sou · GNB389 · 2000-01-01 00:00:00 — Utredningen anser att samarbetsorganet bör representera omkring två tredjedelar av de bidragsberättigade organisationerna för att erhålla bidraget. Att enbart de bidragsberättigade organisationerna medräknas är naturligt då medlen till samarbetsorganet faller inom ramen för anslaget till statsbidragsberättigade organisationer. 136 Statligt stöd till samarbetet inom handikapprörelsen samarbetsorganet bör således ha omkring två tredjedelar av de statsbidragsberättigade organisationerna som medlemmar. Samarbetsorganet skall vidare vara en ideell organisation som är demokratiskt uppbyggd samt religiöst och partipolitiskt obunden. Som nämndes ovan står det handikapporganisationerna fritt att själva välja om de önskar att samarbetsorganet skall erhålla ytterligare medel för sitt arbete. Att handikapprörelsen agerar genom ett samarbetsorgan i t.ex. intressepolitiska frågor eller använder sig av samarbetsorganet för administrativ service för att bättre utnyttja sina resurser är något som staten inte bör styra. Utredningen kan därför inte mer än påpeka att det från statens sida torde vara önskvärt att kommunikationen med handikapprörelsen sker med ett samarbetsorgan så ofta som det är möjligt och lämpligt. och mindre kända handikappgrupper Som tidigare beskrivits har, projektarbete, ett och mindre kända handikappgrupper bildats. Förbundet heter och mindre kända handikappgrupper. Förbundet erhöll medel från och har därefter beviljats projektmedel från Allmänna arvsfonden under . Frågan är om och mindre kända handikappgrupper, liksom , skall erhålla direkt statsbidrag för sin verksamhet som samarbetsorgan. Frågan är komplicerad. Som nämnts ovan är det utredningens principiella uppfattning att statsbidrag till samarbetsorgan bör lämnas till endast ett samarbetsorgan samt att detta organ skall representerar statsbidragsberättigade organisationer. Utredningen anser dock att det arbete och mindre kända handikappgrupper utför riktar sig till en grupp människor vars behov är mycket stora. utredningar har även visat att människor med sällsynta diagnoser har svårt att erhålla den vård och det stöd av samhället som de behöver.64 har haft i uppdrag att förbättra informationen om små och mindre kända handikappgrupper. har bl.a. byggt upp en databaserad kunskapsbank kring små och mindre kända handikappgrupper. Utöver nämnda uppdrag hade också i uppdrag att med början fördela medel till utveckling av habilitering och rehabilitering. Vid fördelningen skulle bl.a. verka för att små och mindre 64 SOU 1991:46 s.251ff och prop. 1992/93:159 s.134ff. Statligt stöd till samarbetet inom handikapprörelsen 137 kända handikappgrupper får tillgång till kvalificerade stöd- och specialistresurser på region- och riksnivå.65 Frågan är dock om det anslag som i denna utredning är föremål för diskussion, statsbidrag till handikapporganisationerna, är rätt anslag för ett samordningsorgan för små och mindre kända handikappgrupper. Som tidigare diskuterats under kapitel 7 är det utredningens uppfattning att det aktuella anslaget bör renodlas till ett bidrag till folkrörelseinriktade handikapporganisationer med ett brett intressepolitiskt arbete. Med ett folkrörelseperspektiv har utredningen ansett att det är rimligt att ställa krav på att bidragsberättigade organisationer skall ha minst 500 medlemmar. De flesta av och mindre kända handikappgruppers medlemsförbund har färre än 500 medlemmar. Ett samarbetsorgan för organisationer som faller utanför definitionen på handikapporganisation i förordning bör därför inte enligt utredningen stödjas med ett direkt anslag. Utredningen har dock noterat att ett stort behov finns i för stöd till dessa grupper av människor. Detta behov kan inte endast förklaras med en ökande splittring inom handikapprörelsen. Förklaringen ligger även i minskade resurser i landsting och kommuner samt i nya och förbättrade diagnostiserings- och behandlingsmetoder inom sjukvården. Utredningen har