sou · GNB32 · 2000-01-01 00:00:00 — Detta mate- rial kommer utredningen i huvudsak att presentera när utredningens slutsatser överlämnas till regeringen . I det betänkande som föreligger har utredningen utnyttjat en del av detta material, främst förarbeten till steriliseringslagstiftningen och resultat av forsk- ning på området. Utredningen har valt att i betänkandet i den löpande texten ange material eller litteratur som varit särskilt relevant. I direktiven redovisas kortfattat hur lagstiftning och rättspraxis avseen- de skadestånd var utformad 1934 och sterilise- ringslagar var i kraft, dvs. För att kunna ta ställning till ersättningsfrågorna har utredningen funnit det lämpligt att något mer ingående än vad som anges i direktiven redovisa sterilise- ringslagstiftningen och utvecklingen inom skadeståndsrätten och då särskilt det allmännas skadeståndsansvar vid myndig- hetsutövning. Det gör utredningen i avsnitt 2 och 3. Ytterligare analy- ser av lagstiftningen och dess tillämpning räknar utredningen med att kunna presentera i slutbetänkandet. Enligt utredningen är det också av intresse att för jämförelsens skull redovisa hur praxis ser ut när det gäller storleken och beräkningen av ersättning enligt skadeståndslagen. Av särskilt intresse i det sam- manhanget är och praxis. Denna praxis redovisar utredningen i avsnitt 4. Utöver den skadeståndsrättsliga praxisen bör enligt utredningen nämnas hur statens praxis sett ut när det gäller ersättning av bil- lighetsskäl till personer som steriliserats men även i andra närliggande fall. Detta gör utredningen i avsnitt 5. Utredningen gör också några in- ternationella jämförelser vad gäller sådan ersättning i avsnitt 6. Utredningen har också fått i uppdrag att göra en historisk belysning samt en kartläggning av hur många som steriliserades på ansökan av någon annan samt i övrigt kartlägga den närmare omfattningen av ste- riliseringslagarnas tillämpning. De delarna av uppdraget skall vara slut- förda senast . Hur kartläggningsarbetet utförs och vilka resultaten är framgår av avsnitt 7. Utredningens överväganden och förslag i ersättningsfrågan, innefat- tande organisationsfrågor, kostnadsberäkning och ikraftträdande redo- visas i avsnitten 8 till 11. Därefter följer i avsnitt 12 en kort diskussion kring vissa generella kommittédirektiv som utredningen också haft att följa. Betänkandets huvudtext avslutas i avsnitt 13 med en författnings- kommentar där utredningen ger några lagtekniska kommentarer till lag- förslagen. I bilagor till betänkandet finns utredningens direktiv, lagtexterna till 1934 och steriliseringslagar samt Kungl. Maj:ts kungörelser och medicinalstyrelsens anvisningar till lagstiftningen. OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M 61 21934 och steriliseringslagar m.m. För att underlätta läsningen av utredningens resonemang och argumente- ring i ersättningsfrågan har utredningen ansett det nödvändigt att kort re- dovisa lagstiftningens tillkomsthistoria och huvuddragen i lagstiftningen. Det sker i följande avsnitt. I en bilaga till betänkandet finns också lagtex- terna till 1934 och steriliseringslagar, vissa kungörelser samt medicinalstyrelsens anvisningar till lagarna. Utöver steriliseringslagarna påverkade även andra lagar den praktiska hanteringen av steriliseringarna. Det gäller bl.a. abort- och äktenskapslag- stiftningen. Utredningen redovisar i detta avsnitt kortfattat även den lag- stiftningen. Steriliseringsfrågan kom första gången under statsmakternas prövning genom en motion (I:38) vid riksdag (av socialdemokraten och psykiatrikern men undertecknad av flera riksdagsmän). Där förespråkades att en utredning måtte tillsättas för att undersöka under vilka förhållanden sterilisering av sinnesslöa, sinnessjuka och fallandesjuka, eventuellt sedlighetsförbrytare, kunde äga rum. Andra lagutskottet hem- ställde i ett utlåtande (nr 24) att en sådan utredning tillsattes och biföll hemställan. Regeringen infordrade till att börja med en utredning av medicinalstyrelsen som avlämnade en sådan. 