sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — I paragrafen anges vilka myn- digheter som skall se till att beslut om avvisning eller utvisning verk- ställs. I första stycket anges att har det primära ansvaret för verkställigheten av beslut om avvisning och utvisning. Andra stycket fastställer polismyndighetens ansvarsområde. Där framgår att polismyndigheten alltid ansvarar för verkställigheten av en polismyndighets beslut om avvisning samt för verkställigheten av dom eller beslut om utvisning på grund av brott, som meddelats av domstol med stöd av 6 kap. 7 §. Att Invandrarverket under vissa förutsättningar kan lämna över ett verkställighetsärende till polismyndigheten enligt den nya bestämmelsen i 16§ lämnas det upplysning om itredje stycket. 15 § En polismyndighets beslut om avvisning, Statens invandrarverks beslut om avvisning med omedelbar verkställighet och en domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall verkställas möjligt. I andra fall skall en utlänning som avvisas lämna landet och en utlänning som utvisas lämna landet efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestäms i beslutet. Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhet måste antas att utlänningen inte har för avsikt att frivilligt lämna landet , skall beslutet verkställas möjligt av den myndighet som enligt 14§ är ansvarig för verkställigheten. Paragrafen motsvarar 8 kap. 12 § UtlL. Bestämmelsen i första stycket om beslut som skall verkställas omfattar polismyndighetens avvisningsbeslut, Statens invandrarverks beslut om avvisning med omedelbar verkställighet samt domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott. Samtliga utgör sådana fall där frivillig verkställighet i allmänhet inte kommer i fråga. Huvudregeln för övriga fall är enligt andra stycket att verkställighet skall ske genom att utlänningen frivilligt lämnar landet. Tidsfrister för det har getts i lagen och bestämts efter det att ett avvis- ningsbeslut och efter det att ett utvisningsbeslut har vunnit laga kraft. Tidsfristen är således längre vid utvisning vilket självfallet hänger samman med att den som utvisas i regel varit här och kan behöva för att ordna med återresan än den som avvisas. Om det finns skäl för det kan i beslutet annan tid anges inom vilken frivillig verkställighet skall ha skett. Det kan exempelvis tänkas finnas skäl för en längre tidsfrist om utlänningen vistats i landet eller om det behövs för att underlätta verkställigheten. En kan tänkas vara motiverad t.ex. om utlänningen vistas på en förläggning för asylsökande. I tredje stycket anges när beslut som avses i andra stycket skall verkställas av en myndighet och inte genom att utlänningen frivilligt lämnar landet. Det gäller dels om utlänningen inte lämnar landet inom den frist som anges i andra stycket, dels om det med säkerhet måste antas att utlänningen inte har för avsikt att lämna landet frivilligt. Att en utlänning kan tas i förvar inför en förestående verkställighet framgår av 8 kap. 2 och 3 §§. Den möjligheten torde främst bli aktuell när det är fråga om verkställighet enligt första eller tredje stycket. 16 § får lämna över ett avvisnings- eller utvis- ningsärende för verkställighet till polismyndigheten, om den som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och inte går att få tag i utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet. Paragrafen motsvarar 8 kap. 17 § UtlL. Paragrafen ger möjlighet att lämna över ansvaret för att genomföra verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning till polismyndighet. har inte rätt att använda någon typ av tvångsmedel för att avlägsna en avvisad eller utvisad utlänning från landet. Behovet av polisiär kompetens i vissa fall tillgodoses i stället genom att ansvaret för verkställighet av avlägsnan- debesluten går över till polismyndigheten. Bestämmelsen innebär att polismyndigheten kommer att få ansvaret för fall där personer som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och där det är nödvändigt med eftersökning av det slag som polisen har kompetens och behörighet att utföra. Den skall användas i de fall där har uttömt sina egna möjligheter att hitta utlänningen och där det därför finns behov av polisiär eftersökning och spaning. skall dessutom kunna lämna över ärenden, där det enligt verkets bedömning kan bli nödvändigt att tillgripa sådant tvång som polisen har kompetens och behörighet att använda. Paragrafen är utformad så att det ankommer på att besluta vilka ärenden som skall lämnas över. Anledningen är såväl att ansvarsfördelningen mellan de båda myndigheterna bör vara tydlig som att endast verket har underlag för att göra en reell bedömning. Ett ärende som lämnats över till en polismyndighet förblir den myndighetens ansvar även om utlänningen senare