sou · GNB3150 · 2000-01-01 00:00:00 — Låt oss använda siffror, enligt SCB och Na- tional Accounts, som är en sammanställning av 29 industriländers nationalräkenskaper, i vilken man har använt samma definitioner, FN:s system för nationalräkenskaper, SNA. Att man använder samma definitioner är självklart om man ska kunna jämföra de oli- ka ländernas nivåer och utveckling. Alltså, BNP från användarsidan 1997. Andel av BNP inom parentes. (25,8) (53,1) (13,7) ( 0,4) (43,8) (-36,8) = 1 738 859 (100,0) Källa: SCB och . BNP är alltså summan av all konsumtion, alla investeringar och allt som exporteras minus allt som har importerats . Varför man drar bort importen är självklart för att vår BNP är ett mått på alla varor och tjänster som har producerats inom . Det är alltså genom att konsumera, investera och exportera som vår produktion växer. Det finns ingen annan väg att få BNP att Alla förbättringar när det gäller exempelvis skattesystem, ar- betsrättslig lagstiftning, arbetstider, produktivitet eller utbildning kommer att synas genom att vi konsumerar, investerar och expor- terar mer. Självfallet måste vi arbeta och producera det som ska konsumeras, investeras och exporteras, men det finns ingen väg till ökad produktion och ökad tillväxt som inte går via antingen ökan- de konsumtion, ökande investeringar eller ökande export. Helst ska alla dessa delar växa parallellt. Då får vi en kraftig tillväxt. Detta om vi ser på BNP från efterfrågesidan. Sedan finns det som sagt en utbudssida också. Kostnaderna för ett företag får ex- empelvis inte vara för höga i förhållande till liknande företag i and- ra länder, så att företaget inte kan konkurrera på någorlunda lika villkor, då finns risken att en ökad konsumtion i främst leder till ökad import, inte till ökad produktion i . Vår pro- duktionsapparat får inte heller vara föråldrad och underdimensio- nerad så att vi inte kan möta en ökad konsumtion. Att bara öka exempelvis konsumtionen och tro att det ensamt ska få en ekonomi att blomstra är tyvärr fåfängt. Om till exempel ett u-land finge låna stora summor och sätta igång en så kallad köpfest – vilket man förvisso hade unnat dem – så hade denna kon- sumtionsboom tyvärr riskerat att bli kortvarig, eftersom det inte finns tillräcklig produktionskapacitet, kunskap och infrastruktur att kanalisera denna ökade konsumtion till en ökad produktion och ökade investeringar inom landet. befinner sig lyckligtvis inte i en sådan situation. Vi har en av världens modernaste produktionsapparater, vi har en välut- bildad befolkning med hög produktivitet och vi har en utbyggd infrastruktur, rentav världsledande. I leder därför alltid en ökad konsumtion till en ökad produktion inom landet. Det finns de ekonomer som under det förflutna kvartsseklet – som har släpat efter – upprepade gånger har varnat för att en ökad konsumtion bara kommer att rinna ut i form av ökad im- port, eftersom importläckaget är så stort. För det första: Utan importläckage avstannar hela världshan- deln. Skulle all inhemsk konsumtionsökning kunna täckas av den egna industrin och de egna tjänsteproducerande företagen så be- VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? hövs ju inget internationellt handelsutbyte. De som i olika länder oroas över importläckage oroas alltså över frihandel och export. För det andra: Man har framställt som vore det extremt importbenäget. Så är inte fallet, detta är en av många moderna myter. Ekonomen , som arbetar med sin doktorsavhandling i (eftersom han finner den natio- nalekonomiska debatten vid svenska universitet underhaltig), har i sin bok att avskaffa arbetslösheten (DemokratiAkade- min/, 1996) bifogat en beräkning av de olika efterfråge- komponenternas effekt på importvolymen. Effekter av ökning av respektive efterfrågekomponent. Privat inhemsk efterfrågan (kons. + invest.) Offentlig inhemsk efterfrågan (kons. + invest.) Källa: Per , 1996. Dessa siffror är inte helt exakta, en viss felmarginal