sou · GNB3123 · 2000-01-01 00:00:00 — Här ger jag både en mer övergripande och mer exakt bild av hur de statliga anslagen till central- och andra museer fördelas. Min utgångspunkt har även i detta fall varit de museer som har beröringspunkter med form och design. Inom statens anslag till museer och utställningar finns det fyra ramanslag med stöd till bland annat museer inom eller i nära anslutning till konsthantverk, formgivning och design. Dessa ram- anslag är Centrala museer: Myndigheter (H1), Centrala museer: Stiftelser (H2), Bidrag till regionala museer (H3), samt Bidrag till vissa museer (H4). Totalt finns tio centralmuseer i myndighetsform, Arkitektur- museet, , , och Kungliga Myntkabinettet , i och Flygvapenmuseum i , och , Statens museer för världskultur i , Folkens Museum samt i , Statens musiksamlingar och Svenskt Visarkiv i , Livrustkammaren//Hall- wylska Museet, , i samt i . Tre centralmuseer i stiftelseform tillkommer: , och i . 108 Statens anslag till berörda museer De regionala museerna med statliga bidrag är 27 och därtill kommer tolv så kallade vissa museer, i vilka till exempel ingår i , i , i , i och Arbetets Museum i . Jag kommer nedan enbart nämna de museer som har primärt intresse för denna utredning, men som jag tidigare påpekat kan designaspekter läggas på långt fler områden. I det avseendet har samtliga av de ovan nämnda museerna beröringspunkter med designområdet. 6.1Centrala museer: Myndigheter (H1) Inom detta anslag finns tre myndigheter i , som kan anses ha beröringspunkter med konsthantverk, formgivning och design: med , samt . Verksamheten styrs genom instruktioner och regleringsbrev. Ingen del av anslaget är särskilt riktad eller öronmärkt för form och design, och det framgår alltså inte om några medel överhuvud taget är ämnade för eller hur mycket av anslagen som används till insatser inom det området. Myndigheten Statens konstmuseer hade 1999 ett statligt anslag på , i detta belopp ingår anslaget till National- museum, och . är med och två olika myndigheter. (kommer enligt budgetpropositionen att tilldelas och .) De medel som tilldelas skall användas i enlighet med de statliga instruktionerna och regleringsbrevet. Det ankommer på museiledningen att bestämma hur mycket av de medel som erhålls för den samlade verksamheten som skall disponeras av Statens anslag till berörda museer 109 På museet finns varken intäkter eller utgifter redovisade som direkt kan hänföras till designområdet, eftersom det sorterar under en annan större avdelning, samlingar. Då det varken finns specificerade medel eller mål för insatser på detta område, finns det inte heller någon tydlig grund för utvärdering av det statliga åtagandet. I instruktionerna till nämns formområdet enbart i §2: skall fullgöra uppgifter som rör äldre måleri, skulptur, teckning och grafik, företrädesvis från tiden , samt konsthantverk från äldre tid till nutid . (Min kursivering.) Formgivning och industridesign nämns alltså inte. Övriga instruktioner är antingen allmänt hållna eller avser direkt museets ansvar för konstområdet. Även om inga specifika mål är formulerade för design-, konsthantverk och formgivningsområdet, grundar sig målbeskrivningarna och kraven i regleringsbreven och regleringsbesluten på de kulturpolitiska målen och kan därför prö- vas mot den verksamhet som bedrivs vid konst- hantverkssamling. Intressant för denna utredning är bland annat det övergripande målet att utveckla och förmedla kunskap om och upplevelser av kulturarvet och därigenom ge perspektiv på samhällsutvecklingen, liksom målet att ge vidgade perspektiv på samhällsutveckling och människors villkor samt stimulera till debatt kring samlings- områdets betydelse, i synnerhet kring frågor som rör bruket av kulturarvet. Även målet att vidareutveckla den pedagogiska verksamheten i direkt kontakt med skola samt universitet och högskola är väsentligt för det område som granskats i detta delbetänkande. I budgetpropositionen diskuterades huruvida Moderna Museets