sou · GNB3123 · 2000-01-01 00:00:00 — Mötesplatsen skall inte konkurrera med museers och andra parters samlingar, utan genom samverkan bidra till att de stärks och används i större omfattning. Därför skall verksamheten inte har egna samlingar, utan låna utställningsföremål från andra. 4 Beträffande inlåning från företag kan det gälla såväl äldre som samtida produkter, modeller, prototyper, skissmaterial och rit- 4 Myndigheter kan teckna försäkringsliknande avtal hos Kammarkollegiet när de lånar eller lånar ut föremål och motparten inte är myndighet. Vid föremålslån mellan myndigheter regleras ansvarsfrågorna i avtal direkt mellan myndigheterna. Myndigheter och andra institutioner som bedriver utställningsverksamhet kan dessutom i vissa fall få statlig utställningsgaranti genom . Förslag till mötesplats för form och design Dessutom kan det ibland vara aktuellt att låna in föremål som finns i privatpersoners ägo. Museer och utställningsverksamheter inom designområdet bör, som tidigare nämnts, vara självklara parter för mötesplatsen att samverka med. Det rör inte bara föremålslån utan även annan samverkan, där institutioner får möjlighet att delta i gemensamt arbete med dokumentation och annat utvecklingsarbete i anslutning till utställningar. De institutioner som jag i första hand tänker på är Form/Design Center i , det blivande , med Arkivet för Svensk Formgivning, Kulturen i , i , i , – i , i , men även föreningen och stiftelsen , som båda har sina huvudsäten i men som också är representerade i andra regioner. De två sistnämnda har inga egna föremålssamlingar men skapar olika typer av utställningar inom designområdet. Dessutom finns museer inom andra ämnesområden, där form och design skulle kunna lyftas fram i vissa projekt för att belysa det egna kärnområdet ur ett form- och designperspektiv. Några exempel på sådana museer är länsmuseerna samt museer som Ájtte i och i , i och samt de i huvudstaden belägna Arki- tekturmuseet, , Kungliga Myntkabinettet, , , och . På alla dessa institutioner finns kompetens och samlingar som vore värde- fulla i ett brett samarbete kring mötesplatsens olika tillfälliga utställningar. Det krävs också särskild kompetens för att hantera museiföremål en kompetens som de befintliga museerna har. Den nya mötesplatsen kommer i stor omfattning att arbeta i projekt. Arbetsformen – där olika parter kompletterar varandra i projekt – leder indirekt till att berörda museers och institutioners kärnområden förstärks och blir tydligare genom att varje deltagare i projektet bidrar med sina specialkunskaper och dessutom i sam- arbetet får anledning att fördjupa sitt fackområde. 150 Förslag till mötesplats för form och design Enkätsvaren ger starkt stöd för idén om att bättre samutnyttja befintliga samlingar. Flera museer efterfrågar dessutom bättre överblick av innehållet i varandras samlingar. Jag menar att båda dessa aspekter kommer att gagnas av den verksamhet jag föreslår. På mötesplatsen skall det finnas intendenter som täcker väsentliga och centrala kunskapsområden inom design. Som jag redan nämnt bör det dessutom finnas kompetens inom utställningsproduktion och -pedagogik. Utöver arbetet med utställningar skall intendenterna svara för en aktiv och systematisk kunskapsuppbyggnad inom design. Förutom den kunskapsuppbyggnad som bedrivs på mötesplatsen, skall man inspirera till dokumentation och inte minst forskning inom detta område på universitet och högskolor. Det är naturligt att designhögskolor kommer i fokus i det sam- manhanget, men minst lika viktigt är att inspirera till designrelate- rad forskning och dokumentation vid konstvetenskapliga institu- tioner, tekniska högskolor samt företags- och nationalekonomiska, juridiska samt pedagogiska institutioner. För att bidra till kunskapsuppb yggnad och forskningskompetens inom design bör en adjungerad professor knytas till mötesplatsen. Den adjungerade professorn skall uppfylla de krav på profes- sorskompetens som framgår av Högskoleförordningen (SFS 1993:100). Tjänsten