måste läggas till, enligt . Siffrorna överensstämmer annars väl med de beräkningar som gjorde . Man bör också tillägga att dessa siffror ändrar sig , och en viss förskjutning sker . Men detta ger alltså en ungefärlig bild av vad som händer vid en efterfrågeökning här hemma. En mindre del läcker ut i form av import (vilket ger ex- portföretag i andra länder en chans att få producera), men den största delen gynnar alltså direkt svenska producenter av varor och tjänster. Man kan också notera, vilket Grassman väckte viss sensation med , att exporten är betydligt mer import- krävande än den inhemska efterfrågan. För att exemplifiera kan man nämna biltillverkning, där många av komponenterna importeras och sätts in i de svenska bilar som sedan exporteras. Detta är inget att gråta över, för såvitt man inte begråter världs- handeln, men förhållandet mellan exporten och den inhemska ef- terfrågan kan vara intressant att notera eftersom medborgarna har fått höra att om deras konsumtion ökar mer då leder det bara till att de köper mer utländska stereoapparater och bilar, och då försämras bytesbalansen. Ett exempel på exportens importberoende är att importen har stigit kraftigt utan att den inhemska efterfrågan gjort det (1990–1997). Förklaringen ligger i att exporten vuxit mycket kraftigt, vilket alltså medfört ett betydande så kallat importläckage. När vi nu har konstaterat detta då kan vi gå vidare och konsta- tera att den svenska konsumtionen har ökat mindre än i något an- nat land i västvärlden . Bara kan så att säga konkurrera på den punkten. Som jag nämnt i tidigare kapitel så var den ekonomiska politi- ken inriktad på att hålla tillbaka den inhemska ekonomin och stimulera den konkurrensutsatta sektorn. Genom att titta på diagram över konsumtionen, investeringar- na, exporten och importen så får vi fram vilken del som har bidra- git mest respektive minst till eftersläpningen gentemot andra län- der. Låt oss börja med att visa volymindex över den procentuella ökningen per capita, alltså icke justerad för de olika ländernas ut- gångläge. De länder jag här jämför med är länder som var rika: , , , , , , , Öster- rike, , , , , , Storbri- tannien, , , och . När det gäller utgångsläget så befann de sig i genomsnitt 1970 på en något lägre nivå än , dock när det gäller privat konsumtion så var de enligt på nästan exakt samma nivå som vi (mer om det nedan). Det kan vara bra att veta när man tittar på nedanstående diagram över den privata konsumtionens procentuella ökning i fasta priser (volym) i och de 18 ovanstående länderna. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Procentuell ökning av privat konsumtion per capita 1970– 97 i och 18. Ökning av privat konsumtion per capita. -10,0 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Vi kan då se hur vi tappade mark , men att den verkliga skillnaden mellan oss och dessa 18 jämförbara län- der inträdde först , när våra reallöner efter devalveringarna och momshöjningarna började släpa efter. Det är en våldsam eftersläp- ning av den privata konsumtionen. Räknat är ökning den lägsta i hela västvärlden. Räknat har en något lägre ökning. Detta diagram illustrerar inte precis att svenskarna har levt över sina tillgångar jämfört med andra länder. Snarare berättar det motsatsen; att vi kraftigt släpade efter när det gäller den privata konsumtionen – av BNP – och att detta är den viktigaste orsaken till att vi släpade efter när det gäller tillväxten. öppnades ett jättelikt gap mellan och omvärlden, ett gap som sedan delvis doldes under den kraftiga kreditexpansionen efter 1985. När effekterna av denna expansion försvunnit var den privata konsumtionen 1993 tillbaka på den nivå den haft 1986. Låt oss också titta på hur offentlig konsumtion per capita har utvecklats. När man ser den kurvan bör man komma ihåg att Sve- riges utgångsläge var klart högre än de flesta andra länders. Procentuell ökning av offentlig konsumtion per capita 1970–97 i och 18. Ökning av offentlig konsumtion per capita. 