62 OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M regeringen därefter ett antal sakkunniga under ledning av häradshövdingen med uppgift att verkställa utredning och utarbeta förslag angående medgivande till sterilisering i vissa fall av sinnesslöa, sinnessju- ka och fallandesjuka. Dessa avslutade sitt arbete 1929 genom ett betän- kande med förslag till steriliseringslag (SOU 1929:14). Förslaget ledde inte till lagstiftning. Vid riksdag kom steriliseringsfrågan till ny prövning genom en ny motion av (I:188). Han angav bl.a. att steriliseringsfrågan hade intimt samband med abortfrågan varför utarbetandet av ett förslag till steriliseringslag skulle göras i samband med den då pågående utredningen Andra lagutskottet yttrade (nr 12) att det inte kun- de ansluta sig till uppfattningen att utredningen av en legalisering av abort och sterilisering behövde bedrivas i ett sammanhang och att det förelåg skäl till antagande att, om frågorna skulle sammanföras, detta skulle ha till följd dröjsmål med steriliseringsfrågans lösning. Utskottet ansåg också (med utskottets egna ord) att "mot utrednings lagförslag särskilt kunde erinras bl.a., att den rashygieniska - ärftlighetsteoretiska - principen i allt för hög grad fått undantränga de sociala och humanitära synpunkter- na, att samtycke till steriliseringsåtgärden under insikt om dess innebörd för alla fall gjorts till villkor för vidtagande av förfarandet samt att, så som lagförslaget avfattats, en legalisering av steriliseringsåtgärder under de förutsättningar, som däri angivits, motsättningsvis skulle komma att med- föra en kriminalisering av andra än de få fall, som gingo under lagförsla- gets regler". Av den anledningen hemställde utskottet om en ny utredning om sterilisering vilket biföll. Professorn i straffrätt tillsattes som enmansutredare. Han lade fram ett nytt förslag till steriliseringslag (SOU 1933:22). Detta förslag kom att ligga till grund för regeringens proposition 1934 nr 103 med förslag till sterilise- ringslag. Förslaget antogs av . steriliseringslag ( LAG DEN MAJ OM STERILISERING AV VISSA SINNESSJUKA SINNESSL¶A ELLER ANDRA SOM SJ¤LSVERKSAMHET 3&3 ) hade som framgår av lagens rubrik begränsad tillämplig- Lagen omfattade enbart personer som saknade förmåga att lämna samtycke till sterilisering - de rättsinkapabla. Lagen gav med andra ord förutsättningarna för att kunna sterilisera de personer som saknade insikt i eller inte förstod steriliseringsingreppets innebörd. Lagen reglerade inte frågan om sterilisering på den enskildes egen begäran eller efter samtycke, varken när det gällde sterilisering av friska individer eller av sinnesslöa OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M 63 eller andra sjuka som förstod ingreppets innebörd. Lagstiftarens stånd- punkt var att sterilisering av sådana individer på deras egen begäran eller med deras samtycke var tillåten utan särskilt lagstöd. Det gällde till att börja med sterilisering av medicinsk-terapeutiska skäl som ansågs tillåten i samma utsträckning som andra medicinska ingrepp. I öv- rigt ansågs sterilisering tillåten om den företogs med samtycke av den som steriliseras samt om det förelåg bärande skäl av - med samtidens uttryck - eugenisk, social, humanitär eller kriminalpolitisk natur. Däremot ansågs det nödvändigt med lagstiftning för att det skulle vara tillåtet att sterilisera en person som inte hade förmåga att lämna sådant samtycke. Även om lagens tillämpningsområde var begränsat till de rätts- inkapabla som med skäl kunde antagas lida av sinnessjukdom, sinnesslö- het eller annan rubbning av själsverksamheten var dessa begrepp vaga och kunde tolkas extensivt. Det gäller även en annan förutsättning för lagens tillämpning, nämligen att personen för framtiden var ur stånd att handha- va vårdnaden om sina barn. Särskilt vagheten i begreppet sinnesslö disku- teras av fil.dr. i hennes avhandling 3TERILISERINGAR I FOLK HEMMET, 1998, s. 96, 133-136 och 232-238. I 1 § angavs således de grundläggande förutsättningarna för att någon skulle kunna