sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett annat vanligt svar är att man väntar på rättsintyg, analysbevis eller resultatet av teknisk utredning. Vidare har som orsaker till att tiden överskrids angetts bl.a. att den misstänkte eller andra som skall höras är bortresta, att utredningen är komplicerad, att den misstänkte begår nya brott, att personer som skall höras inte inställer sig, att det är svårt att nå målsägande och vittnen samt att målsägandens ersättningsanspråk dröjer. Ett par myndigheter har uppgett att åklagares beslut inhämtas om tidsfristen överskrids och ett par andra att förundersökningsledaren hålls underrättad om utredningen drar ut . På frågan om polisens handläggningstid för ungdomsmål har förändrats 1995 har vad gäller fristmålen de flesta svarat att handläggningstiden har förkortats efter reformen. Nästan lika många har angett att minskningen är väsentlig. Ett par har anfört att den 58 Utredningens enkätundersökning m.m. har förkortats något. Ett mindre antal myndigheter har svarat att det inte har skett någon förändring av handläggningstiden i fristmålen. Någon myndighet har påpekat att tidsfristen har medfört att dessa mål prioriteras på bekostnad av övriga ungdomsmål. Beträffande övriga ungdomsmål varierar svaren. Lika många myndigheter som har svarat att handläggningstiden har blivit kortare har svarat att det inte skett någon förändring. Några myndigheter har anfört att handläggningstiden har blivit längre efter reformen medan ett par har angett att den har förkortats i väsentlig grad. Någon myndighet har uppgett att tiden har förkortats beträffande mål med dem som är och att den troligen är kortare även för dem . En annan slutligen har svarat att det inte har skett någon förändring beträffande åldersgruppen 18–. Några av myndigheterna har besvarat frågan allmänt utan att särskilja de båda kategorierna och av dessa har i princip lika många svarat att handläggningstiden har blivit kortare som att den inte har blivit det. Utredningen har i enkäten ställt frågan vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning hos polisen med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång När det gäller fristmål varierar svaren på vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning mellan och . Det vanligaste svaret är dock eller en månad. Det har påpekats att för utredningar av brott där den misstänkte är bör tiden vara densamma. Även beträffande övriga ungdomsmål är det vanligaste svaret . Några myndigheter har anfört att beträffande dem under i denna kategori samma handläggningstid som ovan bör gälla. En myndighet har angett att dessa mål bör omfattas av den lagreglerade tidsfristen i 4 § LUL. En annan kommentar är att åldersgruppen 18–behandlas som vuxna och således inte handläggs med förtur. Slutligen har en myndighet anfört att tiderna för dessa ungdomsmål går att minska men att det är en resursfråga. Det har från polisen framförts allmänna synpunkter som hänför sig till frågan om handläggningstid. Det har anförts att handläggningstiden har blivit kortare och att reaktionen på brottet kommer snabbare. Ett vanligt påpekande är dock att tidsfristen i 4 § LUL kan påverka kvaliteten negativt; den upplevs som stressande och kan leda till sämre utredningar. Andra anmärkningar som rör tidsfristen är att den är svår att hålla, att lindrigare brott blir liggande till förmån för dem där tidsfristen gäller och att man avvaktar med att delge den unge misstanke för att undvika att tidsfristen skall börja löpa. En synpunkt är att tidsfristen bör räknas från den tidpunkt då brottet kom till polisens Utredningens enkätundersökning m.m. 59 kännedom i stället för från delgivning av misstanken. Slutligen har det anmärkts att inte sätter in åtgärder tillräckligt snabbt. Utredningen har frågat åklagarna hur lång handläggningstiden regel- mässigt är hos polis- (från delgivning av misstanke till slutredovisning till åklagaren) resp. åklagarmyndigheten (från slutredovisning av utredningen från polisen till beslut i åtalsfrågan) för ungdomsmål. Beträffande fristmålen är svaren varierande. Det vanligaste svaret är dock att tidsfristen kan hållas, i vart fall i inte alltför komplicerade ärenden. Variationerna i tidsangivelserna ligger mellan och drygt . Det har också påpekats från flera kammare att tiderna varierar mycket beroende på målets karaktär. Enligt svaren åtgår den största delen av tiden hos polisen medan handläggningen hos åklagaren normalt synes uppgå . Vad