adjungerad professor sk iljer sig från andra professorstjänster genom att den kan tilldelas . Det är eftersträvansvärt att den adjungerade professuren är förenad med tjänst vid en högskola eller ett universitet som ger designutbildning. Syftet med denna lösning är att stimulera samverkan mellan mötesplatsen, universitet och högskola. Det kan vara en tjänst som personen i fråga redan innehar i eller i utlandet. Men det kan också vara en högskole- eller universitets- tjänst som inrättas och knyts till tjänsten som adjungerad professor. Den adjungerade professorn skall inte bara kunna rekryteras inom utan även utanför landets gränser. I vissa fall kan det Förslag till mötesplats för form och design vara särskilt betydelsefullt att få impulser från utlandet och att stärka internationell samverkan. Ytterligare ett led i mötesplatsens arbete med att stimulera kun- skapsutveckling är att ibland möjliggöra för doktorander vid andra institutioner att delta i utställningsprojekt. För doktorander innebär det tillfälle till individuell kunskapsfördjupning, där teoretisk kunskaper kan kombineras med praktisk tillämpning. Det ger doktoranderna möjlighet att delta i en för dem alternativ lärmiljö med kompletterande lärandeformer och nätverk. Doktoranderna skall vara inskrivna vid universitet eller högskola och därför organisatoriskt inte ingå i den föreslagna verksamheten. Det betyder att mötesplatsen inte heller belastas med kostnaderna för doktorander. De kontakter jag haft med har bekräftat behovet av att få till stånd en mer utvecklad och omfattande forskning inom designområdet. kartläggning och utvärdering av utbildning vid designhögskolorna 5 visade att forskning i egentlig mening endast förekommer i mycket begränsad omfattning vid dessa institutioner och att forskningen huvudsakligen avser konstnärligt utvecklingsarbete. Merparten av den forskning som bedrivs i och om design sker istället vid tekniska högskolor och företagsekonomiska institutioner. Tvärvetenskaplig behandling av designfrågor inom högskolor och universitet efterfrågas i svaren på utredningens enkät, där framför allt institutionerna inom utbildningsområdet påtalar behovet av större kunskapsutbyte mellan olika discipliner inom eller med beröring till designområdet. 5 Rapporten till rörande designutbildningarna inom högskolan m.m. presenterades . 152 Förslag till mötesplats för form och design De kunskapsunderlag som tas fram om olika designområden skall både vara en grund för utställningsarbetet och för det pedagogiska material som skapas i samband med utställningarna, till exempel utställningskataloger och web-produktioner. Sådant material bör inte bara kunna utnyttjas i anslutning till utställningarna, utan även i undervisning på olika nivåer och i kompetensutveckling för exempelvis verksamma designer och andra yrkesgrupper. I svaren på utredningens enkät, har designutbildningarna betonat betydelsen av tillgång till åskådningsmaterial för studenterna. Det bör vara naturligt att samverka med och , som tillsammans har uppdrag att på nationell nivå samordna arbetet med kultur i skolan (prop. 1998/99:1). kartläggning och utvärdering av utbildningar vid designhögskolorna omfattade inte en översyn av läromedel inom området. Frågan om läromedel kan vara en orsak till design- utbildningarnas påtalade brist på forskning i egentlig mening. Utbildningarna är främst inriktade mot praktiskt orienterad kompetensutveckling för den enskilde eleven. De saknar till stor del den typ av teoribildning och annan kunskapsutveckling som kräver läromedel. Samråd med bekräftar den bilden. Även om jag i mitt uppdrag inte haft anledning att ta upp frågan om läromedel är det mitt intryck att det finns ett eftersatt behov. Det rör både situationen på högskolenivå och den på gymnasie- och grundskolenivå. Allt fler designutbildningar startar i landet och inom gymnasieskolan har linjer med inriktning mot form och design inrättats. Såväl dessa utbildningar som behöver större tillgång till