ansvar för att visa modern formgivning och design kunde utvecklas och förstärkas. Förutom det ovan nämnda anslaget till- 110 Statens anslag till berörda museer delas museet i och med nästa budgetår och under framöver sammanlagt för inköp av konst. I årets budget nämns inget om ansvaret för att visa upp modern formgivning och design, till skillnad . San- nolikt vill staten avvakta remissbehandlingen av förslagen i denna utredning. I Moderna Museets instruktioner nämns inte design- området. statliga anslag uppgick till . Det finns inga statliga direktiv i instruktionerna om att en specifik del av verksamheten skall ägnas åt designområdet. Däremot finns det ett generellt mål som rör formgivning i regleringsbrevet och i regleringsbeslutet i enlighet med Kulturpropositionen 1997/98: skall vara drivande i arbetet med att genomföra intentionerna i det statliga handlingsprogrammet för arkitektur, formgivning och design. Åtgärder, insatser och resultat skall rapporteras . I det sammanhanget bör det betonas att gränsdragningen mellan arkitektur och design ibland är flytande, eftersom båda handlar om gestaltning och designens föremål ingår i arkitekturens miljöer. Men det finns alltså inga särskilda statliga medel som är öronmärkta enkom för designområdet på . Däremot innebär uppdraget att leda arbetet med att genomföra en särskild kampanj inför , vars syfte är att lyfta fram storstädernas arkitektoniska kvaliteter och det offentliga rummets utformning, ett visst ansvar – speciellt den sist nämnda uppgiften – för formområdet. Av årets anslag skall 2 000 000 kro- nor gå till detta uppdrag. lämnade ett utkast till verksamheter i samband med kampanjen. En delredovis- ning lämnades och en årsredovisning av arbetet inom kampanjen skall lämnas . Statens anslag till berörda museer 111 6.2Centrala museer: Stiftelser (H2) De två ansvarsmuseerna och är stiftelser. Båda dessa museer har omfattande samlingar av betydelse för formgivningsområdet, även om något sådant ansvar inte finns tydligt uttalat. Det går inte att urskilja i vilken utsträckning anslagen används till design och formgivning, eftersom verksam- heterna har andra huvudinriktningar. Trots det kan åtminstone indirekt en viss del av dessa museers verksamhet räknas till statens åtagande inom formgivningsområdet. I fall är föremålen samlade ur ett kulturhistoriskt perspektiv och presenteras bland annat i form av möblerade bostadsrum eller som delar av miljöer från olika epoker. Staten har inga krav på att i sin verksamhet skall ta hänsyn till formgivningsaspekter. Något sådant åtagande finns inte heller i museets stadgar, även om följande paragraf kan tolkas som ett sådant: har till uppgift att bevara och levan- degöra minnet av liv och arbete i , företrädesvis tiden . Däremot betraktar museet design och formgivning som en integrerad del i verksamheten. Museets ekonomiska redovisning är inte uppdelad så att man kan ursk ilja särskilda insatser inom design. 1999 erhöll onor i statligt anslag. Även Tekniska Museets samlingar är värdefulla för designområdet. I Tekniska Museets fall är föremålen samlade ur ett teknik- och Det innebär att museet bland annat har omfattande samlingar av industridesignföremål, som till exempel bilar, kylskåp, radioapparater och telefoner. Museets uppgift är bland annat enligt stadgarna att belysa utvecklingen inom ingen- 112 Statens anslag till berörda museer jörskonsten och dess grundvetenskaper samt inom industrin. Inom detta ämnesområdet skall museet såväl bedriva och främja veten- skaplig forskning och dokumentation som utöva undervisnings- och upplysningsverksamhet. Staten har inte riktat något krav till att ta hänsyn till designområdet. Museet gör inte heller någon specifikation av eventuella medel som används till designområdet. Det statliga anslaget till uppgick till . 