar uppgifter om bl.a. vilka andra personer som bor i samma bostad, deras ålder, kön och eventuell släkt skapsrela- tion till intervjupersonen. I undersökningen är det endast sambor av motsatt kön som registreras som sambor. Homo sexuella sambor registreras som sammanboende med annan. Vad gäller andra personer än makar/partner och sambor som delar bostad belyses inte anledningen till sammanboendet och inte heller hur länge sammanboendet har varat. Kommittén har låtit SCB göra en bearbetning av materialet angående hushållens sammansättning . I bearbetningen är makar/partner och sambor av motsatt kön undantagna. Under sökningen baserar sig alltså på de personer som registrerats som ensamstående och i ett senare led de personer som registrerats som ensamstående men inte som ensamboende. Härvid bör anmärkas att med ensam stående avses även barn som fyllt oavsett om de bor kvar i sin ursprungsfamilj eller inte. På grundval av det bearbetade materialet har sedan vissa statistiska antaganden gjorts beträffande befolkningen i sin helhet. Inledningsvis har framkommit att ett genomsnittligt antal ensam- stående i landet under de år undersökningen avser uppgick till 2 574 000 personer eller av befolkningen i den angivna ålderskategorin. De personer som registrerats som ensamstående men inte ensamboende uppgick till 970 000 personer (av befolk- ningen ). 306 Kommitténs undersökningar SOU 1999:104 Bearbetningen har därefter specialiserats på de personer som registrerats som ensamstående men inte ensamboende och en gruppering har gjorts efter vilka personer som intervjupersonen har uppgett sig bo tillsammans med. Från denna undersökning har personer som enbart bor tillsammans med barn uteslutits. Det bearbetade materialet har sedan skattats på befolkningen i sin helhet och bör därmed tolkas med försiktighet. Undersökningen har avsett såväl antal personer i befolkningen som antalet hushåll. Tabellerna i bilaga 5 visar under- sökningsresultatet. Enligt SCB:s beräkningar uppgick antalet ensamstående som har annan person i hushållet än barn till 751 000 personer, vilket motsvarar av befolkningen i samma åldersgrupp. Antalet hushåll där dessa personer sammanbor uppgick till 272 000. Av de 751 000 personerna var cirka 462 000 ungdomar i åldern . av dessa ungdomar bodde tillsammans med föräldrar och eventuella syskon, och är därmed inte relevanta för kommitténs undersökning. Övriga () bodde med enbart syskon eller annan. I denna grupp döljer sig troligtvis också ungdomar som är familje hemspla- cerade eller bor i olika gruppboenden eller i annat socialt boende. Det finns anledning att anta att även dessa ungdomars rättsskydd är till godo- sett genom annan lagstiftning och gruppen faller således inte inom ramen för kommitténs uppdrag. Gruppen ensamstående personer som var och däröver och som bodde tillsammans med en annan person uppg ick enligt SCB:s beräkningar till ca 289 000 personer fördelade på 118 000 hushåll. Av dessa 289 000 personer var ca 160 000 () i åldern 21- Av de 289 000 personerna var det 23 000 föräldrar som bodde med barn i åldern och lika många som bodde med barn . Det var 168 000 vuxna barn (eller äldre) som bodde tillsammans med en eller båda föräldrarna och eventuella syskon. Sammanlagt förekom sammanboenden mellan föräldrar och vuxna barn i drygt 80 000 hushåll. Vidare var det 34 000 av de 289 000 personerna som bodde tillsammans med enbart syskon (). Dessa sammanboenden förekom i cirka 17 000 hushåll. Det var slutligen 37 000 personer av de 289 000 () som bodde tillsamman med enbart annan än barn, förälder eller syskon. En sådan annan kan vara syskonbarn, svärson, svärdotter, morförälder, farförälder, barnbarn, fosterbarn, fostersyskon inneboende eller övrig (arbetskamrat, studiekamrat, vän, annan släkting etc.). I denna grupp finns även homosexuella sambor och personer som bor i olika typer av Dessa sammanboenden förekom i cirka 18 000 hushåll. Att såsom ensamstående bo tillsammans med enbart någon annan än barn, förälder eller syskon var vanligast förekommande i (ca 22 000 personer). 