undervisningsmaterial. Den föreslagna verksamheten skall ha ett bildarkiv och ett bibliotek inom design. och har en naturlig plats i ett nationellt utställnings- och inom form och design. SOU 1999:123 Förslag till mötesplats för form och design 153 Tillgång till informations- och bildmaterial behövs när man skall skapa utställningar och hålla föreläsningar i anslutning till dem. bör mötesplatsen även undersöka möjligheten att skapa ett audiovisuellt arkiv, med ljudupptagningar av och filmer om verksamma designer och konsthantverkare, som berättar om sitt arbete och där också dokumentation om olika utvecklingsprocesser finns samlade. Det audiovisuella arkivet skulle kunna bli ett värde- fullt redskap för att i utställningar och via andra medier levandegöra historisk och samtida design. Mötesplatsen bör sträva efter att stödja, ta vara på och bidra till utveckling av befintliga bibliotek och bildarkiv inom designområdet, men skall som jag tidigare nämnt också ha ett eget bibliotek och bildarkiv. Naturliga parter att utveckla samverkan med är National- museum, och i synnerhet föreningen , som har ett rikt bildarkiv och bibliotek inom designområdet. Den föreslagna verksamheten och föreningen bör kunna samutnyttja och tillsammans utveckla bildarkiv och bibliotek och därigenom försäkra sig om de resurser som krävs för hantering och utveckling av dem. Jag har fört samtal med företrädare för föreningen som ställer sig positiv till att göra föreningens bibliotek och arkiv tillgängliga för mötesplatsen genom att i någon form länka bibliotek och bildarkiv till den. Både bildarkivet och skall göras tillgängliga för forskare, studerande och allmänheten och bör även digitaliseras, för att kunna vara tillgängliga såväl nationellt som internationellt. bör dessutom knytas till befintliga databaser vid bib- liotek på universitet och högskola. 154 Förslag till mötesplats för form och design Jag föreslår att den nya institutionen förläggs till . Det finns ett antal tänkbara alternativ för var i denna typ av mötesplats skulle kunna vara belägen. har en plattform med som ligger bredvid och samverkar med . I finns Form/Design Center med utställningar, information till allmänhet, företag och andra intressenter, samt samverkan med skolor på olika nivåer. Ytterligare alternativ finns i andra regioner. Jag har tagit fasta på två aspekter beträffande lokalisering av mötesplatsen. För det första skall den vara en resurs inte bara för den region där den är förlagd, utan tillsammans med andra sam- arbetsparter bidra till att kunskaperna om designområdet ökar i hela landet. En fysisk närhet till andra designinstitutioner och möjlighet för mötesplatsens personal att upprätta personliga kontakter med yrkeskollegor vid andra institutioner underlättar arbetet och ger möjlighet till högre kvalitet på utställningar och publikationer. Den största mångfalden av institutioner med betydelse för designområdet finns i . Jag tänker då till exempel på , , Forum för Form, , , , , Nyckelviks- skolan, Riksutställningar, RMI Berghs, Svensk Form, , , designintensivt näringsliv samt huvudsäten för bransch- och intresseorganisationer med beröring till området. Både Svensk Form och Svensk Industridesign har sina huvudsäten i . Mångfalden av kontaktytor talar för en lokalisering i . För det andra finns det ett eftersatt behov av en mötesplats av det här slaget i . Det har påpekats i flera sammanhang, till exempel vid den hearing som arrangerades av 1997, under titeln svensk design/formgivning stärkas?. Ytterligare ett starkt motiv till en lokalisering i är att det finns en mängd designutbild- ningar där som saknar tillgång till åskådningsmaterial, design- Förslag till mötesplats för form och design utställningar och den debatt och de diskussioner som en mötesplats med inriktning på design skulle bidra till. Dessutom skulle en utställningsarena inom design vara ett attraktivt besöksmål för alla de inhemska och utländska turister som kommer till huvudstaden. Det har förundrat många besökare och