gäller övriga ungdomsmål är svaren än mer varierande, tidsangivelserna ligger mellan och . Handläggningstiden förefaller generellt vara längre än vad som gäller för de mål som nämns ovan. Gemensamt synes vidare vara att de mål som avser ungdomar handläggs snabbare än de mål där ungdomarna är 18–. Även här har påpekats att tiderna varierar mycket. På frågan om tidsfristen i 4 § LUL överskrids har samtliga åklagar- kammare svarat att det förekommer att tidsfristen överskrids. Det är dock stora variationer beträffande i vilken omfattning det förekommer. Svaren varierar mellan mycket sällan och nästan regelmässigt. Vad gäller orsakerna till att tidsfristen överskrids synes de vanligaste skälen vara att målet avser flera misstänkta och omfattande brottslighet. En annan vanlig orsak som har angetts är att yttrandena från dröjer. Vidare har flera kammare som orsaker till att tidsfristen överskrids anfört att den unge misstänks för nya brott, att polisen inte redovisar utredningen , att det är hög arbetsbelastning och resursbrist hos både polis och åklagare samt att målet är särskilt komplicerat. Andra omständigheter som gör det svårt att hålla tidsfristen är enligt svaren att det kan vara svårt att få tag på den misstänkte, målsägande eller vittnen, att det i målet förekommer flera målsägande och vittnen samt att det behövs viss bevisning som t.ex. utlåtande från eller rättsintyg. Utredningen bad också åklagarna att beskriva förekommande rutiner för bevakning av tidsfristen. I de flesta svaren har angetts att de enskilda åklagarna själva sköter bevakningen av tidsfristen. 60 Utredningens enkätundersökning m.m. Vad gäller frågan om handläggningstiden för ungdomsmål har förändrats 1995 är det vanligaste svaret från åklagarna när det gäller fristmålen att handläggningstiden har förkortats. Några åklagarkammare har angett att det är fråga om en väsentlig förkortning. Endast en kammare har anfört att handläggningstiden totalt sett inte genomgått någon större förändring. Beträffande övriga ungdomsmål har de flesta åklagarkammare svarat att handläggningstiden även i dessa mål har förkortats. Flera har dock angett att det endast är fråga om en mindre förkortning. Vidare har flera åklagarkammare uppgett att det för denna grupp av ungdomsmål inte har skett någon förändring av handläggningstiden. Från ett par kammare har det också påpekats att minskningen av handläggningstiden inte gäller mål som avser åldersgruppen 18–. Utredningen har i enkäten frågat åklagarna vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning (både förundersöknings- och domstolsstadiet) med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång. För fristmålen varierar svaren på vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning mellan och . De flesta svaren har angett cirka som en tillräckligt snabb handläggningstid. Relativt många har dock anfört att handläggningstiden bör vara . När det gäller övriga ungdomsmål varierar svaren än mer. De uppgivna tiderna ligger mellan och . Det vanligaste svaret är dock två–. Från några håll har påpekats att handläggningstiden för dem under bör vara kortare än för åldergruppen 18–. Det har också anmärkts att det bör införas en yttre tidsgräns även för sistnämnda kategori ungdomsmål. En annan kommentar är att intresset av en snabb reaktion gör sig gällande på samma sätt oberoende av brottets svårhetsgrad. En åklagarkammare har påpekat att handläggningstiden på grund av arbetsbelastningen hos polisen förlängs genom att polisen avvaktar med att delge den unge misstanke om brott. På så vis börjar inte tidsfristen löpa och tiden mellan brott och reaktion förlängs. Åklagarna har lämnat allmänna synpunkter när det gäller hand- läggningstiden. De flesta hänför sig till tidsfristen. Det har anmärkts att den lagstadgade handläggningstiden är för kort för att det skall gå att upprätthålla en hög kvalitet, att tidsfristen bör ändras till en mer rimlig nivå, att det är ett problem att det är tidsfaktorn och inte utredningens behov som styrt regleringen, att inte kan göra en fullständig utredning och komma med förslag om verksamma åtgärder inom tidsfristen, att ordet skall i 4 § LUL bör bytas ut mot bör, att det klart bör framgå att snabbheten i sig inte är ett självändamål, att Utredningens enkätundersökning m.m. 61 tidsfristen bör räknas från det att det finns en känd misstänkt, att bättre bevakningsrutiner bör införas för tidsfristerna samt att förlängningen av tidsfristen endast kommer att medföra att