sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Medborgarna tillta- las hr som ÂskÂdare till spektakulra och underhÂllande tillstll- ningar i stllet fˆr att erbjudas mˆjligheten att delta i debatter dr det kritiska resonerandet stÂr i centrum. Det ligger mycket i Habermas karakterisering av televisionens publiker. TV-program produceras fˆr att beskÂdas av TV-tittare. ƒven samtal och debatter i TV, dr personer diskuterar aktuella so- ciala och politiska frÂgor med varandra, r iscensatta upptrdanden sÂ till vida att de sker infˆr en TV-publik och anpassas till just detta. De r inte enbart eller ens i fˆrsta hand rationella samtal utan regis- serade fˆrestllningar. Att debatterna blir spnnande, dramatiska, underhÂllande och sevrda fˆr tittarna r det primra. Om debattˆ- rerna kan komma fram till nÂgot nytt och eventuellt nÂ en ˆmsesidig fˆrstÂelse r ofta av underordnad betydelse i produktionen av TV (Ekstrˆm och 1996, Ekstrˆm 1997, 1998, se ven uppsats i denna volym). Sjlvklart kan vi inte heller som TV-tittare bli delaktiga i nÂgot som skulle kunna likna ett rationellt samtal med debattˆrerna pÂ TV (ven om vi i vissa fall kan ringa in vÂra Âsikter eller skicka dem via e-post). TV r ett massmedium och har som sÂdant bÂde mˆjligheter och begrnsningar. Om vi vrderar TV-tittandet med utgÂngspunkt i Habermas modell kan vi emeller- tid knappast komma till nÂgon annan slutsats n att TV-tittandet r ett hot och inte en resurs. Men eftersom nu TV-tittande utgˆr en dominerande publikroll i det massmediesamhlle som skapats under senare hlften av framstÂr det som mer fruktbart att ta TV-tittandet pÂ allvar och inte dˆma ut det pÂ fˆrhand. Jag vill dock framhÂlla att jag trots denna reservation betraktar Habermas teori som en av de mest fruktbara utgÂngspunkterna fˆr en kritisk analys av mediesamhllet (fˆr en diskussion kring detta se t.ex. 1995, Ekstrˆm 1996, och 1994, 1995). I likhet med Habermas menar att en fungerande de- mokrati fˆrutstter att medborgarna har reella mˆjligheter att som autonoma aktˆrer forma ˆvervgda stÂndpunkter i politiska frÂgor, TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN att delta med argument och motargument i ˆppna offentliga diskus- sioner, att genom opinionsbildning pÂverka politiska processer. Han anvnder begreppet îdeliberativ demokratiî fˆr att uttrycka detta. En deliberativ demokrati behˆver emellertid inte bygga pÂ direkta mellanmnskliga dialoger, utan kan likavl utvecklas i de former av medierad kvasiinteraktion som televisionen och andra massmedier skapar. Detta r kritik mot Habermas. Televisionen har skapat delvis nya former fˆr offentlighet och deltagande som mÂste tas pÂ allvar i en analys av medier och demokrati. ƒven om Thomp- son ser risker i massmediernas utveckling framhÂller han ocksÂ de unika mˆjligheter som denna utveckling skapat. Massmedierna kan t.ex. under vissa villkor erbjuda individerna unika mˆjligheter till information samt ven kanaler fˆr artikluering av Âsikter, vrden och vrderingar som annars skulle fˆrbli marginaliserade i den offentliga sfren (1995, s. 257). I det avsnitt som fˆljer skall jag mycket kortfattat fˆrsˆka ur- skilja vad som r typiskt fˆr TV-tittande till skillnad frÂn andra publikroller. Jag tror att detta r en viktig utgÂngspunkt fˆr en dis- kussion om TV-tittande och demokrati. Drefter skall jag under nÂgra rubriker stlla olika bilder av televisionens publiker mot var- andra. Dessa bilder skall ses som