turister från utlandet att det i inte finns en permanent lokal där designområdet för- djupas och belyses. Jag kan se flera lämpliga platser i , där den nya institutionen skulle kunna ligga. Ytterst beror valet på hur till- gänglig den är för besökare, och på villkoren för de olika lokalise- ringsalternativen. Mötesplatsen skall vara ett centrum där människor kan inspire- ras och föra olika former av diskussioner om design. Utöver inrättningar som kafé och restaurang är det enligt min uppfattning värdefullt om verksamheter som idémässigt ligger nära den aktuella institutionen lokaliseras i dess omedelbara närhet. Därmed skapar man ett idécentrum och en ökad attraktionskraft. Svaren på utredningens enkät ger ingen entydig bild av var i landet en verksamhet av mötesplatsens slag bör lokaliseras. Flera parter som svarat på enkäten lyfter fram behovet av att i skapa ett museum eller en stark utställningsaktör inom form och design. Många av dessa enkätsvar poängterar vidare vikten av att institutionen bedriver en verksamhet som kommer flera andra regioner tillgodo. De designfrämjande organisationerna menar att det egentligen behövs en bred satsning över hela landet, inte bara på en plats. Det finns också de som förespråkar att resurserna skall satsas på befintliga museer i olika delar av landet. Några parter som svarat på utredningens enkät betonar betydelsen av att förlägga verksamheten där man kan nå målgrupper som vanligtvis inte går på museer. Andra menar att verksamheten istället bör ligga i nära anslutning till museer med liknande ämnesområden, exempelvis arkitektur, konst eller teknik. 156 Förslag till mötesplats för form och design Mötesplatsens huvudmän bör vara staten, kommun och landsting samt näringsliv. När en ny institution inrättas är det viktigt att det ansvaret vilar på en principiellt riktig och tydlig grund. Ansvarsfördelningen bör bygga på att de parter som gagnas av verksamheten också är med och tar ansvar för den och bidrar till dess finansiering. För den föreslagna institutionen anser jag att staten bör bära hälften av verksamhetens nettokostnader – det vill säga kostnader som inte bärs av verksamhetens egna intäkter – medan den andra hälften av nettokostnaderna delas av näringsliv samt kommun och landsting. Motivet till mitt förslag om en ansvarsfördelning är att verk- samheten har ett nationellt värde, men också ett värde för den kommun där den etableras genom det attraktionsvärde som designutställningarna och kunskapsutvecklingen vid mötesplatsen skulle innebära. En verksamhet av detta slag inom form och design skulle också medföra en vitalisering inte bara av området omkring den utan också för regionen i sin helhet. Det finns flera exempel på detta i olika europeiska storstäder. För näringslivet betyder möjligheten att delta i utställningar att företagen kan få en ny kanal till allmänheten, till designer samt till de forskare och den designkunniga personal som är knuten till mötesplatsen. Därför skall staten inte ensam bära det finansiella ansvaret, utan dela ansvaret med näringsliv samt kommun och landsting. Denna lösning stöds av svaren på utredningens enkät, där designfrämjande organisationer, yrkes- och intresseorganisationer förordar samfinansiering mellan stat samt kommuner och landsting. I flera av svaren framhålls att näringslivet bör och önskar bidra till finansieringen. Förslag till mötesplats för form och design Institutionen föreslås få verksamhetsformen myndighet. I den föreslagna verksamheten bör som jag tidigare föreslagit staten samverka med andra parter som också bidrar till finansiering av verksamheten, nämligen näringsliv samt kommun och landsting. Det finns ett antal verksamhetsformer som förekommer inom musei- och utställningsområdet och som skulle kunna anföras som alternativ för en institution som denna. Dessa är del av museimyndighet, stiftelse, ideell förening, aktiebolag och myndighet. I promemorian en egen myndighet. Ett nytt forum för modern form föreslogs att en för ändamålet särskild