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Som vi kan se är inte eftersläpningen lika markant när det gäller offentlig konsumtion som när det gäller privat. Det är först som vi verkligen börjar halka efter i ökningstakt när det gäller pengar till skola, vård, omsorg med mera. Men att hävda att Sveri- ges offentliga konsumtion skulle ha ökat mer än i andra länder VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? stämmer alltså inte. Vi hinner alltså aldrig ikapp omvärldens ök- ning . Sedan bör man egentligen göra en uppdelning i vad som är en effekt av sysselsättning, vad som är en effekt av löneökningar och vad som är en effekt av förbrukning av varor och material, allt detta påverkar den offentliga konsumtionens storlek. Utan att ha gjort en sådan uppdelning för hela perioden så kan jag ändå konstatera att under en del av perioden så har den offentliga sysselsättningen hål- lits uppe i , medan däremot reallönerna i den offentliga sektorn (liksom i den privata) har halkat efter jämförbara länders. Sammantaget har dock den offentliga konsumtionen som sagt ökat mindre än i omvärlden . Procentuell ökning av bruttoinvesteringar per capita 1970–97 i och 18. Ökning av bruttoinvesteringar per capita. -10,0 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Så gäller det bruttoinvesteringar, det vill säga statliga och privata återinvesteringar och nyinvesteringar. Diagrammet visar att det var endast som våra investeringar ökade kraftigt, därefter föll de brant, för att 1997 bara vara ett par procent högre än de var 1970. När det gäller investeringar så har halkat efter kraftigt, men eftersom investeringar utgör en mindre del av BNP, påverkar investeringarna ur den aspekten BNP mindre än konsumtionen. Däremot är investeringar synnerligen viktiga på så sätt att de ökar vår produktionskapacitet, vilket gör att en efterfrå- geökning är möjlig utan att vi får överhettning. Procentuell ökning av export per capita 1970–97 i och 18. Ökning av export per capita. 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Vår exportvolym har ökat ungefär lika mycket som 18:s genomsnitt mätt i volym, men med en VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? löpande terms of trade-försämring. Man kan notera att efter kost- nadskrisen ökade vår export mindre än omvärl- dens, och att vi återtog en del av detta efter de stora devalveringar- na 1981 och 1982. , när vår konkurrenskraft inflaterades bort, tappade vi åter kraftigt mot omvärlden. Efter frisläppandet av kronkursen 1992 har vi hämtat tillbaka hela det försprång som omvärlden fick. Startar man sitt index istället så har export ökat mer än i omvärlden. Procentuell ökning av import per capita 1970–97 i och 18. Ökning av import per capita. -100,0 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Diagrammet visar att importen släpade efter märkbart , främst eftersom konsumtionen och hela den inhemska efterfrågan släpade efter. Notera också den branta stigningen uppåt efter 1993, som inte har någon motsvarighet i ökning av konsum- tionen, utan som följer exportens kraftiga uppgång. Observera dock att importen har omvänt förtecken än övriga BNP- komponenter. Om vår import släpar efter så gynnar det i motsva- rande mån vår BNP och tillväxt eftersom importen räknas från konsumtion, investeringar och export. Procentuell ökning av BNP per capita 1970–97 i och 18. Ökning av BNP per capita 1970-97. 