motsatta men inte motsgelsefulla. Syftet r att peka pÂ tendenser som pÂverkar TV-tittandet i olika riktningar. Jag skall t.ex. argumentera fˆr att TV-tittande inte skapar antingen engagemang eller likgiltighet ñ antingen en kritisk eller en okritisk publik ñ utan snarare bÂde och. I ett srskilt avsnitt skall jag ocksÂ ge exempel pÂ former av publikdeltagande som kan skapas i kombinationen av television och ny informationsteknologi. Under- laget fˆr denna uppsats hmtas dels frÂn tidigare forskning, dels frÂn egna empiriska studier inom ett projekt med rubriken îTV- journalistikens giltighetî. I det senare projektet undersˆktes bl.a. hur ett antal grupper av TV-tittare mottog och tolkade fem olika nyhets- och aktualitetsprogram som de fick se (se t.ex. Ekstrˆm 1997, 1998). TV-tittande – några grundläggande karakteristika Fˆr att fÂ en uppfattning om vad vi kan fˆrvnta oss av TV-tittande som resurs i en demokrati kan det vara en pong om vi fˆrst fˆrsˆ- ker klargˆra vad som r typiskt fˆr den publikroll som televisionen skapar. Jag har fˆrsˆkt sammanfatta detta i tio punkter varav flerta- let kanske framstÂr som sjlvklara men som likafullt r av avgˆrande betydelse. Det har i samtliga fall att gˆra med TV-mediets generella egenskaper och inte kvaliteten hos enskilda program. 1.Televisionen ger publikerna mˆjlighet att i bild fˆlja hndelser som intrffar pÂ andra platser och . Som TV- tittare kan vi etablera relationer till personer som vi ser och hˆr men aldrig mˆter ansikte mot ansikte. TV-mediet har utan tve- kan inneburit att sociala miljˆer, kulturer, enskilda hndelser och personer blivit synliga fˆr mnniskor pÂ ett helt nytt stt, relativt oberoende av rumsliga och tidsmssiga avstÂnd (1995). 2.Televisionen r ett globalt medium och mÂnga tittare har tillgÂng till ett stort antal program som produceras av olika bolag och snds frÂn olika delar av vrlden. Den tid dÂ en auktoritativ institution bestmde det utbud som alla TV-tittare i skulle se pÂ r fˆrbi. 3.Televisionen skapar en enkelriktad kommunikation dr ett rela- tivt fÂtal producerar program, framtrder och uttalar sig, infˆr en stor massa. Av detta fˆljer tvÂ viktiga fˆrhÂllanden. Fˆr det fˆrsta att TV-program vanligen produceras fˆr att de skall passa mÂnga . Fˆr det andra att vi som TV-tittare kan titta och lyssna men inte svara eller gripa in i de offentliga debatter som fˆrs. 4.Rollen som TV-tittare r i fˆrsta hand reaktiv. Vi fÂr reagera pÂ och fˆrhÂlla oss till hndelser, verklighetsbeskrivningar och de- batter som vljs ut och produceras utanfˆr vÂrt eget inflytande. Vi kan ha Âsikter om det som visas, gˆra olika tolkningar och diskutera det vi ser med mnniskor i vÂr omgivning. Vi har emel- letid ingen (eller mycket begrnsad) makt att pÂverka innehÂllet. Som enbart TV-tittare har vi vare sig ansvar fˆr, eller reella mˆj- ligheter att, formulera utgÂngspunkterna fˆr det offentliga samtalet. 5.Som TV-tittare r vi i fˆrsta hand ÂskÂdare. TV-program produ- ceras med hnsyn till just detta, att det skall visas upp fˆr ÂskÂda- re. Produktionen av spektakulra mediehndelser, spnnande re- portage, vlregisserade politiska debatter, intervjuer och framtr- danden av olika slag r uttryck fˆr detta. TV-program mÂste i fˆrsta hand tillfredsstlla de krav vi stller som ÂskÂdare. Som TV-tittare fˆrvntas vi inte heller inta nÂgon annan roll. TV-tit- tande r en vardaglig aktivitet dr vi slÂr oss ner framfˆr TV- apparaten och tittar en kortare eller lngre