9.1.2Behovet av en närmare undersökning De uppgifter som har framkommit genom SCB:s bearbetning av materialet från ULF-undersökningarna visar att det är ett begränsat antal vuxna personer som lever tillsammans med en annan vuxen utan att det är fråga om äktenskap eller äktenskapsliknande sam levnad. Det är tveksamt i hur många av dessa hushåll det finns en så pass utvecklad gemenskap att det finns behov av en reglering som ger skydd åt den svagare parten. De grupper som kan tänkas ha behov av ökad rättslig trygghet torde främst vara de där sammanboendet varat och där parternas ekonomi är så sammanflätad att den kan liknas vid den ekonomiska gemenskap som normalt råder i äktenskap och vid äkten- skapsliknande samlevnad. Något besked om antalet sådana hushåll ger det framtagna materialet inte. Kommittén har därför ansett att det finns anledning att närmare undersöka hushållens samman sättning, an- ledningen till deras uppkomst, deras tänkta och faktiska varaktighet samt eventuella behov av eller önskemål om lagregle ring. SCB:s material omfattar tre årgångar av ULF-undersökningar. De grupper kommittén har anledning att titta närmare på är framför allt vuxna barn som bor kvar i föräldrahemmet, syskon som bor tillsammans utan föräldrarna samt andra släktingar, vänner arbetskamrater, studiekamrater m.fl. som bor tillsammans. Kommittén har som tidigare angetts inte ansett att de intervjupersoner som är 16 - och som har uppgett sig bo kvar i föräldrahemmet är intressanta i sammanhanget. Sedan dessa personer tagits bort kvarstår ett begränsat antal intervjupersoner. En mer omfattande undersökning har inte visat sig vara praktiskt genomförbar. Valet har således stått mellan att göra en undersökning som baserar sig på de personer som förekommit i ULF- undersökningarna eller att helt avstå från att närmare undersöka de angivna hushållen. Kommittén har härvid utgått från att en undersökning av mindre format är bättre än ingen undersökning alls. Även om försiktighet är påkallad när det gäller att dra slutsatser av ett mindre material bör undersökningsresultatet kunna ge viss ledning vid bedömningen av om det finns ett behov av en ökad rättslig trygghet för några grupper av sammanboende. På Samboendekommitténs uppdrag har SCB utfört en intervju- undersökning per telefon bland de personer som i ULF-undersökning uppgett sig vara ensamstående med annan person i hushållet än barn . Från undersökningen har undantagits i den mån personer i denna grupp bor tillsammans med förälder och eventuellt syskon. Urvalet utgjordes av 794 personer. På grund av dödsfall, sjukdom, språk svårigheter, utlandsvistelse, vägran att delta, m.m. kom antalet erhållna svar att uppgå till 533 (av urvalet). Av de 533 svaren av personer som för ULF-undersök- ningen uppgett sig vara ensamstående med annan person i hushållet framgick följande. Det var 399 vuxna barn som uppgav att de bodde till- sammans med en eller båda föräldrarna och eventuel la syskon. Av dessa är 317 stycken och 82 stycken är eller äldre. Det var 61 intervjupersoner som uppgav att de bodde tillsammans med ett eller flera syskon utan föräldrar. Av dessa 61 inter vjupersoner är 26 stycken medan 35 stycken är eller äldre. De övriga 73 intervjupersonerna i ULF-undersökningen uppgav att de bodde tillsammans med andra släktingar, vänner, studiekamrater m.fl. Antingen delade de bostad eller så var de inneboende. Av dessa 73 intervjupersoner är 58 stycken och 15 stycken är i åldern eller äldre. De flesta vuxna barn som är och som för undersökningen uppgav att de bodde tillsammans med någon eller båda föräldrarna hade för Samboende- kommitténs undersökning flyttat hemifrån. Av de 82 intervjupersoner som i ULF-undersökningen uppgett att de bodde tillsammans med föräldrar och eventuellt syskon och som är eller äldre bodde 54 stycken fortfarande kvar hos föräldrarna. I dessa fall var 6 stycken kvinnor och 48 stycken män. Det var 32 stycken som var eller äldre. Det var 29 stycken som bodde med enbart modern, 8 stycken med enbart fadern och 17 stycken med båda föräldrarna. I de fall sammanboendet upphört berodde det i ett tiotal fall på att föräldrarna avlidit eller kom mit på sjukhem hade det vuxna barnet av ett eller annat skäl flyttat hemifrån. Av de 54 bestående sammanboendena hade 34 män och 2 kvinnor alltid bott tillsammans med endera av eller båda föräldrarna. De två kvinnorna sammanbodde även med make resp. sambo. Även tre av männen bodde tillsammans med maka/sambo. Av de vuxna barnen som alltid bott tillsammans med en eller båda föräldrarna var 23 stycken eller äldre. Flera av de vuxna barnen arbetade tillsammans med föräldern/föräldrarna i jordbruk eller skogsbruk. För de vuxna barn och föräldrar som inte alltid bott tillsammans framkom olika skäl till att de åter började sammanbo. Det vanligaste var att sammanboendet inleddes vid separation från en sambo eller make/maka eller vid arbetslöshet. Även om det var tänkt som en tillfällig lösning att flytta tillbaka till föräldrahemmet fanns det bland dessa fall exempel på sammanboenden som bestått i ett tiotal år. Några samman- boenden berodde på att en förälder blivit änka eller änkling eller att föräldern var sjuk eller ensam. Dessa sammanboenden