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Om man slår ihop den årliga utvecklingen för konsumtion, export och investeringar, samt subtraherar importen, då får man fram Bruttonationalproduktens (BNP) ökning. Notera att det uppstår ett gap mellan och OECD- länderna , och att det gapet sedan vidgas . (ett starkt investeringsår för ) tar vi tillbaka en del, VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? varpå vi kontinuerligt tappar mark , då BNP faller kraftigt som dito ökar något. ökar vi parallellt med omvärlden, fram till , då vi faller relativt omvärlden igen. Vi kan också göra liknande index över den inhemska efterfrågan (total konsumtion plus totala investeringar) och sedan till det lägga ett index över nettoexporten. Ökningen av den inhemska efterfrågan plus ökningen av netto- exporten ger tillväxten. Procentuell ökning av inhemsk efterfrågan per capita 1970–97 i och 18. Ökning av inhemsk efterfrågan per capita. -10,0 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Beräkning och diagram: 1999. Här syns ökningen av hela den inhemska efterfrågan, det vill säga konsumtion och investeringar. Vi ser då att halkade efter omvärlden, och att gapet var un- der större delen av 80-talet, fram till lågkonjunkturen i början av 90-talet då omvärldens efterfrågan föll något medan ef- terfrågan föll drastiskt. När våra ekonomer säger att den inhemska efterfrågan har ökat för mycket, då är det alltså denna kurva de pratar om. San- ningen är emellertid att har haft den lägsta ökningen av den inhemska efterfrågan i hela västvärlden , till och med lägre än och . Att vi har fått en aningen högre tillväxt än dessa länder beror på att vår nettoexport har ökat mer. Procentuell ökning av nettoexport per capita 1970–97 i och 18. Ökning av nettoexport per capita. -10,0 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Nettoexporten här beräknad som den procentuella förändringen av kvoten mellan export och import priser. Beräkning och diagram: 1999. Nettoexporten är här beräknad som den procentuella förändringen av kvoten mellan export och import. Man kan då konstatera att en brant stigning av nettoexporten (export minus import) har skett vid fyra tillfällen ; vid de förlorade åren 1971–73 samt VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? efter devalveringarna 1976–77, 1981–82 samt den kraftiga depre- ciering av kronan som kom efter frisläppandet av växelkursen i no- vember 1992. Gemensamt för dessa kraftiga ökningar av nettoex- porten är också att vår BNP har halkat efter omvärlden, eftersom konsumtion och investeringar har fallit relativt omvärl- den. Observera dock att nettoexporten här är mätt i fasta priser och inte i löpande, för att kunna jämföras med övriga BNP, som är beräknad i fasta priser. Egentligen är det mer korrekt att mäta nettoexporten i löpande priser, eftersom man då får med förändringen av våra terms of tra- de (exportpris/importpris). Här ovan syns alltså volymförändring- en, inte den försämring av prisförhållandet som har erfarit efter devalveringarna. För att summera: ökningen av konsumtion och investeringar plus ökningen av exporten (minus import) ger storleken på BNP- ökningen i andra länder såväl som i . Vi är tränade att tänka tvärtom; att storleken på BNP är given, och att konsumtionen, investeringarna och exporten har att rätta sig efter den. Jag hävdar att BNP inte är given, utan bara är summan av hur konsumtion, investeringar och export, mi- nus respektive dels importläckage, har utvecklats. Självfallet finns det ett antal olika saker som sätter en gräns för hur mycket man kan öka konsumtion och investeringar , som tillgång på (utbildad) arbetskraft, råvaror, finansiellt kapital och så vidare. Ytterligare fenomen som kan sätta en gräns är hur inflation, statsfinanser och bytesbalans utvecklas med olika slags politik, hur skattesystem och välfärdssystem påverkar incitaments- struktur och efterfrågan. Detta måste man givetvis ha i åtanke. En större konsumtion hade exempelvis lett till en högre import . Kostnaden för denna högre import hade dock varit mycket ringa jämfört med den våldsamma ökning av medborgares och företags inkomster en högre efterfrågan hade genererat. När man resonerar så att BNP bara är summan av konsumtion, export och investeringar då blir många lätt en smula konfunderade, eftersom man har vant sig vid att tänka på det omvända sättet, att ökningen av helheten (BNP) ger ökningen av delarna. Detta