skulle förklara sig beredd att frivilligt lämna landet. kan dock enligt 17§ första stycket lämna tillbaka ett verkställighetsärende till om den finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked. Åtgärder vid hinder mot verkställighet 17 § Om en verkställande polismyndighet finner att den inte kan verkställa en avvisning eller en utvisning eller att den behöver ytterligare besked, skall myndigheten lämna över ärendet till . skall skyndsamt lämna över ett ärende till regeringen för prövning, om verkställigheten avser en domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott och om antingen verkställigheten inte kan genomföras eller om det kan antas att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten. Ärendet skall på motsvarande sätt läm- nas över till regeringen om verkställigheten avser ett beslut om avvisning eller utvisning där frågor om rikets säkerhet eller allmän säkerhet tidigare prövats av regeringen. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 13 § UtlL. Enligt första stycket skall polismyndigheten lämna över ett verkstäl- lighetsärende till när det visar sig omöjligt att genomföra verkställigheten med ledning av vad som har angetts i avlägs- nandebeslutet eller av andra skäl. kan då enligt 18§ upphäva beslutet om avvisning eller utvisning eller vidta de åtgärder i övrigt som kan behövas. Om underrättelsen om verkställighetshinder avser domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott, skall enligt andra stycket skyndsamt lämna över ärendet till regeringen. Endast rege- ringen kan enligt 21§ helt eller delvis upphäva ett sådant beslut om utvisning. Det är då inte rimligt att en myndighet skall kunna fatta beslut i fråga om verkställigheten. Detsamma gäller om regeringen tidigare fattat beslut om avvisning eller utvisning i ärendet. Sedan huvudansvaret för verkställigheter förts över till Invandrar- verket, torde det endast i undantagsfall förekomma att polismyndigheten kommer att behöva lämna över ett verkställighetsärende till Invandrar- verket – i vart fall i andra fall än de som avser domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott. 18 § Har polismyndigheten lämnat över ett verkställighetsärende enligt 17 § eller har annars enligt 14§ att pröva frågan om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning, får Invand- rarverket upphäva beslutet om avvisning eller utvisning eller vidta de åtgärder i övrigt som behövs. skall skyndsamt anmäla ärendet till utlänningsdom- stolen, om det är fråga om en förestående verkställighet och om det kan antas att det finns hinder enligt 1, 2 eller 3§ mot verkställigheten och be- slutet om avvisning eller utvisning inte upphävs enligt första stycket. Anmälan behöver dock inte göras om de omständigheter som åberopas prövats tidigare i ärendet. Beslutet om avvisning eller utvisning får inte verkställas innan utlän- ningsdomstolen beslutat, om den skall ta över ärendet eller inte. Paragrafen är ny. Om ett hinder mot verkställighet kan bedömas bli bestående har enligtförsta stycket befogenhet att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning – med de inskränkningar som följer av andra stycket och av 17 § andra stycket. Verket kan också t.ex. ge praktiska anvisningar om lämpliga alternativa transportvägar eller transportmedel. Verket kan vidare besluta om inhibition. Om verkställigheten inte be- döms vara möjlig att genomföra men kan tänkas bli möjlig längre fram, kan bevilja ett tids- begränsat uppehållstillstånd. Enligt andra stycket skall anmäla verkställighets- ärendet till utlänningsdomstolen om det kan antas att det finns hinder mot verkställigheten enligt 1, 2 eller 3§ och om beslutet om avvisning eller utvisning inte upphävs enligt första stycket. Anmälan behöver dock endast göras om det är fråga om en förestående verkställighet. Med det avses att anmälan inte skall behöva göras om någon verkställighet inte kunnat planeras därför att sökanden håller sig undan. Uttrycket antas har använts för att markera att det inte får ställas några höga krav på att det finns hinder mot verkställigheten. Anmälan behöver dock inte göras om de omständigheter som åberopas prövats tidigare i ärendet. Det ankommer på att pröva om de skäl som åberopas är nya omständigheter som inte prövats tidigare i ärendet. Enligt tredje stycket får verkställighet inte ske i avvaktan på dom- stolens beslut om den tar över ärendet eller inte. Något särskilt beslut om inhibition behöver således inte fattas av vare sig eller domstolen. 