6.3Bidrag till regionala museer (H3) 1999 erhöll regionala museer onor. Men det finns ingen uppgift om hur stor del av den summan som går till form- och designområdet. Däremot har påbörjat en översyn av de regionala museerna för att få klarhet i hur omfattande tillgången på och hur stort intresset är för bild- och formkonstområdena. Översynen skall leda en samlad bedömning av verksamheter med inriktning på samtida bild- och formkonst inom länsmuseer. Resultatet skall redovisas till regeringen . Det finns ännu ingen uppgift om hur mycket av de regionala museernas statliga bidrag som går till form- och designområdet. Men bidragen till några enskilda regionala museer skulle till viss del kunna betraktas som ett stöd till form och design: Konstmuseums Arkiv för Svensk Formgivning (erhöll sammanlagt via ), Kulturen i (sammanlagt , men dessa förmedlas delvis vidare till andra museer), (via anslag till museer, se vidare nedan under H4), samt i (sammanlagt ). Men eftersom anslagen inte är närmare definierade går det inte att ange hur mycket som går till form- och designområdet. är ett utpräglat form-, design- och konsthant- verksmuseum. Delvis gäller detsamma för , när det gäller glasområdet. Statens anslag till berörda museer 113 delvis räkna anslagen till dessa museer som statliga form- och designinsatser. har en särställning, eftersom det är kommunalt och inte regionalt. Att museet trots detta erhåller anslag beror på att museer ingår i kretsen av regionala museer med vissa uppdrag på museiområdet, i likhet med övriga regionala museer. Anslaget till de regionala museerna disponeras av Statens kul- turråd. Ett övergripande mål med anslaget är att öka tillgången till och intresset för samtida bild- och formkonst i hela landet. 6.4Bidrag till vissa museer (H4) Utöver det regionala museibidraget erhåller anslag för det nationella nätverksansvaret för museer inom området design och konsthantverk. Målet med anslaget är att åstadkomma en bättre samordning mellan museer inom design- området i . Anslaget för uppdraget uppgår till . Det nationella nätverksansvaret kom till 1997, och museet tilldelades ursprungligen för uppdraget. höjdes beloppet med ytterligare för att nätverksarbetet skall uppnå önskad effekt. Arbetet har främst handlat om att tillsammans med berörda museer ta fram en gemensam nomenklatur, det vill säga en gemen- sam begreppsanvändning och indelning vid dokumentation. Detta görs för att museerna lättare skall kunna ha inblick i och arbeta med varandras samlingar. Rollen som nationell nätverksbyggare behöver fortfarande utvecklas. Det går i de flesta fall inte att uttala sig om omfattningen av statens insatser och hur de kulturpolitiska målen hanteras vad avser design och formgivning på museisidan. Vad beträffar de museer med inriktningar som tangerar formgivning, konsthantverk och design 114 Statens anslag till berörda museer inryms designsatsningarna i de övergripande anslagen. Eftersom staten inte alltid specificerar hur och till vad medel skall disponeras inom ett visst anslag, är det svårt att bedöma insatserna. Som en följd av att inte målen är preciserade med avseende på designområdet, ger inte heller återrapporteringen någon tydlig bild av museernas verksamhet inom området. Såväl omfattningen som resultaten av de statliga insatserna är därför svåra att urskilja. Därmed inte sagt att museerna inte gör en ur statligt perspektiv väsentlig gärning inom design, formgivning och konsthantverk. Men för staten är det omöjligt att bedöma dessa insatser. Det skulle säkerligen vara värdefullt även för de berörda museerna med en mer övergripande utvärdering för att få ett per- spektiv på och möjlighet att reflektera över den egna verksamheten. Till denna fråga avser jag att återkomma i redovisningen av mitt kommande arbete. 