gränsen mellan antalet utredningar som hålls inom resp. utom lagstadgad tid förskjuts. Det helt övervägande antalet tingsrätter har svarat att handläggnings- tiden hos domstolen för fristmålen regelmässigt är . Ett par tingsrätter har angett att en något längre handläggningstid kan före- komma. Vidare har några anfört att handläggningstiden är . Vad gäller handläggningstiden hos domstolen för övriga ungdoms- mål, som enligt 29 § första stycket LUL alltid skall handläggas skyndsamt, är svaren mycket skiftande. Svaren varierar mellan en handläggningstid på 10–till något . Enligt de flesta svaren uppgår handläggningstiden till en–. Utredningen har i enkäten till tingsrätterna frågat om det förekommer att den lagstadgade tidsfristen överskrids. De allra flesta tingsrätterna har svarat att det är mycket sällan som tidsfristen i 29 § andra stycket LUL överskrids. Ett par tingsrätter har anfört att det inte förekommer över huvud taget. En del har angett att det förekommer att tidsfristen överskrids. Endast en tingsrätt har uppgett att det förekommer i stor utsträckning. Vad gäller orsakerna till att tiden överskrids anges som den vanligaste orsaken att det är svårt att delge den tilltalade, målsägande eller vittnen kallelse till huvudförhandlingen, främst då många är bortresta. En annan vanlig orsak är att yttranden eller annan personutredning inte är färdig. Vidare är ett vanligt skäl till att huvudförhandling inte kan hållas inom tidsfristen att den offentlige försvararen har förhinder. Andra orsaker som har angetts är bl.a. att den tilltalade är misstänkt för ny brottslighet, att det av arbetsmässiga skäl är svårt att sätta ut målet, att kallade personer inte inställer sig vid förhandlingen samt att det föreligger hinder för en målskamrat och det inte går att döma den unge separat. När det gäller frågan om domstolens handläggningstid för ungdoms- mål har förändrats 1995 har de flesta tingsrätterna angett att domstolens handläggningstid inte har förändrats beträffande fristmålen . En del tingsrätter har dock svarat att dessa ungdomsmål nu handläggs snabbare. Ett par av tingsrätterna har anfört att hand- läggningstiden möjligen är något kortare. 62 Utredningens enkätundersökning m.m. Vad gäller övriga ungdomsmål har ännu fler tingsrätter svarat att det inte skett någon förändring av handläggningstiden. Några tingsrätter har dock angett att dessa ungdomsmål handläggs snabbare. Beträffande frågan om handläggningstiden för förundersöknings- stadiet har förändrats 1995 har flertalet tingsrätter anfört att handläggningstiden under förundersökningsstadiet har blivit kortare efter reformen när det gäller fristmålen. Ett fåtal tingsrätter har angett att ingen förändring har skett. Endast en tingsrätt har uppgett att handläggningstiden har blivit längre, vilket enligt den tingsrätten kan bero på polisens och åklagarnas omorganisation. En del tingsrätter har anfört att de inte kan besvara frågan. Även vad gäller övriga ungdomsmål har flertalet tingsrätter svarat att handläggningstiden har minskat. Nästan lika många tingsrätter har dock angett att det inte har skett någon förändring. Också beträffande denna kategori är det en tingsrätt som anfört att handläggningstiden har blivit längre. Slutligen har en del tingsrätter uppgett att de inte kan besvara frågan. Utredningen har i enkäten ställt frågan till tingsrätterna om vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning (även förunder- sökningsstadiet) med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång. Vad gäller fristmålen spänner svaren från . Det vanligaste svaret är . Därefter följer , en månad resp. . Endast en tingsrätt har angett som en tillräckligt snabb handläggningstid. Beträffande övriga ungdomsmål ligger spännvidden . Också här har de flesta tingsrätter angett att kan anses vara en tillräcklig snabb handläggning. De vanligaste svaren därefter är tre, fyra resp. . Två tingsrätter har anfört att en månad kan anses vara en tillräckligt snabb handläggningstid. När det gäller allmänna synpunkter från tingsrätterna har det på- pekats att det är svårt att få ut fristmålen inom den föreskrivna tiden och att andra förhandlingar måste ställas in. Det har också framförts att tingsrätten bör ha större frihet att bestämma när huvudförhandlingen skall hållas och att en snabb handläggning hos domstolen medför många extra ting och således ökade kostnader. En annan anmärkning som har gjorts är att handläggningstiden för polis och åklagare bör vara mer