19 § Utlänningsdomstolen skall ta över ett verkställighetsärende som anmälts enligt 18 §, om den inte finner det uppenbart att det inte finns hinder enligt 1, 2 eller 3§ eller att omständigheterna prövats tidigare i ärendet. Har utlänningsdomstolen enligt första stycket beslutat att ta över ett verkställighetsärende, får den upphäva beslutet om avvisning eller utvis- ning eller vidta de åtgärder i övrigt som behövs. Paragrafen är ny. Av första stycket framgår att utlänningsdomstolen skall ta över ett verkställighetsärende om den inte finner det uppenbart att hinder enligt 1, 2 eller 3 § inte föreligger eller att omständigheterna prövats tidigare i ärendet. Enligt andra stycket har utlänningsdomstolen motsvarande möjlig- heter besluta i ärendet som har när verket beslutar i ett verkställighetsärende enligt 18 § första stycket. Av 11 kap. följer att utlänningsdomstolens beslut i ett verkställig- hetsärende inte får överklagas. Upphävande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall 20 § Om efter omprövning beviljar en utlänning uppehållstillstånd, får verket upphäva ett beslut om avvisning eller utvisning. Om Invandrarverket meddelar ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd utan att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning, får beslutet inte verkställas medan tillståndet gäller. Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 kap. 15 § UtlL. Enligt paragrafen får i samband med omprövning upphäva ett beslut om avvisning eller utvisning. Med omprövning avses den möjlighet som har enligt förvaltningslagen att ändra ett beslut som verket meddelat som första instans. har enligt paragrafen vidare möjlighet att efter omprövning meddela ett tidsbegränsat uppehållstillstånd utan att upp- häva beslutet om avvisning eller utvisning. ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd gäller får beslutet om avvisning eller utvisning inte verkställas. 21 § Om regeringen finner att en dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott inte kan verkställas eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre skall gälla, får regeringen upphäva avgörandet helt eller delvis. Regeringen får då också fatta beslut i fråga om uppehålls- tillstånd och arbetstillstånd. Om domen eller beslutet om utvisning inte upphävs, får regeringen i fall som avses i första stycket meddela ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Beslutet om utvisning får inte verkställas medan till- ståndet gäller. Paragrafen motsvarar 7 kap. 16 § UtlL. Bestämmelsen i första stycket innebär att beslut om utvisning på grund av brott får upphävas eller ändras av regeringen, om beslutet har vunnit laga kraft. Det kan ske om beslutet inte kan verkställas på grund av bestämmelserna om verkställighetshinder i detta kapitel. Utvisnings- beslutet kan också upphävas om det annars finns särskilda skäl för det. Av andra stycket framgår att regeringen i stället för att upphäva utvisningsbeslutet har möjlighet att meddela ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd och arbetstillstånd. I likhet med vad som gäller om Invandrar- verket med stöd av 20 § andra stycket efter omprövning meddelar ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får beslutet om utvisning inte verkställas medan ett av regeringen meddelat tidsbegränsat tillstånd gäller. När ett beslut skall anses verkställt 22 § Ett beslut om avvisning eller utvisning skall anses verkställt, om utlänningen har lämnat landet och beslutet har vunnit laga kraft. Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § UtlL. Tidpunkten för verkställigheten kommer emellertid att få minskad betydelse jämfört med med hänsyn till förslaget i 24§ att ett beslut om avvisning eller utvisning alltid skall kunna verkställas på nytt, så länge beslutet inte är preskriberat enligt bestämmelserna i 23§. När ett beslut preskriberas 23 § Ett beslut om avvisning eller utvisning som inte har meddelats av allmän domstol upphör att gälla från det att beslutet vann laga kraft. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 15 § första stycket UtlL. Preskriptionstiden gäller enligt nuvarande regler endast beslut som inte har verkställts. Ett beslut som har verkställts upphör att gälla. Enligt lagförslaget kommer ett beslut om avvisning eller utvisning att upphöra att gälla först oavsett om beslutet har verkställts eller inte. Ändringen har kommenterats närmare i den allmänna motiveringen avsnitt 24.3. Med den föreslagna lagändringen kan bestämmelsen i nuvarande 8 kap. 15 § andra stycket UtlL utgå. Ny verkställighet av beslut som inte preskriberats 24 § Om en utlänning som har avvisats eller utvisats anträffas här i landet och beslutet om att avvisa eller utvisa utlänningen inte är preskriberat enligt 23 §, skall beslutet verkställas. Detta gäller även om beslutet tidigare verkställts och utlänningen därefter återvänt till utan att ha fått sär skilt tillstånd till ett kort besök här enligt 6 kap. 17 § eller stannat kvar här efter det att giltighetstiden för ett sådant särskilt tillstånd har gått ut. Om en