steriliseras utan samtycke. Detta kunde ske under förutsätt- ning att personen led av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning av själsverksamheten och för framtiden var ur stånd att handha vårdnaden om sina barn eller kom att genom arvsanlag på avkomlingar överföra sin- nessjukdom eller sinnesslöhet. Dessutom skulle han eller hon på grund av sin rubbade själsverksamhet varaktigt sakna förmåga att lämna giltigt samtycke till åtgärden. Här angavs också att lagen inte var tillämplig på sterilisering av medi- cinska skäl. En sterilisering på sådana skäl ansågs kunna genomföras utan särskilt lagstöd även på personer som saknade förmåga lämna samtycke. Enligt 2 § krävdes medicinalstyrelsens tillstånd för att få genomföra en sterilisering enligt lagens bestämmelser. Ett sådant tillstånd förutsatte att vissa andra personer erhållit tillfälle att yttra sig. Det gällde maken till den som var gift, vårdnadshavaren till den som var underårig, förmyndaren till den som var omyndigförklarad samt läkare eller föreståndare till den som var intagen på allmän anstalt. I 3 § fanns ett undantag från kravet på medicinalstyrelsens tillstånd. Under förutsättning att en person var sinnesslö kunde sterilisering verk- ställas på denne utan tillstånd från medicinalstyrelsen om två legitimerade läkare efter samråd funnit skäl till sterilisering enligt 1 § och det förelåg skriftligt samtycke från den eller de som skulle yttra sig enligt 2 §. Enligt 4 § skulle sterilisering verkställas av en legitimerad läkare och endast ske genom ingrepp av sådant slag att i allmänhet skada till hälsan 64 OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M inte var förenad med ingreppet. Om det gällde ett ingrepp på en sinnesslö enligt 3 § skulle detta verkställas på lasarett eller sjukstuga eller annan anstalt som fått tillstånd av medicinalstyrelsen att företa sterilisering. I lagtexten angavs inget om huruvida det var tillåtet att använda fysiskt tvång eller ej för att genomföra en sterilisering. I propositionen till lagen (prop. 1934:103) angav departementschefen i den allmänna motiveringen (s. 24) att han "var av den åsikten att en lagbestämmelse angående sterili- sering icke bör upptaga bestämmelser angående tvångsste- rilisering i egentlig mening". Enligt propositionen stod den sakkunniges (professor ) ståndpunkt i överensstämmelse med uttalanden av andra lagutskottet vid såväl 1922 som riksdag och har vunnit så gott som enhällig anslutning i de inkomna yttrandena. Vidare angav departementschefen i specialmotiveringen (s. 28) när det gällde verkställighet av sterilisering (med propositionens ord) att "frånvaron av en särskild tvångsbestämmelse enligt hans mening icke tor- de komma att innebära något egentligt hinder för lagens tillämpning efter- som de personer det var fråga om genom samtal, avpassade efter deras fattningsförmåga kunde förbereda dem på det enkla operativa ingreppet. De personer i den icke rättskapables omgivning, vilka leda hans dagliga liv och därunder i regel förmå vinna hans förtroende, kunna säkerligen på olika sätt underlätta steriliseringens verkställande. I flertalet fall kunde härigenom den motsträvighet kunna övervinna som möjligen från början finns eller som det eljest överraskande i situationen skulle kunna fram- bringa." Han tillade dock att "det med hänsyn till steriliseringens personli- ga natur synes riktigast att sterilisering icke kommer till utförande i fall då, trots sådan påverkan varom jag talat, vederbörandes motsträvighet icke kunna övervinnas; i dylika fall torde skyddsåtgärder av annat slag böra tillgripas." I medicinalstyrelsens anvisningar till lagen (1939 nr 84), se bilaga 6, diskuterades frågan om en person, beträffande vilken tillstånd till ingrep- pet författningsenligt inhämtats, är skyldig att underkasta sig detsamma. Medicinalstyrelsen sade därvid att även den i lag reglerade steriliseringen i princip är frivillig och att "ett eventuellt motstånd endast får övervinnas genom övertalning och dylik påverkan" vilket uttalande medicinalstyrelsen