7Museernas förutsättningar att hantera designområdet Jag ger här några aspekter på vilka förutsättningarna som behöver uppfyllas för att desi gnområdet skulle kunna få större utrymme på museerna. Jag tar upp några behov, som är angelägna också ur ett statligt perspektiv. Dessa är: tydligare roller, samordning, tillgäng- lighet, enhetlig dokumentation, kompetensutbyte, kunskapsutveck- ling, utbildning inom design och formgivning. Som jag tidigare nämnt finns i några museer med en annan inriktning men som har beröringspunkter med det område jag här diskuterar, det vill säga formgivning, design och konsthantverk: , och i holm. Det finns också museer med flera inriktningar som Natio- nalmuseum, i , , Kulturen i , i samt i . i är det enda museet in som har en renodlad profil och täcker hela området från konsthantverk till industridesign. På museer som har en omfattande och differentierad verksamhet är det ibland svårt att avgöra vad man skall prioritera. Till viss del kan det bero på att museernas kärnområden inte tillräckligt entydigt framgår av deras instruktioner och stadgar. Andra orsaker är att enskilda intendenters intressen präglar verksamheten, att museerna av en slump eller genom tidigare beslut fått en ämnesinriktning som 116 Museernas förutsättningar att hantera designområdet SOU 1999:123 finns kvar vid sidan av kärnområdet. Även mellan museer med en bred och mångfacetterad verksamhet finns ibland oklara gränszoner. Några museer har som glas- museum och mutat in var sitt ämnesområde och därmed renodlat sin profil, utifrån den egna regionens traditioner glas respektive industritextil. Därmed har dessa museer påtagit sig ett självvalt ansvar och blivit de i landet som mest utförligt hanterar de utvalda områdena. I den promemoria en egen myndighet. Ett nytt forum för modern form, som presente- rade , föreslogs att och Arkitektur- museet skulle dela på ansvaret för formgivningsområdet från och med 1900-talet och i samband med detta ta över därmed samman- hängande samlingar från . I remissvaren kritiserades emellertid detta förslag av flera instanser, som påpekade att formgivningsområdet behöver en egen institution. Risken är, hävdade ett flertal remissinstanser, stor för att området inte får de resurser och den uppmärksamhet som det förtjänar, om det inordnas i andra sammanhang. I andra remissvar ansågs det omotiverat att sätta en gräns just vid . Formgivningens historia är längre än så, menade man, och området behöver kunna belysas med hjälp av och omfattas av exempel från tidigare epoker. Alla de ovan nämnda museerna erhåller, som jag tidigare be- skrivit, antingen direkt eller indirekt mer eller mindre stora statliga anslag, men det finns inte någon tydlig rollfördelning mellan dessa museer när det gäller designområdet. De regionala museerna har, som tidigare nämnts, bredare och fler bevakningsområden men skulle ha förutsättningar att integrera och/eller lyfta fram designaspekter. Staten har emellertid inte i sina instruktioner eller genom sina anslag uttryckt några sådana önskemål. Är mångfalden av museer och den otydliga rollfördelningen mellan dem ett problem ur statligt perspektiv? En mångfald av verksamheter är inget negativt i sig. Det gör att medvetenheten om SOU 1999:123Museernas förutsättningar att hantera designområdet 117 designområdet kan utvecklas och spridas runt om i landet. Men den otydliga rollfördelningen försvårar samverkan mellan de orga- nisationer som berörs. Omvärlden vet inte alltid vad man kan för- vänta sig från respektive part. Man vet inte vem som kan vad och vart man skall vända sig om man behöver fackkunskaper. Det finns naturligtvis inom utställnings- och museiområdet både behov av generalister som har en bred men kanske inte så djup kunskap och personer som fått möjlighet att fördjupa sig i ett område och därmed besitter specialkunskaper. Med tydligare roller kunde verksam- heterna stödja och komplettera varandra i större utsträckning. Något som skulle kunna samordnas bättre är museernas insam- lingsarbete. Det råder ibland oklarheter om vem som borde samla på vad. Det händer att museer på auktioner kan konkurrera med varandra om samma föremål och på så sätt höja prisnivån. Det finns dubbleringar i samlingarna, överlappningar mellan olika museer och museisamlingar som egentligen borde vara på ett annat museum. Om museerna tydligare profilerade