tycktes vara avsedda att vara permanenta. Utgifterna för bostad, mat, m.m. fördelades på olika sätt mellan föräldrarna och det vuxna barnet. Det mest frekventa tycktes dock vara att de hemmaboende barnen betalade ett fast belopp för husrum mat, tvätt m.m. I några hushåll svarade det hemmaboende vuxna barnet för alla utgifterna men det förekom också i materialet exempel där vederbörande inte betalade någonting. Några inköp till det gemensamma hemmet talades det nästan inte alls om. I något enstaka fall hade några föremål till bostaden införskaffats och då betalats av de sammanboende med lika stort belopp. Inte i något fall där sammanboendet upphört, oavsett om detta skett i livstid eller på grund av dödsfall, framkom några svårigheter på grund av sammanboendets upphörande. De flesta sammanboenden mellan syskon som framkom vid ULF- undersökningen och där intervjupersonen är hade för undersökning upphört. Av de 35 personer som är eller äldre och som i ULF- undersökningen uppgett att de bodde tillsammans med syskon men inte föräldrar bodde 29 stycken fortfarande tillsammans. I drygt hälften av fallen var det två syskon av samma kön som bodde tillsammans (14 bröder och 2 systrar). I 20 svar framkom att syskonen alltid bott tillsammans. I 12 av dessa 20 fall var den intervjuade personen . Den vanligaste för- klaringen till att syskonen fortsatt bo tillsammans som vuxna var att ingen av dem bildade familj. Det framkom olika skäl till att syskon flyttade samman efter det att den ena eller båda lämnat föräldrahemmet. Detta kunde bero på studier, på separation från ett fast förhållande eller på arbetslöshet. Flera av sammanboendena var tänkta att vara tillfälliga men hade ändå bestått under ett flertal år. Många av de sammanboenden som berodde på praktiska orsaker hade dock upphört för boendekom- mitténs undersökning. Det vanligaste var att alla utgifter delades lika mellan syskonen. Flera av syskonen bodde kvar i föräldrahemmet och i den mån några för värv gjorts till det gemensamma hemmet hade de oftast betalt hälften var. När syskonen alltid bott tillsammans hade syskonen oftast ärvt bostaden efter föräldrarna och i den mån det förekom övriga syskon hade dessa i de flesta fall lösts ut. I en handfull fall uppgavs att det före kom testamente mellan syskonen. Inte i något fall där sammanboendet upphört angavs upplösningen av sammanboendet ha föranlett några svårigheter. I ett fall där en kvin nas broder avlidit och där kvinnan på grund av ett inbördes testamente fått ärva brodern uttryckte kvinnan förvåning över att arvsskatten inte var densamma för syskon som för äkta makar. I gruppen övriga finns de som i ULF-undersökningen uppgett att de delade bostad med en eller flera kamrater, att de var inneboende eller att de bodde tillsammans med en kusin, sin morfar, sin farbror m.fl. Nästan inga av de i ULF-undersökningen uppgivna sammanboendena bestod. I de fall intervjupersonerna är hade sammanboendet eller inneboendet i de flesta fall berott på studier och med något undan- tag upphört för undersökning. I många av dessa fall var det fler än två personer som hade bott tillsammans. Även i de fall där intervjupersonen är eller äldre berodde sammanboendet eller inneboendet ofta på studier eller tillfälliga arbeten på annan ort än hemorten. Det var 15 intervjupersoner som är eller äldre och som i ULF-undersökningen förklarat sig bo tillsammans med annan. Av dessa sammanboenden bestod endast fem stycken. Dessa fall avsåg en man som varit inneboende hos en änka, en man som bodde tillsammans med en annan man i ett förmodat samboförhållande, två personer som bodde hos äldre släktingar för att studera samt en kvinna som alltid bott tillsammans med sin farbror . I de fall intervjupersonen uppgett att han eller hon delade bostad med någon, delades också bostadskostnaden. Det förekom att de samman- boende gjorde gemensamma matinköp. De bidrog då till kostnaden med lika delar. I de fall intervjupersonen uppgett att han eller hon var inneboende erlades oftast en bestämd summa för de utrymmen av bostaden som intervjupersonen disponerade. Ingen av intervjupersonerna vars sammanboende upphört uppgav att det förelegat några svårigheter i samband med att sammanboendet upphörde. 