realistisk. Det har också anmärkts att handläggningstiderna är för långa och att dessa bör minskas främst hos polis och åklagare, men även inom . Utredningens enkätundersökning m.m. 63 Utredningen har i enkäten frågat om handläggningstid (från polisens underrättelse om misstanke till yttrande enligt 11 § LUL har lämnats) för ungdomsmål är snabbare nu än före reformen . När det gäller fristmålen har på de flesta orter svarat att handläggningstiden har förkortats efter reformen. I några fall har anförts att det inte skett någon förändring. Även beträffande övriga ungdomsmål har det i de flesta svaren angetts att handläggningstiden har minskat. på ett par orter har svarat att det inte är någon skillnad jämfört med före reformen. Det har också avgetts flera allmänna svar. I den övervägande delen av dessa uttalas att handläggningstiden för alla ungdomsmål har minskat. Även här har det i ett par svar anförts att det inte skett någon förändring av handläggningstiden. I ett svar har påpekats att det inte är handläggningstid som är det huvudsakliga problemet utan att det är polisutredningen och rättegången som tar , vilket gör att insatser kopplade till det aktuella brottet kan vara avslutade innan domen avkunnas. När det gäller frågan om vad som kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång är svaren varierande. Beträffande fristmålen varierar svaren mellan och . De flesta svaren ligger i ett tidsintervall . Från ett par håll har framhållits att det är viktigt att en socialutredning görs grundligt för att den skall ha något värde och att det är innehållet i yttrandet som är det viktiga. på en ort har svarat att bör ta första kontakten med den unge och dennes familj inom . Även beträffande övriga ungdomsmål varierar svaren och ligger i ett tidsintervall . De flesta svaren har angett omkring en månad som en rimlig handläggningstid. Det har också avgetts en del allmänna svar som inte skiljer på de två kategorierna ungdomsmål. I de fall som tider har angetts ligger dessa mellan och . I de allmänna svaren har bl.a. framhållits att handläggningstiden beror på om ärendet är nytt eller om den unge redan är aktuell hos samt att det är viktigt att den unge och dennes familj snabbt får veta att har fått kännedom om brottet. De allmänna synpunkter rörande handläggningstiden som har lämnats från är att den totala handläggningstiden är för lång, men att den dock har minskat sedan reformen. Det har också påpekats att 64 Utredningens enkätundersökning m.m. polisen kan kringgå skyndsamhetskravet genom att tidsfristen inte räknas från anmälningstillfället. Utredningen har frågat advokaterna om handläggningstiden (från delgivning av misstanke till dess tingsrätten meddelar dom) för ungdomsmål har förändrats 1995. Vad gäller frist- målen har det övervägande antalet advokater svarat att handläggnings- tiden för dessa ungdomsmål har förkortats. Några har påpekat att förkortningen är avsevärd. Lika många har anfört att det endast är fråga om någon förkortning. Beträffande övriga ungdomsmål har de flesta svarat att handlägg- ningstiden är oförändrad. Ett mindre antal har anfört att handläggnings- tiden förkortats även för denna grupp av ungdomsmål. Ett antal advokater har besvarat frågan utan att särskilja de två grupperna av ungdomsmål. I stort sett samtliga av dessa har anfört att handläggningstiden har blivit kortare. Från advokaterna har anmärkts att handläggningen bör gå ännu snabbare, men också att kravet på snabbhet kan medföra en risk för rättsosäkerhet. 4.4.3Undersökning av handläggningstiden genomförd av har genomfört en undersökning om handlägg- ningstiden i ungdomsmål före resp. ungdomsmålsreform. Rapporten från undersökningen finns fogad till betänkandet som bilaga 7. Undersökningen har genomförts vid tre polisområden, , och . Samtliga förundersökningsprotokoll som avser misstänkta som vid brottstillfället var 15–har genomgåtts. Det rör sig om sammantaget cirka 1 000 ärenden och i cirka två tredjedelar av ärendena har datum för åtalsbeslutet återfunnits. Bortfallet, som kan ha olika förklaringar, är i princip lika stort i de olika mätområdena och för de båda under- sökningsåren. Det fördelar sig vidare relativt jämnt för olika brottstyper och förundersökningsledare samt för gärningsmännens ålder. Det har kontrollerats om det har skett några väsentliga förändringar i inflödet av brott . Enligt resultatet har det inte skett några större förändringar vad gäller de fem vanligaste brotten, Utredningens