stund, men utan att vi TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN direkt fˆrvntas agera utifrÂn det vi ser, eller anvnda det vi tar del av pÂ nÂgot srskilt stt. EmellanÂt uttrycker vi kanske dÂligt samvete fˆr att vi bara tittar och inte gˆr nÂgot, men TV-tittan- det r en social praktik som i vanliga fall inte alls stller nÂgra sÂdana krav. Detta har ocksÂ att gˆra med att TV primrt r ett medium fˆr fritid och avkoppling (Castells 1998, Silverstone 1990/1998). Som tittare gÂr vi in i den kommunikativa situa- tionen med fˆresatsen att det inte skall vara anstrngande, utan att vi skall fÂ lata oss. 6.TV r ett medium fˆr hemmabruk (Silverstone 1990/1998). Det var genom att TV:n anpassades till det som kallats îhome-based consumerismî som mediet fick sitt stora genomslag (1995, 1974). TV-tittande r en aktivitet som sker i den privata sfren och i avskildhet frÂn de mÂnga andra som tittar pÂ samma program och som kanske reagerar pÂ liknande stt pÂ det de ser. Detta begrnsar naturligtvis TV-tittandet som resurs i opinionsbildning. I TV tenderar politiken att bli till iscensatta hndelser fˆr privat konsumtion. 7.TV-tittande r en relativt odisciplinerad kommunikativ praktik (jmfˆrt med t.ex. en undervisningssituation eller ett mˆte pÂ jobbet). Vi r fria att stta pÂ, zappa eller stnga av nr vi vill. Vi kan titta koncentrerat eller okoncentrerat och gˆra andra saker . Vi kan kommentera personer och deras Âsikter hur vi vill utan att ta hnsyn till dem vi kommenterar. Det finns natur- ligtvis normer som styr det vi gˆr nr vi tittar pÂ TV. Men vi r osynliga fˆr dem som talar till oss pÂ TV, och de kan vare sig stlla krav pÂ oss eller anpassa sitt beteende efter vÂra reaktioner. Framfˆr TV:n kan vi med familjen och vnner diskutera maktha- vare som framtrder pÂ skrmen utan att ta nÂgon som helst hnsyn till deras nrvaro och utan att de kan lgga sig i och dominera diskussionen. 8.TV producerar en strid strˆm av nyheter, bilder, berttelser och budskap. Ang (1985, s. 22) beskriver televisionens flˆde som îa coming and going of programmes without their individuality lea- ving any specifically deep impressionî (se ven 1974, Castells 1998). Varje program innehÂller i sig mÂnga olika inslag. Det ena avlˆser det andra i ett omfattande flˆde dr inslagen inte sllan r mycket korta. I nyhetsproduktionen betraktas ett reportage pÂ som lÂngt ven om det handlar om komplicerade sakfˆrhÂllanden och sÂdant som kan vara svÂrt att begripa. Som TV-tittare fÂr vi mycket lite tid fˆr eftertanke, reflektion och diskussion. Som normala TV-konsumenter tar vi del av mÂnga gÂnger mer information n vad vi i nÂgon rimlig mening kan ta till oss och engagera oss i. TV skapar fˆrgngliga bilder av vrlden och som tittare lr vi oss titta pÂ det mesta utan att bry oss i nÂgon djupare mening. 9.TV r ett berttande bildmedium med stor potential att skapa dramatik, spnning, inlevelse och engagemang (Corner 1995). Mediet kan erbjuda unika mˆjligheter till identifikation med mnniskor som lever i kulturer och sociala miljˆer lÂngt bortom vÂr egen vardagsverklighet. Dessa egenskaper ñ det fˆrgngliga flˆdet (punkt 8) Â ena sidan och den engagerande kraften i televisonens berttelser (punkt 9) Â andra sidan ñ r tvÂ tendenser som delvis kan motverka varandra. TV r vidare ett medium gnat att skapa knslor, upplevelser och intryck men inte analys och intellektuell reflektion. 