tidigare visat på fördelen med att skilja på definitionen för statsbidragsberättigade organisationer respektive definitionen av bidragsberättigade organisationer på landstings och nivå. En sådan klarare rollfördelning mellan landsting, kommun och stat skulle kunna förenkla för vissa grupper av icke-statsbidragsberättigade handikapporganisationer som har sin huvudsakliga inriktning på landstingsnivå att erhålla bidrag från landstingen. Vad gäller och mindre kända handikappgruppers medlemsföreningar löses troligtvis inte problemen av en sådan rollfördelning mellan stat, landsting och kommun. Medlemmarna i dessa föreningar tillhör mycket små handikappgrupper med kanske endast enstaka medlemmar i varje län. Att endast ett landsting skall ta på sig ansvaret för finansieringen av dessa föreningars riksorganisationer kan anses orimligt och är inte heller troligt. Utredningen vill påpeka att dessa små gruppers behov har uppmärksammats i genom ett särskilt avsatt anslag för KMS, Kontaktudvalget för Mindre Sygdoms- och Handicapforeningar.66 Eventuellt skulle detta vara en möjlig väg att gå även i . 65 (1995:13). Insatser för små och mindre kända handikappgrupper. 66 Statsbidrag , se kapitel 6. 138 Statligt stöd till samarbetet inom handikapprörelsen Sammanfattningsvis ser dock utredningen, med de direktiv om oförändrat anslag som utredningen har, ingen möjlighet att inrätta ett nytt anslag för ett samarbetsorgan för små och mindre kända handikappgrupper. Enligt utredningens mening föreligger dock inte några formella hinder mot att och mindre kända handikappgrupper ansöker om bidrag som enskild handikapporganisation. Förbundet måste dock då naturligtvis uppfylla de krav som uppställs på en statsbidragsberättigad organisation. Det har under utredningens gång diskuterats mycket kring splittringen inom handikapprörelsen i form av ett ökande antal organisationer samt att utredningens förslag bör syfta till att minska splittringen. Ett sätt att göra det kunde vara att avsätta medel för samarbetsprojekt inom handikapprörelsen. Från dessa särskilt avsatta medel kunde organisationerna söka bidrag för projekt som syftar till att förbättra samarbetet inom handikapprörelsen. Vid diskussioner med handikapprörelsen har dock framkommit att organisationerna anser att detta vore att komplicera och byråkratisera samarbetet. Organisationerna önskar hellre ta eget ansvar för samarbetsprojekt inom ramen för det egna bidraget. Utredningen föreslår därför inte ett särskilt bidrag till samarbetsprojekt, utan föreslår istället att dessa medel fördelas ut till organisationerna. Frågan uppkommer då om en viss del av organisationernas bidrag bör avskiljas och enbart få användas för samarbetsåtgärder eller om organisationerna själva skall avgöra om de har möjlighet och vilja att avsätta medel för samarbete. Utredningen anser att handikapporganisationernas samarbete är av största vikt. För att markera detta bör en viss procent av organisationernas bidrag, förslagsvis , avsättas för samarbete med andra handikapporganisationer. Som exempel på former av samarbete kan nämnas gemensamma arbetsgrupper, samordning av remissvar och större samarbetsprojekt. Även medlemsavgifter till samarbetsorganet kan inräknas i samarbetsmedlen. Exakt hur samarbetet bör se ut och i vilka konstellationer det skall bedrivas bör dock inte staten styra. Utredningen anser därför inte att samarbetsmedlens användning bör begränsas till exempelvis organiserat samarbete. Utredningen önskar inte införa ett system där organisationernas frihet att organisera sitt samarbete inskränks mer än nödvändigt. Organisationerna skall vid sin återrapportering enligt kapitel 12 redovisa att de använt samarbetsmedlen för samarbetsåtgärder med Statligt stöd till samarbetet inom handikapprörelsen 139 andra handikapporganisationer samt på vilket sätt medlen använts. Har inte av de statsbidrag organisationen erhållit använts till samarbete med andra handikapporganisationer i någon form skall inte organisationen erhålla samarbetsmedel . 