sin verksamhet kunde de komplettera varandra istället för dubblera. Dessutom kan glapp uppstå, det vill säga att ingen samlar inom ett visst föremålsområde, medan flera samlar inom andra områden. Insamlande och dokumentation av ett visst område kan göras mer heltäckande om de olika parterna vinnlägger sig om att komplettera varandra. Det är en av orsakerna bakom SAMDOK (samordning, samtid och samarbete), som är ett initiativ till en samordning av insamlingsarbetet av nutida föremål. är förlagt till , vars chef också är ordförande i det styrande organet med representanter för centrala museer, länsmuseer, kommunala museer och . Men SAMDOK till trots finns det fortfarande betydande behov av samordning mellan museer. SAMDOK:s arbete har mest varit fokuserat på kulturhistoria och på att dokumentera människors liv ur olika aspekter. 118 Museernas förutsättningar att hantera designområdet SOU 1999:123 designforskningen kan det här finnas ett intressant material att ta del av. Tydligare rollfördelning när det gäller insamlingsarbetet mellan de museer som antingen har sitt huvudsakliga bevakningsområde inom eller tangerar designområdet skulle kunna förstärka museernas identitet och personalens kompetens. En tydligare rollfördelning kan dessutom ge ekonomiska samordningsvinster. Det nätverksansvar som regeringen gav till 1997 ledde till att ett kontaktnät upprättades och att en rad frågor som rör en gemensam nomenklatur liksom arkivfrågor började diskuteras. Nätverkstanken är en fundamental modell . Ett nätverk bygger på jämbördiga deltagare, där var och en ges möj- lighet att i samspel med andra fördjupa just sitt område och sin kompetens – i detta fall inom design, formgivning och konsthant- verk. Därför borde de olika deltagarna i ett nätverk uppmuntras att profilera och fördjupa sig. Samtliga deltagare i ett nätverk kan ha ansvar att utveckla någon aspekt och därmed fylla ett behov och utgöra en resurs för övriga nätverksaktörer. Det finns en rad arkiv som är intressanta och viktiga i detta sammanhang. Jag återkommer till arkivfrågorna i slutbetänkandet. Men jag vill redan här betona att det är viktigt att arkivsituationen för flera design-, formgivnings- och konsthantverksområden säker- ställs. 7.3Tillgängligheten till samlingar och föremål Det finns inget enhetligt regelverk för lån museerna sinsemellan och till andra utställningslokaler. Olika museer till- lämpar olika principer för hur i förväg som man måste komma med sin förfrågan, hur länge man kan få låna föremålen och för lånekostnaderna. Inte heller när det gäller museernas depo- sitioner på andra institutioner finns gemensamma, enhetliga regler och för vilka kostnader som skall debiteras. Dessa problem har flera av de museirepresentanter jag diskuterat med tagit upp, eftersom de SOU 1999:123Museernas förutsättningar att hantera designområdet 119 oklara villkoren ibland hindrar en att visa de föremål man skulle vilja och att det i andra fall kan vara svårt att i förväg beräkna kostnaderna. Att hanteringen skiljer sig mellan olika museer kan bero på naturliga orsaker, som att rutiner utvecklats och att de bygger på enskilda museers traditioner i övrigt. Dessutom är kraven på hantering av föremål inte desamma på alla museer, ej heller för alla slags föremål. En del kan vara ytterst ömtåliga och dyrbara, medan andra inte kräver samma varsamhet. Det är alltså ingen enkel fråga. Men försvåras samverkan genom bristen på mer enhetliga rutiner för utlåning mellan museerna. För att underlätta lån mellan olika institutioner krävs att man vet vad som finns och var det finns. Biblioteksverksamheten har med hjälp av informationsteknologi, för katalogisering och samordnade söksystem genomgått en utveckling, som på ett omvälvande sätt underlättat för bibliotekens besökare och användare. Att det är omvärldens behov som varit utgångspunkten, inte enbart interna biblioteksfackliga aspekter, har lett till helt andra möjligheter för forskare och studerande. I detta avseende befinner sig museivärlden i flera fall på en helt annan och sämre nivå. Möjligheterna till föremålslån mellan museerna skulle behöva koordineras bättre utan att man för den skull gör avkall på säkerhet och varsamhet. Om dessa aspekter kan anses vara uppfyllda eller om inte det museum som får en förfrågan själv behöver föremålen till de egna utställningarna, borde inga hinder finnas för utlåning. 