9.1.3.5Behovet av rättsligt skydd De flesta av intervjupersonerna som tillfrågades om behovet av rättsligt skydd ställde sig avvisande härtill. I gruppen som utgjordes av andra än sammanboende barn - föräldrar och sammanboende syskon framkom överhuvudtaget inga anspråk på förändringar. Inte heller i de två andra grupperna fanns något uttalat behov av rättslig reglering utöver den som redan finns. Några av de sammanboende syskonen ansåg dock att de inte borde behandlas annorlunda än sammanboende makar. Detta gällde framför allt beträffande arvsskatten. Nedan följer ett axplock av intervjupersonernas uppfattning om en rättslig reglering för andra sammanboende än makar och sambor. Man skall själv komma överens. Det behövs inga lagar för sånt. Som moderat anser jag att varje individ skall ha friheten att själv bestämma över sitt liv och därför är jag emot alltför mycket reglerande. Det borde vara mer rättvisa regler när det gäller bostadsbidrag. Annars får var och en skriva testamente eller komma överens på annat sätt om hur egendomen skall disponeras. Det kan inte vara statens sak att lägga sig i. Det finns inte behov av särskilda lagar. Var och en får se om sitt hus. Det är upp till var och en att ordna på sitt vis. Det behövs inga särskilda lagar. Det är bra som det är. Friheten för individen är viktig. Man skall skriva testamente och ta ansvar för sig själv. Jag har inte tänkt på detta och jag har ingen åsikt. Jag utgår från att jag och min bror arvsbeskattas på samma sätt som makar. Det är väl ingen skillnad att leva som syskon eller äkta makar. Syskon bör beskattas som gifta vid arv. Det är jobbigt att tala om rättsligt skydd. Man talar inte om sånt i förväg. Samma reglering beträffande arvsskatt bör gälla för syskon och makar. Jag tycker att det är bäst när var och en sköter sitt. Kommittén har i sin undersökning delat in de sammanboende i tre grupper; föräldrar - vuxna barn och eventuella syskon till barnet, vuxna syskon som sammanbor utan föräldrar samt övriga. I gruppen övriga återfinns släktingar, homosexuella sambor, arbetskamrater, studiekamra- ter m.fl. som delar bostad samt inneboende. Det är inte möjligt att exakt ange hur många hushåll det finns med sammanboenden som är att hänföra till resp. grupp. Uppskattningsvis rör det sig om drygt 80 000 hushåll där vuxna barn (och däröver) och föräldrar bor tillsammans, knappt 20 000 hushåll där syskon utan föräldrar bor till- sammans och drygt 20 000 hushåll där gruppen övriga personer bor tillsammans. I de två senare grupperna ingår även intervjupersoner . I vår intervjuundersökning uppgick antalet intervjusvar till 533 stycken. Kommittén har i sin utvärdering av intervjuundersök ningen koncentrerat sig på de fall där intervjupersonen är eller äldre. De relationer som bestod för kommitténs intervjuundersökning och där intervjupersonen var eller äldre var totalt 88 stycken, fördelade mellan 54 sammanboenden mellan barn –för- äldrar, 29 sammanboenden mellan syskon och 5 sammanboenden mellan övriga. Fler än hälften av de vuxna barnen som bodde tillsammans med någon förälder hade alltid gjort detta. Samma sak gällde mellan syskonen som sammanbodde. I gruppen övriga var det endast en av intervju- personerna som alltid hade bott tillsammans med den person som sammanboendet avsåg (en släkting). Omfattningen av den ekonomiska gemenskapen varierade. I samtliga fall fördelade de sammanboende vissa utgifter mellan sig enligt en överenskommelse och höll reda på vad var och en förvärvade. I den mån egendom införskaffades gemensamt erlade de sammanboende betalning med lika stora delar. Det allmänna intrycket är dock att det främst var bland syskon som en hushållsgemenskap i djupare mening förelåg. I dessa relationer tycktes egendom införskaffas gemensamt i en större omfattning än i de andra grupperna och det var relativt vanligt att syskonen skrev inbördes testamente. Inte i något fall där sammanboendet hade upphört framkom några svårigheter i samband med upplösningen av sammanboendet. Inte i något fall framfördes heller önskemål om att något rättsligt skydd för personer som sammanbor i en hushållsgemenskap skulle införas . Några ansåg dock att arvsskattereglerna för syskon som bor tillsammans borde ses över. Slutsatsen av kommitténs undersökningar kan sägas vara att de personer som sammanbor med annan än make/partner, sambo och/eller underåriga barn är en relativt begränsad grupp. I flertalet fall är sammanboendet av tillfällig natur och beror framför allt på praktiska skäl. De sammanboenden som är tänkta att bestå och som också rent faktiskt består är ganska få. Det är framför allt sammanboenden mellan äldre syskon samt mellan vuxna barn och föräldrar som är bestående. Den ekonomiska gemenskapen som uppstår i dessa långvariga samman- boenden tycks dock sällan motsvara den sammanflätning av ekonomin som ofta uppstår mellan äkta makar/partner och sambor i och med uppbyggnaden av ett gemensamt hem. Det är därmed tveksamt om det finns något egentligt behov av ökad rättslig trygghet för dessa andra grupper av sammanboende.