11Former för ansökan, beredning och beslut 11.1Utredningens förslag i sammanfattning Utredningen anser att beslutande organ bör ha erfarenhet av och ett brett perspektiv på handikappfrågor, kunskap om handikapporganisationernas arbete samt kunskap om folkrörelsearbete. Utredningen anser att dessa krav på beslutande organ bäst tillgodoses genom att den nuvarande beslutsmodellen består. bereder ansökningarna och lägger fram förslag till beslut. Regeringen fattar beslut i ärendet. Utredningen föreslår följande utformning i förordningen. 7§ Ansökan om bidrag enligt denna förordning skall göras skriftligen och lämnas in till 8 § skall lämna förslag till regeringen om beviljande av bidrag. Beslut i fråga om bidrag enligt denna förordning meddelas av regeringen. Utredningen anser att det beredande organet, , bör öka sitt samråd med organisationerna. Ett råd med representanter från handikapprörelsen bör inrättas. Rådet kan tillföra kunskap om handikapporganisationernas arbete och om folkrörelsearbete. Rådet skall även ges möjlighet att till framföra tankar och erfarenheter om hur det nya bidragssystemet fungerar och om hur det bör utvecklas. Rådet skall diskutera principer och riktlinjer för fördelningen, inte enskilda organisationers bidrag. 9§ För att möjliggöra ett erfarenhetsutbyte i frågor som rör statsbidraget skall det hos finnas ett råd med representanter för sådana organisationer som avses i 4 och 5 §§ 142 Former för ansökan, beredning och beslut Som beskrivits i kapitel 5.2.2. var det () som hade ansvaret för beredningen av ansökningarna om statsbidrag samt för att förslag till fördelning av statsbidragen lades fram till regeringen för beslut. Efter förslag års handikapputredning67 avvecklades SHR 1994 i samband med inrättandet av . föreslog att skulle överta ansvaret för beredning av ansökningar och förslag till beslut och i propositionen om Handikappombudsmannen68 instämde regeringen i det förslaget. Sålunda är det som handlägger organisationernas ansökningar och utarbetar förslag till fördelning av statsbidragen. Det är sedan regeringen som fattar beslut i ärendet. I den enkät som utredningen tillställt organisationerna69 ställdes frågan om hur beredning och förslag respektive beslut om statsbidragen skall hanteras. Vad gäller beredning och förslag till beslut ansåg omkring hälften av organisationerna att det skall vara som , dvs att bereder ansökningarna och lämnar förslag till beslut. Drygt en tredjedel av organisationerna ansåg istället att skall bereda ansökningar och lämna förslag på beslut. Vad gäller frågan om vilken instans som skall fatta beslut till fördelningen av statsbidragen var enigheten stor om att beslutet bör fattas på regeringsnivå. Endast ansåg att beslutet bör fattas av . Slutligen fick organisationerna även svara på frågan om hur samrådet med organisationerna skulle gå till inför beslutet om statsbidrag. Två tredjedelar av organisationerna ansåg att samråd skulle ske såväl inför beredningen som inför beslutet. Relativt få organisationer har svarat på frågan om på vilket sätt samrådet skall gå till. Av de som svarat har dock en klar majoritet (cirka två tredjedelar) svarat att varje organisation måste få lägga fram sin egen sak. Enbart tre organisationer har svarat att de kan tänka sig att en grupp utses att företräda organisationerna. Vid en genomgång av bidragen till föreningslivet enligt budgetpropositionen framgår att det finns ett flertal olika former för beredning och beslut av statsbidrag till föreningslivet.70 I huvudsak kan särskiljas fem olika former av beslutsmodeller: 67SOU 1992:52 s.360f. 1993/94:219 s.21. 69Se Bilaga 2. 