är särskilt anmärkningsvärt som alla våra prognosmakare i sina bedömningar tittar på hur just BNP:s delar ser ut att utveck- las framöver, och därefter räknar samman vilken ökning av brutto- nationalprodukten detta ger. Att man skulle kunna börja (observera kursiveringen) en analys av tillväxten med att undersöka inte bara hur helheten BNP har utvecklats relativt omvärlden utan också undersöka hur delarna har utvecklats, det tycks många ha missat alternativt negligerat. Gör man emellertid det då får man en första vägledning om vad som har hänt. Har exporten gått sämre än omvärlden? Har kon- sumtionen hållit takten med andra länder? Har investeringarna ökat mer eller mindre än i våra konkurrentländer? Därefter måste man självfallet gå vidare och fråga sig varför de olika delarna har utvecklats som de gjort. I knappast någon av våra stora utredningar om vår ekonomi har man gått till väga på det sättet. I stället levererar man ett antal hypoteser om varför har halkat efter – och av dessa hypoteser är förvisso en och annan välgrundad – och sedan försöker man leda dessa hypoteser i bevis med olika former av resonemang och fakta. Man bemödar sig dock inte om att exempelvis jämföra hur vår totala konsumtion – av BNP – har utvecklats jämfört med andra länder. Många av våra ekonomer har varit så upptagna av att leda sina egna hypoteser i bevis att de helt enkelt missat att denna den största delen i BNP-kakan har ökat minst i västvärlden. Det man inte söker kan man heller inte finna. Jag har inte stött på någon utredning som på empirisk väg lyckats belägga att till exempel välfärden, lönebildningen eller den offentliga sektorn har orsakat ras i den så kallade väl- färdsligan. Därför blir en del av nämnda hypoteser hängande i luf- ten, och därför tenderar också argumentationen mot välfärd och social trygghet att bli en smula lättviktig. Kan man inte visa att ef- tersläpningen härrör från någon av nämnda saker då blir det mer åsikter än fakta att hävda att så är fallet. Det är i många sammanhang populärt att publicera listor över utgångsläge när det gäller BNP 1970 och vår relativa nivå . Då använder man sig normalt av en köpkraftsjustering för att få fram inte bara den procentuella ökningen utan också den reella. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Man tar då hänsyn till utgångsläget mellan de olika länderna. Ett land med mycket lägre produktion per person än , t.ex. , kan ju öka sin BNP mer än vi, räknat i pro- cent, och ändå inte närma sig oss, eftersom vi har ett så mycket högre utgångsläge. Detta har till exempel sociologiprofessorn påpekat i polemik mot de som hävdar att började halka efter . Resonemanget äger i och för sig stor giltighet, men det gäller som sagt främst om vi jämför oss med betydligt fattigare länder, inte länder som låg ungefär i nivå med 1970. Vad Korpi och andra som resonerar i samma banor tycks ha missat i sin analys är att man måste ta hänsyn till prisnivån i re- spektive land. Det räcker alltså inte att via växelkursen räkna om de olika ländernas BNP per capita. BNP består till av konsumtion. Ett nominellt värde på hur mycket vi producerar och konsumerar i är bara intressant om vi får veta hur mycket produkter vi kan konsumera för denna summa. Vi måste göra en jämförelse vad gäller skillnader i prisnivå mellan de olika länderna för att veta hur mycket vi får för den summa vi konsume- rar. Allt annat blir som sagt en nominell, inte reell, siffra av den typ man ser i uppslagsverk över olika länders BNP per capita. Sådana siffror säger inget om prisnivån i respektive land, och säger därför inte mycket om levnadsstandarden heller. För att komma förbi detta problem gör en köp- kraftsjustering av medlemsländernas BNP, konsumtion och inves- teringar. Man mäter då priset på en korg jämförbara varor och tjänster i de olika länderna, och jämför sedan hur mycket det kon- sumeras och investeras för i respektive land. Denna jämförelse blir aldrig