7.4Behov av enhetlig dokumentation Dokumentationen av de föremål som finns, som kommer till och köps in av museerna är ibland alltför bristfällig ur ett användar- perspektiv. Att finna ett enhetligt system för dokumentation och där man även beaktar omvärldens – också ur ett internationellt perspektiv – behov av information är ett akut problem. 120 Museernas förutsättningar att hantera designområdet SOU 1999:123 Dokumentation av design- och konsthantverksföremål måste utformas på ett annat sätt än till exempel dokumentation av konst- verk och anonyma bruksföremål. När det gäller formgivning och design, kan ibland flera upphovsmän finnas, vilket ställer andra kategoriseringskrav på de dokumentationsmallar som används. Dessutom är material och tekniker väsentliga när det gäller konst- hantverk, formgivning och industridesign. Jag har tidigare nämnt, att som en följd av nätverksansvaret tagit initiativ till att arbeta fram en enhetlig och entydig nomenklatur kring materialområden som keramik och glas. Fler materialområden skall behandlas. Att man är överens om vad som är vad är en för- utsättning för att kunna åstadkomma en enhetlig dokumentation, vilket i sin tur är en förutsättning för att enkelt kunna utnyttja de olika samlingarna som en samlad resurs. Museerna har inte alltid tillgång till den kompetens som behövs för att möta förväntningarna hos besökarna på en rik och varierad utställningsverksamhet, vilket i sig kräver ekonomiska resurser och kunskaper hos personalen. Det råder också en brist på kunniga teoretiker inom designområdet i . En tydligare rollfördelning och en bättre samordning mellan museerna skulle kunna avhjälpa en del av dessa problem. Enskilda museer skulle även gagnas av en bättre samverkan med parter utanför museisektorn. Ökat kompetensutbyte är alltså viktigt både för museerna och andra parter samt för att stimulera lärande samt utveckling av enskilda museer och designinstitutioner. I de diskussioner jag haft med museerna, har många uttryckt ett behov av mer direkta samarbeten för att minska det revirtänkande som existerar inom museivärlden, liksom på andra institutioner. Det finns ingen större rörlighet mellan museerna och få tillfällen för fast anställda museiintendenter att arbeta på andra museer. SOU 1999:123Museernas förutsättningar att hantera designområdet 121 Ofta används den fast anställda personalen till att upprätthålla museets basverksamhet. Inför speciella projekt eller för att lösa specifika behov engageras inte sällan tillfälligt anställd personal, vilket å ena sidan kan vara vitaliserande för verksamheten, men å den andra sidan utarmande. För det första blir det svårt att få till stånd långsiktig kompetensutveckling hos tillfälligt inhyrd personal. För det andra innebär systemet en socialt och ekonomiskt otrygg tillvaro för många av de projektanställda. För det tredje går museerna själva miste om egen kompetensutveckling, när den egna personalen ägnar sig åt basverksamhet, medan tillfälligt anställda används för att bygga de framåtsyftande, nydanande och mer kompetensutvecklande projekten. Ett statligt initiativ som uppfattats positivt av de museer vi varit i kontakt med är det så kallade , som startade hös- ten 1995 och som innebar att statliga museer och arkiv samt ett antal andra kulturinstitutioner gavs möjlighet till utökade, tillfälliga insatser inom vård och registrering av sina samlingar. Bakgrunden till satsningen var främst museiutredningen och bildning (SOU 1994:51), där det eftersatta vård- och registreringsbe hovet på museerna betonades. Totalt avsattes till projektet, som pågick .