utlänning som har avvisats eller utvisats återkommer till trots ett gällande förbud att återvända hit, tillämpas första stycket. Enligt paragrafens första stycke, som är nytt, skall ett beslut om avvis- ning eller utvisning alltid kunna verkställas så länge beslutet inte är preskriberat enligt bestämmelserna i 21§. gäller att ny verkstäl- lighet får ske endast om utlänningen återkommer hit trots ett gällande förbud att återvända. Det är med dagens regelsystem inte sällan svårt att avgöra om en utlänning skall anses ha lämnat landet och beslutet om avvisning eller utvisning därmed vara verkställt. Med den nu föreslagna regeln kommer det att sakna betydelse om beslutet skall anses verkställt eller inte. Ny verkställighet skall alltid kunna ske så länge beslutet inte är preskriberat. Ändringen har kommenterats närmare i den allmänna motiveringen avsnitt 24.3. Paragrafens andra stycke motsvarar 8 kap. 16 § UtlL. Även med den föreslagna regeln i första stycket kommer det att finnas behov av att kunna verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning på nytt om utlänningen återvänder hit utan särskilt tillstånd. Det gäller exempelvis i de flesta fall när någon dömts för brott och domstolen för- ordnat om förbud att återvända hit. Återreseförbud som meddelats av domstol kan gälla . Vid ny verkställighet måste självfallet beaktas om det föreligger hinder mot verkställighet enligt 1 eller 2§. Om en utlänning återvänder efter någon tids vistelse i ett annat land, torde det inte sällan finnas skäl som inte prövats tidigare i ärendet och som skulle kunna innebära att det finns hinder mot verkställighet. Att Invandrarverket i ett sådant fall måste underställa domstolen verkställighetsfrågan framgår av 18§. 10 kap. Verkställighet av beslut om förvar I detta kapitel behandlas verkställighet av beslut om förvar och behandlingen av utlänningar som hålls i förvar. Motsvarande bestäm- melser finns i 6 kap. 16–31 §§ UtlL. Bestämmelserna fogades till 6 kap. genom lag (1997:432) . De bör brytas ur 6 kap. och bilda ett eget kapitel. 1 § ansvarar för att beslut om förvar verkställs. Paragrafen motsvarar 6 kap. 16 § UtlL och slår fast att det är som har ansvaret för att ett beslut om förvar verkställs. 2 § På begäran av eller den myndighet som har fat- tat ett beslut om förvar skall polismyndigheten lämna den hjälp som behövs för att genomföra beslutet. Om Invandrarverket begär det, skall polismyndigheten även lämna den hjälp som behövs för att förflytta en utlänning som hålls i förvar. Paragrafen motsvarar 6 kap. 17 § UtlL. Första stycket ålägger polismyndigheten att på begäran av eller den myndighet som annars har fattat ett beslut om förvar lämna hjälp för att genomföra förvarsbeslutet. Med den formule- ringen avses att polismyndigheten skall delge utlänningen beslutet om förvar och transportera honom eller henne till förvarslokalen. Den täcker också in det fall att utlänningen avvikit från förvarslokalen så att beslutet måste verkställas på nytt. Bestämmelsen innebär att ges behörighet att begära biträde av polismyndigheten i alla fall och inte bara i de fall där det är verket som har fattat förvarsbeslutet. Om t.ex. utlänningen avvikit sedan förvarsbeslutet börjat verkställas, torde det i regel vara mer praktiskt att får begära polisens biträde än att det skulle ankomma på en domstol. I de fall beslutet om förvar fattats av någon annan än , ger bestämmelsen dock även beslutsmyndigheten möjlighet att begära biträde. Enligt uttalande i prop. 1996/97:147 bör i första hand anlita kriminalvårdens transporttjänst eller använda egen personal för att transportera en utlänning som hålls i förvar. Det kan dock i vissa fall vara befogat att polismyndigheten lämnar biträde vid en transport. Det kan vara fallet då en person är rymningsbenägen eller har visat tendenser att bli våldsam. I andra stycket ges en möjlighet för att begära biträde av polisen vid en förflyttning av en utlänning som tagits i förvar. 3 § Utlänningar som hålls i förvar skall behandlas humant och deras vär- dighet skall respekteras. Verksamhet som rör förvar skall utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i den enskildes integritet och rättigheter. Paragrafen motsvarar 6 kap. 18 § och 21 § andra stycket UtlL. Paragrafen gäller alla utlänningar som hålls i förvar enligt utlän- ningslagen, oavsett var de vistas. Bestämmelsen i första stycket syftar till att inskärpa betydelsen av att humanitet och respekt skall visas dem som tagits i förvar. Bestämmelsen innebär bl.a. att personalen måste vara lyhörd för de förvarstag nas behov. Förebilden till bestämmelsen har hämtats från de riktlinjer som UNHCR har utfärdat rörande villkoren för utlänningar som hålls i förvar. Bestämmelsen i andra stycket erinrar om bestämmelsen i 1kap. 2 § om att utlänningslagen skall tillämpas så att utlänningars frihet inte begränsas mer än nödvändigt. 