10.Som TV-tittare r vi indragna i en kommersiell verksamhet dr ekonomiska intressen styr och dr storleken pÂ publiken blivit allt mer avgˆrande (1994). Fˆr de reklamfinansierade TV-kanalerna r storleken pÂ publiken det man har att erbjuda annonsˆrerna/finanisrerna. Men publiksiffrorna har blivit vikti- gare ven fˆr public service televisionen. I den allt hÂrdare kon- kurrensen om tittare (som fˆljer av ett ˆkat utbud men en rela- tivt publik) utvecklar TV-bolagen olika strategier fˆr att ˆka programmens îratingsî. Publikmtningar och utvrde- ringar av dessa, utformningen av sÂvl TV-tablÂerna som de en- skilda programmen, direkt och indirekt marknadsfˆring av pro- grammen r exempel pÂ detta (Ang 1991, Garnham 1997). Tele- visionens utbud anpassas pÂ olika stt till kommersiella intressen. Programmens innehÂll och form anpassas till en minsta gemen- sam nmnare som inte provocerar eller riskerar att stˆta bort tittare. Men det finns naturligtvis ocksÂ krafter som motverkar denna kommersialisering av TV-mediet. LÂt mig nu lite nrmare utveckla nÂgra teman som pÂ olika stt bely- ser uppsatsens grundlggande argument ñ att TV-tittande inte r ett hot eller en resurs i ett demokratiskt samhlle, utan snarare bÂde och. TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN De desinformerade och välinformerade TV- publikerna Nr vi som medborgare tnker pÂ, och pratar om, nationella och internationella politiska hndelser, och tar stllning i pÂgÂende de- batter, sÂ gˆr vi detta i stor utstrckning utifrÂn bilder och berttel- ser hmtade frÂn televisionen och andra massmedier. Vi utgÂr frÂn det vi sett pÂ TV utan att tnka pÂ att programmen r producerade av organisationer som valt att beskriva verkligheten pÂ ett visst stt. Kritiker har hvdat att medierna och journalistiken ger en skev och ytlig bild av verkligheten. Trots ambitioner att vara objektiva, sakliga och allsidiga tenderar journalistiken att marginalisera vissa kunskaper, som inflytelserika aktˆrers kunskaper och vr- deringar fÂr stort genomslag i massmedierna (Kellner 1990). Det finns mÂnga studier som visar att medierna spelar en viktig roll i reproduktionen av dominerande ideologier och stabiliseringen av maktfˆrhÂllanden. Medierna normaliserar budskap som skulle kunna uppfattas som kontroversiella. Ett konkret exempel r den forskning som visat att nyheterna gett stereotypa bilder av invand- rare. Invandrare har ofta beskrivits som hot eller problem i en journalistik som prglas av ett vi mot dom perspektiv. Mediernas genomslag innebr att dessa bilder kan fÂ status av îcommon senseî, kunskaper som uppfattas som naturliga och sjlvklara. Detta har bidragit till att legitimera invandrares underordnade position i samhllet (Lˆwander 1997, van Dijk 1991). Men detta r bara ena sidan av saken. Massmediernas utveckling har ocksÂ inneburit att medborgarna numera har en helt annan till- gÂng till regelbunden information n tidigare i historien. Det har blivit vsentligt svÂrare fˆr olika aktˆrer (makthavare) att undan- hÂlla information frÂn offentligheten. Inte minst politiken r fˆre- mÂl fˆr en helt annan synlighet och offentlighet n tidigare. Corner (1995, s. 45) uttrycker detta pÂ ett mycket trffande stt: However fragmented and superficial public political understanding may be, and however much television might be seen to be susceptible to information control, no previous period has seen citizenries larger, bet- ter informed or more regularly updated. Det finns emellertid betydande skillnader mellan olika grupper