70Jfr även SOU 1993:71 s.31f., där liknande indelning görs. Former för ansökan, beredning och beslut 143 ·Beslut av regeringen efter beredning på departement ·Beslut av regeringen efter beredning av offentlig myndighet ·Beslut och beredning av offentlig myndighet ·Beslut och beredning av organisation med myndighetsstatus ·Beslut och beredning av organisation med stöd av lag Exempel på beslut av regeringen efter beredning på departement är anslaget till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet.71 Beslutet fattas av regeringen efter beredning av . Bidragsbestämmelserna finns i förordningen (1982:865) om statsbidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet. Ett annat exempel är anslaget till information och studier om säkerhetspolitik och fredsbefrämjande utveckling.72 Regeringen beslutar efter yttrande av en beredningsgrupp om fördelningen av bidragen. Beredningsgruppen utses av chefen för . Exempel på beslut av regeringen efter beredning av offentlig myndighet är anslaget till invandrares riksorganisationer.73 Regeringen beslutar efter förslag från . Ett annat exempel är anslaget till handikapporganisationernas rekreationsanläggningar74 där regeringen beslutar efter förslag från . Exempel på beredning och beslut av offentlig myndighet är anslaget Bistånd genom folkrörelser och andra enskilda organisationer.75 SIDA är ansvarig myndighet. Största delen av bidraget lämnas dock till 13 större organisationer (däribland SHIA, ) av vilka några fungerar som paraplyorganisationer för mindre organisationer, vilket innebär att över 200 enskilda organisationer erhåller bidrag . Ett annat exempel är anslaget till pensionärsorganisationerna76 där beslutar enligt förordningen (1994:316) om statsbidrag till pensionärsorganisationer. har även ansvar för beredning och beslut vad gäller anslaget till organisationer på det sociala området.77 Inom detta anslag ryms bidrag till organisationer som arbetar med förebyggande och vårdande insatser inom alkohol- och narkotikaområdet, insatser för utsatta barn och deras familjer samt insatser som skall motverka våld mot kvinnor. 1998/99:1, utgiftsområde 14, anslag C3. utgiftsområde 5, anslag D2. utgiftsområde 8, anslag B3. utgiftsområde 9, anslag B4. utgiftsområde 7, anslag A1.2 delpost 8. utgiftsområde 9, anslag B5. utgiftsområde 9, anslag B10. 144 Former för ansökan, beredning och beslut organisationer har setts över och i utredningens betänkande Vad får vi för pengarna? -Resultat-styrning av statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området uttalades att borde ansvara för beredning och beslut av bidraget.78 Regeringen anslöt sig till utredningens uppfattning.79 Slutligen har ansvar för beredning och beslut om bidrag till nationell och internationell ungdomsverksamhet m.m.80 Exempel på beredning och beslut av organisation med myndighetsstatus är anslaget till trossamfund.81 till trossamfund (SST) bereder och beslutar om statsbidraget. SST består av företrädare för de trossamfund som anges i 3 § förordningen (1989:271) om statsbidrag till andra trossamfund än . Exempel på beredning och beslut av organisation med stöd av lag är anslaget till folkbildningen.82 Ansvaret för beredning och beslut ligger på . I finns företrädare för , Rörelsefolkhögskolornas () samt från . Enligt förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen lämnar statsbidrag till folkhögskolor och studieförbund. 11.3Redovisning av utredningens förslag Som redovisats ovan i avsnitt 11.2. finns det olika former för hur beredning och beslut rörande fördelningen av statsbidrag till föreningslivet hanteras. Utredningen avser att här relatera dessa olika former av beslutsmodeller till statsbidraget till handikapporganisationerna och diskutera de olika modellernas för- och nackdelar. Utredningen tar därefter ställning till vilken beslutsmodell som utredningen anser lämpligast för statsbidragen till handikapporganisationerna. 1998/99:1, utgiftsområde 9, anslag B10. 1998/99:1, utgiftsområde17, anslag M2. 1998/99:1, utgiftsområde 17, anslag K1. 