4 § Utlänningar som hålls i förvar enligt denna lag skall vistas i lokaler som har ordnats särskilt för dem. har ansvaret för sådana lokaler och för behandlingen av de utlänningar som vistas där. Att utlänningar som hålls i förvar i vissa fall kan placeras i kriminal- vårdsanstalt, häkte eller polisarrest framgår av 16 §. Paragrafens första stycke motsvarar 6 kap. 19 § första stycket UtlL. Enligt huvudregeln i första stycket skall utlänningar som hålls i för- var enligt utlänningslagen vistas i särskilt anordnade lokaler. I 16§ finns vissa undantag från denna huvudregel. Att bestämmelsen uttryckligen gäller dem som tas i förvar enligt utlänningslagen innebär att den inte gäller dem som tas i förvar med stöd av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Vilka myndigheter som kan besluta om förvar och under vilka förutsättningar framgår av bestämmelserna i 8 kap. Med lokaler som ordnats särskilt avses främst de särskilda utrymmen som ställer i ordning i anslutning till mot- tagningscentra eller på andra platser. Begreppet täcker emellertid in även andra utrymmen som anordnats av , t.ex. ett hotellrum om verket i något undantagsfall skulle finna en sådan placering lämplig. Uttrycket lokaler som ordnats särskilt tar inte sikte bara på den byggnad där de som hålls i förvar vistas utan avser självfallet hela det låsta utrymmet inklusive rekreationsytor utomhus. Av bestämmelsen framgår vidare att har ansvar inte bara för själva lokalerna utan också för behandlingen av de personer som tas i förvar där. I andra stycket, som är nytt, har tagits in en erinran om att utlän- ningar som hålls i förvar i vissa fall kan placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Behandlingen av utlänningar som hålls i förvar i särskilda lokaler 5 § Utlänningar som hålls i förvar skall ges tillfälle till aktiviteter, förströ else, fysisk träning och vistelse utomhus. Paragrafen motsvarar 6 kap. 23 § UtlL. I paragrafen anges vissa primära rättigheter för utlänningar som hålls i förvar. Uppräkningen i paragrafen är inte avsedd att uppfattas som uttömmande. De exempel som anges skall främst ses som en upplysning om några rättigheter som är av särskild vikt. Den självklara rättigheten för utlänningar att fritt få utöva sin religion har inte ansetts behöva nämnas särskilt. De enda inskränkningar som får förekomma i dessa rättigheter är de som följer av 6 § första stycket. 6 § Utlänningar som hålls i förvar skall ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen utom om besö- ket eller kontakten i ett särskilt fall skulle hindra verksamheten som rör förvaret. Om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten, får ett besök överva- kas. Ett besök av ett offentligt biträde eller en advokat får övervakas endast om biträdet eller advokaten själv begär det. Paragrafen motsvarar 6 kap. 24 § UtlL. I första stycket slås fast att utlänningar som hålls i förvar skall ha möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför den lokal där de vistas om det inte i det enskilda fallet möter hinder med hänsyn till verksamheten i lokalen. Därigenom uttrycks det självklara förhållandet att utlänningar som hålls i förvar inte skall jäm- föras med anhållna och häktade när det gäller kontakterna med ytter- världen. De skall kunna ta emot besök, ringa, skriva och på olika sätt ha i princip obegränsad kontakt med enskilda, frivilligorganisationer, sam- fund och myndigheter utanför lokalen. Den begränsning det kan vara fråga om när det gäller besök är om det av praktiska skäl inte är möjligt att medge besök i den omfattning och på de tider som önskas. Det kan därutöver finnas situationer när ett besök av säkerhetsskäl behöver övervakas. Det framgår av andra stycket. Där finns också en särskild bestämmelse om utlänningens rätt att tala i enrum med sitt offentliga biträde eller advokat. Ett sådant besök får övervakas endast om biträdet eller advokaten begär det. 7 § Utlänningar som hålls i förvar skall ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 2 eller 3 § även om de inte har ansökt om ett sådant tillstånd. Om utlänningar som hålls i förvar behöver sjukhusvård de hålls i förvar, skall de ges tillfälle till sådan vård. Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas skall se till att eller den som förestår den lokal där utlän- ningen skall vistas genast underrättas, om utlänningen önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Paragrafen motsvarar 6 kap. 31 § UtlL. I första stycket anges att alla utlänningar som hålls i förvar skall ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som en utlänning som ansökt om uppehållstillstånd under åberopande av skyddsbehov enligt 5 kap. 2 eller 3 §.