ansåg bekräftas av ett utslag av Regeringsrätten , vari en barna- vårdsnämnds besvär över länsstyrelses beslut att vägra handräckning läm- nats utan avseende. I 5 § fanns regler om sekretess som innebar att de som å tjänstens väg- nar tagit befattning med steriliseringen eller med ärende i anledning av den inte måtte "i oträngt läge" yppa något om vad som förekommit. Den som fick överklaga ett beslut av medicinalstyrelsen skulle enligt 6 § göra det . Någon bestämmelse om vem som fick SOU 1999:2 OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M 65 överklaga medicinalstyrelsens beslut och i vilken situation, dvs. om det gällde beviljat tillstånd eller ogillad begäran om tillstånd till sterilisering, fanns inte angivet i lagtexten. Lagrådet uttalade i samband med rådets yttrande över lagförslaget att om det inte fanns angivet någon regel om överklagande kunde medicinalstyrelsens beslut i vanlig ordning överkla- gas till . Lagrådet angav vidare att rätt att överklaga ett beslut om tillstånd till sterilisering inte tillkom annan än den mot vilken åtgärden påkallats samt dennes målsman och make. Lagrådet ansåg att rätten att överklaga borde regleras genom bestämmelser i lagen. I propositionen angavs som svar på lagrådets påpekande att rätt till överklagande förelåg men att någon bestämmelse inte var nödvändig efter- som det, om en sådan bestämmelse saknades, förelåg en generell rätt att överklaga såväl ett beviljat tillstånd som ett avslag på en ansökan om ste- rilisering (se prop 1934 nr 103 s. 44-45). I 7 och 8 §§ fanns straff- och åtalsbestämmelser mot den som bröt mot lagens regler. Slutligen fanns i 9 § ett förordnande för Konungen att meddela erfor- derliga bestämmelser angående tillämpningen av lagen. Detta förordnande utnyttjades av Kungl. Maj:t genom en särskild kun- görelse (1934 nr 521), se bilaga 4, i vilken det fanns tillämpningsföre- skrifter till lagen. I kungörelsen angavs bl.a. vilka som hade rätt att ansöka om sterilisering. Det gällde förutom den som avsågs med ansökan, vård- nadshavare, förmyndare, anstaltsläkare eller föreståndare, fattigvårdssty- relse och . Där angavs också att ett tillstånd till sterilisering gällde samt att den läkare som verkställt sterilisering inom en månad skulle sända in en berättelse därom till medicinalstyrelsen på särskilt formulär samt, om ste- riliseringen vidtagits utan medicinalstyrelsens tillstånd, samtliga handling- ar i ärendet. Genom en särskild kungörelse (1934 nr 522) förordnade Kungl. Maj:t också att den legitimerade läkare som verkställt en sterilisering utan till- lämpning av steriliseringslag - med andra ord en sterilisering på någon som var rättskapabel och som själv begärt det eller samtyckt till åtgärden formellt sett - inom efter åtgärdens vidtagande skulle sända in en berättelse därom till medicinalstyrelsen på särskilt formulär. Utöver dessa kungörelser fanns, som nämnts, särskilda råd och anvis- ningar rörande tillämpningen av steriliseringslagen utfärdade av medici- nalstyrelsen. De tillkom och berörde också lag om av- brytande av havandeskap (Meddelande från medicinalstyrelsen 1939 nr 84). I dessa anvisningar redovisade medicinalstyrelsen mer ingående hur lagen, enligt styrelsens mening, skulle tillämpas. 66 OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M detta betänkande som bilaga 6 och kommer mer ingående att kommenteras i utredningens slutbetänkande. Redan när antog lag hemställde den om en utredning under vilka förhållanden frivillig sterilisering av rättskapabla personer måtte kunna företagas. Maj:t uppdrog åt den sit- tande att verkställa en sådan utredning. Kom- missionens betänkande angående sterilisering (SOU 1936:46) lades sedan i huvudsak till grund lagstiftning. I den följande texten redo- visar utredningen i ett sammanhang kommissionens och propositionens uttalanden. Den nya steriliseringslagen (SFS 1941:282) reglerade i princip alla steriliseringar som inte var medicinska dvs. även dem som genomför- des efter den enskildes egen begäran eller samtycke. I lagen