1990/91:82 och prop. 1998/99:1, utgiftsområde17, anslag L1. Former för ansökan, beredning och beslut 145 11.3.2Olika former för ansökan och beslut – diskussion Beslut av regeringen efter beredning på departement Som nämnts tidigare var det efter förslag års Handikapputredning som kom att få ansvaret för beredning av ansökningar om statsbidrag och regeringen för beslutet. diskuterade olika tänkbara alternativ för beredning och beslut,83 bland annat att bereder ansökningar och lägger fram förslag till fördelning. Eftersom detta skulle innebära att regeringen iklädde sig en myndighetsroll ansåg att en sådan lösning inte var lämplig. Även inom andra ämnesområden har det ansetts olyckligt att lägga myndighetsuppgifter, t.ex. i form av beredning av statsbidragsansökningar, på departementen. Det har inte ansetts lämpligt att ikläda regeringen en myndighetsroll. Att minska stora arbetsbörda har även det varit en anledning att inte förlägga sådana arbetsuppgifter till departementen. Sammanfattningsvis anser utredningen, med hänsyn till ovan nämnda skäl, att beredningen av ansökningarna inte bör ligga på departementsnivå. Beslut och beredning av organisation med myndighetsstatus Som tidigare nämnts har t.ex. till trossamfund ansvar för fördelningen av bidrag till trossamfunden. Utredningen finner dock ingen anledning att inrätta en ny organisation med myndighetsstatus enkom för att fördela statsbidragen. Beslut och beredning av organisation med stöd av lag Att överlämna ansvaret för fördelningen av statsbidragen till grupper av organisationer som bildar samverkansorgan har naturligtvis såväl fördelar som nackdelar. Fördelarna med en sådan beslutsmodell är bl.a. att rollfördelningen mellan staten och organisationerna blir tydligare och organisationernas självständighet stärks när organisationerna själva får ta ansvar för bidragsfördelningen. Det garanterar även en sakkunnig bedömning av de olika organisationerna. Det är bara organisationerna själva som verkligen kan bedöma varandras verksamhet och livskraft. 83 SOU 1992:52 s.358f. 146 Former för ansökan, beredning och beslut Vidare får det anses positivt om kontakten med statsmakterna kan fokusera på verksamhetens mål, innehåll och resultat istället för på bidragsteknik och beräkningsmodeller. Administrativ förenkling är också ett argument för en sådan beslutsmodell. Som nackdelar kan bl.a. åberopas att samarbetsansträngningar bör inriktas på för organisationerna gemensamma frågor istället för på interna uppgörelser om bidragsmedel. Det är lättare för organisationerna att samverka om de slipper strider om bidragsmedel, att ta på sig uppgiften att fördela bidrag kan i vissa fall splittra mer än det enar. Det finns risk för stagnation inom systemet och svårigheter att ta upp nya medlemmar i kretsen av organisationer.84 Utredningen om bidrag till ideella organisationer föreslog i sitt betänkande 1993:71, Organisationernas bidrag, bl.a. att organisationer som erhöll statsbidrag skulle anförtros uppgiften att gruppvis själva fördela medel inom sitt verksamhetsområde. Vad gäller bidraget till handikapprörelsen uppgav dock utredningen, efter kontakter med handikapprörelsen, att handikapporganisationerna representerar funktionshinder av mycket varierande art och svårighetsgrad. De företräder medlemsgrupper av mycket olika storlek och med starkt skiftande behov. Utredningen fann det därför motiverat att ta särskild hänsyn till dessa förhållanden när det gäller sättet att fördela statsbidrag till handikapporganisationer. När handikapputredning gjorde sin bedömning av hur medlen skulle fördelas efter nedläggningen av angav utredningen att en beslutsmodell där handikapporganisationerna själva beslutar om fördelningen var mindre lämplig på grund av den jävsituation som organisationerna befinner sig i. Sålunda ansåg att den omständigheten att organisationerna har eget intresse i saken är ägnad att göra fördelningen av statsbidraget mindre ändamålsenlig och rättvis.85 I den enkät som utredningen genomfört är organisationerna mycket tydliga i sin uppfattning att de inte önskar att ansvaret för förslag till fördelning eller beslut om fördelningen läggs på organisationerna själva. Endast en av 69 svarande organisationer ansåg att ansvaret för beredning av ansökningar och förslag till fördelning borde läggas på organisationerna. Ingen av de svarande organisationerna ansåg att ansvaret för beslut om fördelning borde läggas på organisationerna.86 Sammanfattningsvis instämmer utredningen i den bedömning som gjordes i SOU 1993:71, Organisationernas bidrag, att när det gäller 84SOU 1993:71 s.44f. 85SOU 1992:52 s.358. 