i samhllet med avseende pÂ hur mycket man utnyttjar massmedierna fˆr att hÂlla sig informerad och uppdaterad. Massmedierna skapar delvis nya former av skillnader mellan grupper i samhllet. och (1999) pÂpekar t.ex. att dagstidningslsningen minskat bland arbetarfamiljer. Det finns sÂledes fog fˆr att beskriva televisionen som bÂde hot och resurs. Valrˆrelsernas utveckling i och andra lnder illustrerar vl denna dubbelhet (1990). Televisionen har Â ena sidan gjort politiken mer synlig och erbjudit TV-tittarna offent- liga debatter, kritiska analyser och en omfattande information som kan anvndas som underlag fˆr sjlvstndiga beslut. Som TV-tittare mˆter vi Â andra sidan en politik som anpassats till mediets specifika logik i en sÂdan utstrckning att man allvarligt kan ifrÂgastta om inte detta r ett hot mot demokratin (se t.ex. Ekstrˆm och 1999). Politiken personifieras och anpassas till reklamens sprÂk. Lyckade TV-framtrdanden blir viktigare pÂ bekostnad av det sak- politiska innehÂllet. Televisionen blir en arena fˆr opinionsknsliga partier som satsar alltmer pÂ professionaliserade valkampanjer i kampen om vljare. Politiska debatter fÂr karaktren av iscensatta mer eller mindre underhÂllande battaljer. Televisionen har, samman- fattningsvis, bidragit till demokratisering men har en del i det vissa beskrivit som demokratins kris (Kellner 1990). De engagerade och likgiltiga TV- publikerna En gemensam ambition med mÂnga aktualitetsprogram som produ- ceras fˆr TV (allt frÂn traditionella nyheter till talk shows) r att redaktionerna vill skapa engagemang och debatt. I ett projekt stu- derade vi det redaktionella arbetet bakom fyra i sig mycket olika program (Svart eller vitt, Striptease, Mosaik och och co). PÂ samtliga redaktioner framhˆlls denna ambition som en av de viktigaste. En programledare uttryckte det pÂ fˆljande stt: îDet handlar ju om att engagera, upprˆra och vcka debatt, att fÂ folk att lyfta pÂ sin tunga bak och agera.î Televisionen har som fÂ andra kulturella uttrycksformer en mˆj- lighet att framkalla starka knslor, intryck och identifikation (Cor- ner 1995). TV-mediet r ett bildmedium som kan skapa upplevelse av autenticitet och nrvaro. Som tittare kan vi uppleva att vi r med och tar del av nÂgot verkligt som sker hr och , trots att det vi ser r bÂde producerat/redigerat och fˆrmedlat ˆver tid och rum. I syfte att berˆra och engagera tittarna kan TV-journalistiken utnyttja sÂda- na uttrycksmedel och berttarformer som anvnds ven i produk- tionen av fiktionsfilm. TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN Den undersˆkande journalistiken r ett exempel pÂ detta. Repor- tagen r inte sllan konstruerade som spnnande och dramatiska berttelser dr journalisternas avslˆjanden stÂr i centrum (Ekstrˆm och 1998). Valet av fall, valet att lyfta fram vissa uppgifter och bortse frÂn andra, sttet att anvnda kamera och ljud, iscenstt- ningen av intervjuer, redigeringen osv. ñ styrs till vsentlig del av ambitionen att producera upprˆrande och dramatiska berttelser om missfˆrhÂllanden i samhllet. I den undersˆkande journalistiken hnder det att personer visas upp pÂ ett fˆr dem krnkande stt. I fall som vi studerat har redaktionen motiverat detta med hnvisning till det ˆvergripande mÂlet att man pÂ detta stt vill fÂ tittarna att reagera pÂ orttfrdigheter i samhllet. Att vi som tittare fÂr se de drabbade och utpekade/skyldiga personerna i bild r viktigt fˆr att reportagen skall kunna