avdelning – i egna lokaler – skulle inrättas vid och samverka med . En grundläggande utgångspunkt för förslaget var att 1900-talets och framtidens design och konsthantverk borde bilda en självständig enhet med permanenta utställningsytor, för att ämnesområdet skulle kunna framträda med tillräcklig tydlighet. menade man att design har släktskap med konst och med arkitektur och därför kunde höra till i en nära samverkan med . Utredningen föreslog vidare att av konsthantverk och design skulle föras över till den nya enheten eller avdelningen. Men i remissvaren på promemorian framhölls bland annat att design, formgivning och konsthantverk behövde hanteras med ännu större självständighet i en fristående verksamhet, som inte var del av en annan museimyndighet. Bland argumenten fanns synpunkter på att designområdet kunde riskera att komma i skymundan och tvingas att konkurrera med museimyndighetens huvudsakliga ämnesinriktning. Några remiss- instanser ansåg att designområdet inte borde bli föremål för upp- delning i olika historiska epoker, utan istället ges en samlad hante- 158 Förslag till mötesplats för form och design Framför allt framhöll flera remissinstanser att frågan behövde utredas mer utförligt. Om den föreslagna verksamheten inrättas som del av annan museimyndighet skulle det leda till att designområdets relation till just museimyndighetens kärnområde betonas på bekostnad av de andra ämnesområden som design har släktskap med. Designområdet har i vissa fall ämnesmässig närhet till arkitektur och konst, men i andra fall finns större släktskap med till exempel teknik, materialforskning och andra aspekter av produktutveckling. Fram- för allt skulle det riskera att leda till att museimyndighetens ämnesområde överordnas designområdet som eget kärnområde. Den bilden har stärkts genom mina kontakter med museer utomlands. Det uppstår inte sällan konflikt om den interna fördel- ningen av medel och resurser, när designområdet är införlivat i samma byggnad och under samma huvudman som till exempel den moderna konsten. Min samlade bedömning är att form och design behöver en självständig plattform, där utställningar och kunskaper om området kan utvecklas utifrån områdets egna förutsättningar och utgångspunkter. Av dessa orsaker vill jag inte rekommendera att verksamheten förs in under en annan myndighet. Det finns ett antal museer som har associationsformen stiftelse, till exempel och som är så kallade anslagsstiftelser. Dessa museer uppbär årliga anslag av staten som finansierar en stor del av verksamheten. Sådana stiftelser där staten finansierar verksamheten genom årliga anslag, så kallade anslagsstiftelser, kan staten enligt stiftelselagen (1994:1220) inte längre bilda. Den enda form av stiftelser som kan bildas är enligt stif- telselagen sådana där det finns en varaktigt bestående, självständig förmögenhet som finansierar verksamheten. Alla stiftelser är självägande, vilket innebär att stiftarna har begränsade styrmöjligheter över den framtida verksamheten. Förslag till mötesplats för form och design Mot bakgrund av den betydande kapitalbindningen som krävs för att bilda sådana stiftelser och de begränsade styrmöjligheterna har beslutat att staten inte bör medverka som stiftare till stiftelser eller skaffa sig ett bestämmande inflytande över sådana (bet. 1995/96:LU7, rskr. 1995/96:79). Stiftelse är därför ingen lämplig juridisk form för mötesplatsen. Regeringen har bedömt att staten i första hand skall använda myn- dighetsform för nya verksamheter, men att staten i de fall som myndighet inte är lämplig istället främst bör överväga formen aktiebolag eller ideell förening (prop. 