86Se utredningens enkät, Bilaga 2. Former för ansökan, beredning och beslut 147 bidrag till föreningslivet är en beslutsmodell där organisationerna själva tar ansvaret för fördelningen i de flesta fall att föredra av principiella skäl. Detta för att organisationerna genom en sådan beslutsmodell stärks i sin självständighet och deras roll gentemot staten blir tydligare. Handikapporganisationerna har dock uttryckt starkt motstånd mot införandet av en sådan beslutsmodell. Utredningen anser därför att det inte är rimligt att föreslå en sådan form för beredning och beslut. Beslut av regeringen efter beredning av offentlig myndighet Denna beslutsform motsvarar dagens modell där regeringen beslutar efter beredning av . Fördelarna med denna modell är att den är inarbetad och att organisationerna samt beslutande organ känner till dess spelregler. Vid utredningens diskussioner med handikapprörelsen har även framkommit att det anses som positivt att beslutet fattas av regeringen. Detta har ansetts innebära en markering att handikappfrågor inte enbart är sociala frågor utan sträcker sig över alla områden i samhället. Den breda inriktningen på handikapprörelsens arbete kräver en bred kompetens hos beslutsorganet. Från handikapprörelsens sida har även poängterats vikten av att beslutande organ har förståelse och kunskap om folkrörelser och de villkor folkrörelserna arbetar under. Nackdelarna med det nuvarande systemet är att det är otillfredställande med en beslutsmodell där två instanser är inblandade i beslutsfattandet. En sådan beslutsmodell kan i vissa fall komma att leda till disparat hantering av de olika inblandade instanserna. Vid sådana tillfällen kan systemet upplevas som orättvist och oförutsägbart av sökande organisationer. Utredningen anser att det är mycket viktigt att beslutsmodellen upplevs som riktig och rättvis, även av de organisationer som nekas bidrag. En beslutsmodell med två inblandade instanser kan därför anses mindre lämplig. En möjlig ändring i denna modell som skulle kunna öka känslan av rättvis fördelning skulle kunna vara att låta ett organ med representanter för organisationerna sköta beredning och förslag på fördelning. Detta vore en tillbakagång till den modell som tillämpades tidigare , då hanterade ansökningarna och lade fram förslag till beslut till regeringen. Det är dock inte önskvärt att skapa ett nytt enbart för denna beredningsuppgift. har emellertid bildats en bestående av statssekreterare samt representanter för handikapprörelsen. Denna samordningskommitté skall uppfylla de krav på Nationell 148 Former för ansökan, beredning och beslut för samordning av handikappfrågor, som ställs i FN´s standardregler för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet. Enligt standardreglerna bör kommittén vara permanent och reglerad i lag. Den svenska är dock fortfarande under utveckling. Utredningen anser att den sammansättning som den svenska samordningskommittén har, med statssekreterare från ett antal departement och representanter från handikapprörelsen, gör att kommittén har ett brett perspektiv på handikappfrågorna. Detta gör att den framstår som ett lämpligt beredningsorgan. Att representanter från handikapprörelsen deltar i kommittén ser utredning som mycket positivt. Kommittén är dock inte någon myndighet utan arbetar som en interdepartemental arbetsgrupp. Detta innebär att om kommittén i sin nuvarande form erhöll beredningsuppdraget skulle regeringen i princip ikläda sig en myndighetsroll. Som beskrivits ovan är detta enligt utredningens mening inte lämpligt.