angavs inledningsvis i 1 § under vilka förutsättningar sterilise- ring överhuvudtaget fick genomföras. Till skillnad från vad som gällde lag var i kraft var nu steriliseringar utanför lagens ram inte längre tillåtna. Undantaget var rent medicinsk-terapeutiska sterili- seringar. Sådana steriliseringar, vidtagna för att bota sjukdomar i könsor- ganen eller där sterilisering blev en följd av ett sådant ingrepp var alltjämt tillåtna utanför lagens ram. I lagen reglerades dessutom vissa medicinska steriliseringar på kvinnor (den medicinska indikationen) till vilka vi strax återkommer. Med sterilisering enligt lagen avsågs inte kastrering. Sådan kom att regleras genom en särskild lag, lag om kastrering (se nedan avsnitt 2.7). Huvudregeln i lagen var att sterilisering endast fick ske efter att den enskilde själv ansökt om sterilisering eller, om ansökan gjordes av någon annan, skriftligen samtyckt till åtgärden. Lagen b yggde således enligt för- arbetena i princip på frivillighet. Endast om någon på grund av rubbad själsverksamhet saknade förmåga att lämna giltigt samtycke fick han enligt 2 § steriliseras ändå om de förutsättningar som uppställdes i 1 § var upp- fyllda. Till skillnad års lag krävdes lag inte att rubb- ningen av själsverksamheten skulle vara varaktig. Den eugeniska indika- tionen kom att omfatta också demsom genom arvsanlag befarades överföra svårartad sjukdom eller svårt lyte. Den sociala indikationen utvidgades till att även omfatta asocialt levnadssätt. Vidare förutsattes inte att den som skulle steriliseras var UR ST¥ND att vårda sitt barn utan att han eller hon var UPPENBART OL¤MPLIG. Till detta kom den nya medicinska indikationen som endast var tillämplig på kvinnor. OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M 67 Vad gäller frågan om tvång angavs i propositionen (prop 1941:13 s. 14) i redovisningen av remissvaren att "endast i ett par yttranden har ifråga- satts jämkning av gällande rätts (lag) princip, att tvång ej må an- vändas för att förmå någon att underkasta sig sterilisering". I propositionen angavs sedan (s. 24) att "det synes i stort sett råda enighet om att den nya lagstiftningen bör bygga på friv illighetens grund". Med andra ord skulle tidigare uttalanden i denna fråga alltjämt gälla. I medicinalstyrelsens anvisningar till lagen (1942 nr 88) angavs bl.a., förutom citat av ovannämnda propositionsuttalande, att "om en person, som anses böra steriliseras, på förhand tillfrågas om sin inställning och vägrar samtycka, skulle således ingen hänsyn tagas därtill utan handlingar iordningställas och insändas. Om han, sedan beslut om sterilisering fattats, bestämt vägrar underkasta sig åtgärden, får operationen dock ej utföras under anlitande av fysiskt våld. Vetskapen om att ett beslut fattats av me- dicinalstyrelsen, synes ofta medföra, att en tidigare ovillig person under- kastar sig åtgärden. Den lämpligaste behandlingen av dylika patienter tor- de i regel vara den, att det betraktas som tämligen självfallet att ett beslut av medicinalstyrelsen skall verkställas, ehuru en person givetvis ej på di- rekt förfrågan får undanhållas upplysning om att fysiskt tvång ej kommer att användas." Enligt 1 § lag fanns det således tre förutsättningar för att till- låta sterilisering efter samtycke. För det första var det tillåtet att sterilisera någon om det med skäl kunde antas att han eller hon genom arvsanlag på avkomlingar kunde komma att överföra sinnessjukdom eller sinnesslöhet eller svårartad sjukdom eller svårt lyte av annat slag (den eugeniska indikationen). För det andra kunde någon steriliseras om han eller hon på grund av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning av själsverksamheten eller på grund av asocialt levnadssätt var för framtiden uppenbart olämplig att handha vårdnaden om barn (den sociala indikationen). Slutligen kunde en kvinna steriliseras om det på grund av sjukdom, kroppsfel eller svaghet var påkallat för att föreb ygga havandeskap som skulle medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa (den medicinska indikationen). Sterilisering enligt lag krävde liksom enligt lag till- stånd av medicinalstyrelsen (av ). Lika- så var en förutsättning för tillstånd enligt 3 § att vissa personer beretts tillfälle yttra sig; för underårig vårdnadshavare, för omyndig förmyndare, för den som var gift make samt för den som var intagen på allmän anstalt läkare och föreståndare. Tillstånd av medicinalstyrelsen krävdes dock inte om sterilisering efter samtycke företogs enligt den medicinska indikationen grundad på kropps- 68 OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M lig sjukdom eller kroppsfel efter att två läkare i ett skriftlig utlåtande angett grunden för åtgärden och förklarat att förutsättningarna för den var för handen (s.k. tvåläkarintyg). Dessutom var det enligt 5 § möjligt för läkare att, utan inhämtande av tillstånd från medicinalstyrelsen eller genom tvåläkarintyg, efter samtycke sterilisera en kvinna i samband med avbrytande av havandeskap om det fanns grundad anledning anta att sjukdom eller kroppsfel som föranledde ingreppet vid nytt havandeskap skulle medföra allvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa (den s.k. nödsfallsbestämmelsen). Sådan sterilisering fick också genomföras utan samtycke om kvinnan, på grund av rubbad själs- verksamhet, saknade förmåga lämna samtycke, under förutsättning att lä- karen, om det kunde ske utan menligt dröjsmål, inhämtade samtycke från anhörig. Liksom enligt lag fanns bestämmelser om sekretess i 6 § samt straffbestämmelser i 8 §. Till skillnad års lag kunde enligt lag 7 § endast me- dicinalstyrelsens beslut att inte meddela tillstånd till sterilisering överkla- gas. I övrigt fick inte medicinalstyrelsens beslut överklagas, vilket bl.a. innebar att ett bifall till en ansökan inte längre kunde överklagas. På samma sätt som lag fanns en bestämmelse om rätt för Konungen att meddela erforderliga bestämmelser angående tillämpningen av lagen. Maj:t förordnade också i en kungörelse (1941 nr 387) om vissa tillämpningsföreskrifter till lagen, se bilaga 5. I kungörelsen angavs de som kunde ansöka om tillstånd till sterilisering, nämligen den som avsågs med ansökan, för underårig vårdnadshavaren, för omyndigförklarad förmyndaren, för den som åtnjöt fattigvård eller vars make eller minderåriga barn åtnjöt sådan vård fattigvårdsstyrelsen samt för den som var föremål för åtgärd enligt barnavårdslagen eller vars barn var föremål för sådan åtgärd barnavårdsnämnden. Dessa personer var samma som angetts lag. lag vidgades dessutom kretsen av dem som kunde få ansöka om tillstånd till sterilisering till att även avse: för den som behandlades vid en av det allmänna anordnad öppen läkarmottagning - för behandlingen ansvarige läkaren, för den som var intagen på lasarett eller därmed jäm- förligt sjukhus, på sjukstuga eller på sinnessjukhus - lasarettsläkaren, sjuk- stuguläkaren, sjukvårdsanstaltens läkare eller motsvarande läkare samt för den som var intagen på annan allmän anstalt - anstaltens läkare eller före- ståndare. Härutöver kunde ansökan göras av ett flertal andra läkare nämligen förste eller extra provinsialläkare, stads- eller stadsdistriktsläkare, köping- eller municipalläkare samt hjälpverksamhetsläkare vid sinnessjukhus och andra jämförliga läkare. OCH ¥RS STERILISERINGSLAGAR M M 69 Dessutom behövdes inte särskild ansökan om sterilisering om medici- nalstyrelsen enligt lagen (1938:318) om avbrytande av havandeskap med- delat tillstånd till abort under villkor att sterilisering också företogs. Enligt 2 § i kungörelsen var en läkare som hade rätt att göra ansökan om sterilisering också skyldig att verkställa undersökning och ansöka om ste- rilisering på framställning av statlig eller myndighet eller om han i sin verksamhet erhöll kännedom om fall där sterilisering syntes på- kallad från allmän synpunkt. Ansökan om sterilisering skulle vara egenhändigt undertecknad av sö- kanden och om ansökan avsåg annan än sökanden skulle ett skriftlig sam- tycke bifogas av den som skulle steriliseras, där det kunde ske.