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1996/97:79). I svensk lagstiftning finns inget regelverk för ideella föreningar. I stället regleras verksamheten i föreningens statuter samt genom praxis och doktrin. Statuterna behöver därför bland annat uttryckligen reglera hur man skall förfara, om huvudmännen utvecklar olika åsikter om hur verksamheten skall bedri- vas. Det finns andra verksamhetsformer som ger bättre och tydli- gare styrmöjligheter och som inte kräver en så stark initial detalj- reglering. Som framgår i mitt fortsatta resonemang finns andra juridiska former som är möjliga för den här föreslagna verksam- heten och som har väl utvecklade regelverk. Därför anser jag att verksamhetsformen ideell förening på grund av avsaknad av regel- verk inte bör komma ifråga. Aktiebolagsformen är en av de privaträttsliga verksamhetsformer som riksdag och regering har bedömt vara lämplig då staten skall samverka med andra parter. Till fördelarna med aktiebolagsformen hör att den är väl reglerad genom aktiebolagslagen (1975:1385). Aktiebolagsformen innebär att de parter som är ägare har ett gemensamt ansvar för verksamheten. Den är därför en lämplig 160 Förslag till mötesplats för form och design verksamhetsform, om staten vill försäkra sig om de andra parternas långsiktiga intresse och delaktighet. Dessutom är delägandet ett sätt att försäkra sig om att mötesplatsen verkligen arbetar med designfrågor som är betydelsefulla för de i det här fallet aktuella parterna. Det är två motiv som talar för aktiebolagsformen för den verksamhet som föreslås här. Statens möjlighet till styrning är beroende av hur stark statens ställning är i förhållande till andra ägares och hur inflytandet används. Med tanke på att den föreslagna verksamheten bland annat skall stimulera samverkan mellan ett antal befintliga myndigheter är det angeläget för staten att ha större styrmöjligheter än vad aktiebolagsformen skulle medföra. Som jag nämnt finns det både argument för och emot aktie- bolagsformen. har emellertid beslutat att myndighets- formen i första hand skall väljas för nya verksamheter, eftersom den formen har ett regelverk som är anpassat till statens styrnings- och utvärderingsbehov (prop. 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1996/97:79). Sammantaget talar detta emot att aktiebolagsformen väljs för denna verksamhet. Den föreslagna verksamheten kommer till hälften att vara finansie- rad av staten, medan andra hälften föreslås finansieras av näringsliv samt kommun och landsting. Statens medfinansiärer måste till- försäkras ett inflytande som står i relation till deras finansiella ansvarstagande. Jag föreslår att inflytandet regleras i avtal mellan staten och övriga samverkansparter samt att representanter i myndighetens styrelse utses på förslag av näringsliv, kommun och landsting. Som jag tidigare nämnt har regeringen beslutat att staten i första hand skall välja formen myndighet för nya verksamheter. Myndighetsformen är omgärdad av ett regelverk, i form av bland annat förvaltningslagen och verksförordningen. En myndighets uppgifter, ledningsform och vissa andra styrningsfrågor regleras i myndighetens instruktion, som regeringen fastställer i en förordning. Förslag till mötesplats för form och design Det finns två centrala motiv till att välja myndighetsformen för institutionen. För det första innebär institutionen ett viktigt statligt åtagande och det är därför angeläget för staten att kunna styra verksamheten. Staten kommer att bidra med den största delen av finansieringen och mötesplatsen kommer att i väsentlig grad arbeta med statligt museala föremål. Verksamheten är dessutom en statlig angelägenhet i bemärkelsen att den skall stimulera till – och förut- sätter – ökad samverkan mellan en rad befintliga statliga och statligt stödda verksamheter. Ur ett statligt perspektiv underlättar det att verksamheten har samma verksamhetsform som många av de museer den kan komma att samverka med, eftersom regeringen då lättare kan påverka gemensamma regler och förutsättningar för samverkan. Myndighetsformen är flexibel och är den verksamhets- form som ger staten de största möjligheterna till styrning av verk- samheten. Det andra motivet är att myndighetsformen markerar det statliga ansvaret. Som myndighet är verksamheten en del av staten, vilket ger legitimitet, säkerhet och för kontinuitet.