skapa inlevelse och engagemang. Skapar dÂ dessa program engagerade TV-publiker? Det enkla sva- ret r bÂde ja och nej. Det beror sjlvklart delvis pÂ vilket program det r, vilka det r som tittar, i vilket sammanhang osv. Men lÂt mig utveckla detta svar med nÂgra konkreta illustrationer och nÂgra mer teoretiska resonemang om TV-tittandets innebˆrder. I den redan refererade studien av aktualitetsprogram genomfˆrde vi en s.k. receptionsstudie dr vi undersˆkte hur Âtta grupper av TV- tittare fˆrhˆll sig till TV-program som de fick se. (Sjlvklart kan man inte dra nÂgra enkla generella slutsatser frÂn dessa Âtta grupper. I detta sammanhang anvnder jag materialet mest fˆr att illustrera nÂgra olika stt pÂ vilka TV-program kan mottas och uppfattas.) En av de grupper som ingick i studien bestod av fem kamrater 19ñ25 Âr. Studien genomfˆrdes hemma hos en av personerna. I denna hemmiljˆ fick de se fyra olika aktualitetsprogram, samt tvÂ nyhetsprogram (detta vid olika tillfllen utspridda under cirka ett Âr). De ombads titta pÂ programmen som om det vore en vanlig îTV-kvllî. Vi Ât tillsammans under inledningen av programmen och som forskare fˆrsˆkte vi bidra till att situationen skulle bli sÂ vardagslik som mˆjligt. Konversationen som uppstod under pro- grammen spelades in och efterÂt stllde forskaren frÂgor till grup- pen. Vid ett av tillfllena fick gruppen se ett program producerat av Striptease, vilket innehˆll avslˆjanden om misstnkt fusk med EU- bidrag bland bˆnder, ett reportage om missfˆrhÂllanden i skolan samt ett reportage som avslˆjade kopplingar mellan den frivilliga beflsutbildningen (FBU) och hˆgerextremistiska organisationer. Trots att redaktionen utnyttjat TV-mediets mˆjligheter fˆr att ge reportagen karaktr av anmrkningsvrda och upprˆrande avslˆjan- den intog denna grupp ett mycket distanserat och nrmast likgiltigt fˆrhÂllningsstt till innehÂllet i programmet. Programmet aktualise- rade ingen diskussion kring de frÂgor som togs upp. Vid upprepade tillfllen framhˆll personerna att reportagen var lÂngtrÂkiga och att de helst ville zappa. Ironiskt kommenterade en av personerna pro- grammet pÂ fˆljande stt: îJaa vi lrde oss vl en massa saker, att betygsystemet r dÂligt, att bˆnderna fuskar och att det finns smÂ- nassar i FBUî. Kommentaren fˆljdes av skratt. Vid flera tillfllen skmtade personerna ironiskt och spontant om de dramaturgiska grepp som redaktionen anvnt fˆr att skapa dramatik. Ett liknande mottagande fick programmet ocksÂ i flera av de andra grupperna. En distanserad likgiltighet prglade ˆver huvud taget, i stˆrre eller mindre utstrckning, de olika gruppernas reception av de pro- gram de fick se. Naturligtvis fanns undantag vilket jag Âterkommer till. Det kan inte uteslutas att dessa reaktioner delvis var ett uttryck fˆr den speciella tittarsituationen (att vara med i ett forskningspro- jekt) eller att vissa tittare kanske inte var sÂ intresserade av de frÂgor som togs upp i just dessa program. Detta r dock inte hela fˆrkla- ringen. Att TV-programmen inte skapade det engagemang man kanske kunde fˆrvnta sig, tolkar vi delvis som uttryck fˆr mer grundlggande fˆrhÂllanden som pÂverkar det konkreta TV-tittan- det. De enskilda programmen r en del i ett omfattande flˆde av in- formation, bilder och berttelser. Varje person som tittar pÂ TV har som (1995) framhÂller varit vittne till orkneliga mord, dˆdsfall, barn som svlter, personer som berttar om tragiska lev- nadsˆden, politiska skandaler osv. Som enskilda fall borde dessa kunna berˆra, men nr mngden av hndelser blir tillrckligt om- fattande kan detta skapa en likgiltighet, en knsla av att inget egent- ligen r nytt, att man hˆrt och sett allt fˆrut. En av personerna i den ovan nmnda gruppen uttryckte det sjlv pÂ fˆljande stt îman blir sÂ matad att man till slut inte orkar bry sig.