hundraprocentig, eftersom konsumtionen inte är jämförbar rakt över mellan länderna, men ger en någorlunda rimlig bild av nivåerna för konsumtion och produktion i respektive land. Någon mer tillförlitlig jämförelsemetod har i alla händelser inte presente- rats . Det är sådana köpkraftsjusterade siffror som används när man talar om att har halkat ned från fjärde till 18:e plats i . Man publicerar alltså listor över denna kräftgång för . Däremot publicerar man nästan aldrig några listor över hur kon- sumtionen och investeringarna har rasat gentemot , trots att det i huvudsak är detta ras som har lett till raset för BNP. Ännu bättre än att göra en lista är göra ett diagram över den år- liga förändringen mellan och andra länder. Om man gör sådana, och då utesluter fattiga länder med väldigt lågt utgångsläge – , , , , – får man ett mått på hur har utvecklats relativt den rika världens länder. privata konsumtion per capita i procent av 18:s genomsnitt 1970–97. privata konsumtion per capita i procent av 18* 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Sammanställning och diagram: 1999. Om man jämför med 18 länder (se ovan) och beräknar ländernas respektive nivå på konsumtion och BNP då får man en bild av utvecklingen. Vi börjar med den privata konsumtionen, som utgör drygt halva BNP i flertalet länder. Den privata konsumtionen är alltså en cen- VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? tral förklaringsfaktor när det gäller orsaken till raset för relativt omvärlden, den klart viktigaste enskilda faktorn enligt de beräkningar som undertecknad har gjort. hade enligt köpkraftsjusterade siffror ungefär samma nivå på vår privata konsumtion som ett genomsnitt av nämnda 18 länder 1970. Vår privata konsumtion var närmare be- stämt högre än deras. Därefter har vår konsum- tion kontinuerligt ökat mindre. Följden har blivit att vi ett kvarts- sekel senare har en konsumtion som bara är av deras! Märk väl att huvuddelen av eftersläpningen skedde . Om vi gör ett diagram över hela BNP, inte bara privat konsum- tion, visar sig följande bild: BNP per capita i procent av 18:s ge- nomsnitt 1970–97. BNP per capita i procent av 18 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 Sammanställning och diagram: 1999. Här är fallet mer dramatiskt efter 1990. En orsak till det branta fallet var att de av spekulationsekonomin och byggboomen upp- blåsta investeringarna rasade efter 1990. Även för BNP gäller dock att den största delen av eftersläpningen inträffade . Dessa fakta kan därmed vederlägga hypotesen från sociologiprofessorn (och de olika debattörer som byggt sin argumenta- tion på denna hypotes) att inte halkade efter under perio- den –1990, utan först därefter. förlorade gentemot dessa 18 länder . Huvuddelen av denna eftersläpning – – in- träffade . Resten – – tappades de resterande åren . Vill man visa både utgångsläge och volymökning så kan man utgå från de köpkraftsjusterade siffrorna och lägga på re- spektive lands procentuella ökning. Det ger den mest realistiska bilden. En sådan jämförelse kan vi göra med till exempel , ett land som har vissa likheter med . Jag har här räknat om såväl som utgångsläge i svenska kronor, priser. Sedan har jag låtit de båda ländernas produktion per person (BNP per capita) öka enligt re- spektive lands nationalräkenskaper. Det enda man kan ifrågasätta i en sådan här beräkning är om nivån mellan länderna är den rätta 1970. Själva den procentuella ökningen i fasta priser (volym) går inte att ifrågasätta. Låt oss därför anta att köpkraftspari- teter överensstämmer med den verkliga skillnaden (även om en sådan mätning aldrig kan bli helt exakt). Då får vi följande diagram över de båda ländernas tillväxt, räknat i svenska kronor. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? och volymökning av BNP per capita priser (svenska kronor) utifrån relativa nivåer en- ligt köpkraftspariteter Ökning av BNP per capita i och från respektive utgångsläge .