î Kanske r det sÂ att TV-redaktionerna, genom sina dramatiseringar, avslˆjanden och bil- der av tragiska hndelser, paradoxalt nog bidrar till att skapa publi- ker som blir allt svÂrare att berˆra och upprˆra? Kanske bidrar tele- visionen till att skapa en srskild typ av inflation, dr budskapen fÂr allt mindre av meningsfullt innehÂll och dr det krvs mer och mer fˆr att budskapen verkligen skall nÂ fram? Den distanserade likgiltighet som vi kunde iaktta i vÂr studie hngde ocksÂ samman med att ett flertal tittare uppfattade inslagen i flera av programmen som lÂngtrÂkiga och îsegaî. Trots att inslagen inte var mer n lÂnga och trots att journalis- terna, inte minst i samband med redigeringsarbetet, verkligen an- TV- TITTARNA OCH DEMOKRATIN strngde sig fˆr att det i reportagen skulle îhnda nÂgotî (som de sjlva uttryckte det), uppfattade tittarna reportagen som lÂnga och hndelsefattiga. PÂ ett nrmast sjlvklart stt vrderade mÂnga tittare programmen med avseende pÂ deras underhÂllnings- vrde. Den roll som TV fÂtt i mÂnga mnniskors vardagsliv innebr att de av TV-programmen i fˆrsta hand fˆrvntar sig av tillfllig underhÂllning och avkoppling. Baudrillard (1983, 1992) har argumenterat fˆr att kommunika- tionen i massmediasamhllet utvecklats dithn att den blivit till kva- sikommunikation utan mening och innehÂll. Som TV-tittare blir vi ˆverskˆljda av budskap som inte handlar direkt om den verklighet vi lever i. Vi kan inte bemˆta dessa budskap och upplever kanske inte heller att det finns nÂgra kanaler genom vilka vi i handling kan pÂ- verka det som tas upp i medierna. I en situation dÂ vi som publiker konfronteras med mngder av budskap och retoriska strategier i syfte att pÂkalla vÂr uppmrksamhet ñ som vi saknar reella mˆjligheter att pÂverka det vi ser och hˆr ñ kan den distanserade likgiltigheten bli en form av fˆrsvarsstrategi. Den massiva ˆverpro- duktionen av budskap tenderar enligt Baudrillard att skapa en publik fˆr vilken tystnaden r den mest rimliga handlingen. Enligt Baudrillard r det inte bara sÂ att denna ˆverproduktion ñ mngden av hndelser som passerar fˆrbi pÂ TV-skrmen ñ gˆr det praktiskt omˆjligt att som individ verkligen ta till sig annat n mˆjligen en brÂkdel. Det r ocksÂ sÂ att televisionen i sig skapar en ytlig relation till den verklighet som presenteras (Stevensson 1995). Grnserna mellan den verkliga vrlden och en virtuell lÂtsasvrld suddas ut. Baudrillards resonemang kan med rtta kritiseras fˆr att vara allt fˆr generaliserande och svepande. Som jag skall visa nedan r det inte alls sÂ att publikerna genomgÂende mˆter budskapen i TV med tystnad. Baudrillard fÂngar emellertid tendenser som utan tvekan pÂverkar TV-publikernas situation och demokratins villkor i det senmoderna mediasamhllet. Trots dessa tendenser finns i vÂra studier ocksÂ gott om exempel pÂ hur programmen stimulerar till engagerade diskussioner. NÂgot som tycks vara avgˆrande fˆr tittarnas engagemang r i vilken mÂn de har egna erfarenheter av det som tas upp i programmet, om pro- grammet pÂ ett meningsfullt stt relaterar till tittarnas vardagserfa- renheter.