enkätundersökning m.m. 65 vilka är snatteri, misshandel, olika tillgreppsbrott och skadegörelse. Snatteri, som är det vanligast förekommande brottet, har enligt under- sökningen stärkt sin ställning som det vanligaste huvudbrottet i ung- domsärendena. En annan en omständighet som har undersökts är om andelen ungdomar som förekommer i fler än en förundersökning har förändrats eftersom detta skulle kunna påverka handläggningstiderna. Enligt resultatet är proportionerna mellan s.k. engångs- resp. flergångs- brottslingar i stort sett den samma mellan de olika undersöknings- områdena. Den stora majoriteten, 85–, förekommer endast i en förundersökning. Vid jämförelsen tyder undersökningen på att andelen s.k. flergångsbrottslingar har minskat. Denna förändring är dock så liten att den rimligen inte kan ha haft något avgörande inflytande på handläggningstiderna. När det gäller frågan om handläggningstiden har minskat reform visar jämförelsen att handläggningstiden har förkortats i samtliga mätområden. Minskningen gäller såväl medel- som medianvärde även som andelen förunder- sökningar som har tagit än . Det är emellertid endast i ett undersökningsområde som majoriteten av ärenden avgjordes inom fyraveckorsfristen; i de två andra är handläggningstiden i cirka hälften av ärendena längre än . Enligt undersökningen är, mot bakgrund av att inflödet av brott och brottslingar i vart och ett av mätområdena inte genomgått någon större förändring , minskningen av handläggningstiderna sannolikt en effekt av ungdomsmålsreform. Vidare har undersökts handläggningstiderna för varje typ av brott. Resultatet visar bl.a. att ärenden som gäller snatteri och missbruk av urkund har kortast handläggningstid Avslutningsvis dras i undersökningen slutsatsen att ungdomsmålsreform har medfört kortare handläggningstider, även om den ökade andelen snatteriärenden något har medverkat till detta. Andelen förundersökningar mot ungdomar som tar än har minskat från dryga två tredjedelar till knappt hälften. Även andelen förundersökningar som tar än har minskat från drygt hälften till knappt en fjärdedel. Utredningen har i samtliga enkäter ställt frågor som rör den speciali- sering inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet som genomfördes i 66 Utredningens enkätundersökning m.m. samband med ungdomsmålsreform, dvs. att särskilt lämpade polismän, åklagare och domare skall handlägga ungdomsmålen. Utredningen har frågat polismyndigheterna hur bestämmelsen i 2 § första stycket LUL att det skall vara särskilt lämpade polismän som leder förundersökningen i ungdomsmål tillämpas. Svaren på frågan är varierande. De vanligaste svaret är att de polismän som leder förundersökningen i ungdomsmål har bedömts som lämpliga i samband med rekryteringen eller tjänstetillsättningen. Andra svar är att intresse och fallenhet liksom polismannens erfarenhet har betydelse. Det har också angetts att vissa poliser har tillfrågats om de vill handlägga ungdomsmål. Slutligen har i något fall anförts att vissa polismän har utpekats som ansvariga för ungdomsmålen. Utredningen har vidare i enkäten frågat om specialiseringen inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet har inneburit någon förändring beträffande ungdomsmålens handläggning. De flesta polismyndigheter har svarat att specialiseringen har haft betydelse för handläggningen. Många har anfört att handläggningen har blivit snabbare. Andra vanliga svar är att handläggningens kvalitet har höjts, att man har fått en bättre kunskap om hela handläggningen samt att samarbetet och kontakterna med andra berörda myndigheter har förbättrats. Det har också påpekats att man har fått bättre rutiner, att uppklarningsprocenten har ökat, att det sker en mer enhetlig bedömning och att man bättre lär känna ungdomarna. Relativt många myndigheter har dock angett att specialiseringen inte har förändrat ungdomsmålens handläggning. Det har i enkätsvaren från polisen framförts en del allmänna synpunkter vad gäller frågan om specialisering. Det har uttalats att specialiseringen har höjt kvaliteten på handläggningen och att kunskapen om hela handläggningen har förbättrats. Ett annat påpekande som har gjorts är att specialiseringen behöver utvecklas ytterligare. Andra anmärkningar från polisen är att det behövs ytterligare utbildning och kontinuerlig fortbildning om frågor som rör ungdomsmål. Utredningen har frågat åklagarna hur bestämmelsen i 2 § första stycket LUL om att det skall vara särskilt lämpade åklagare som leder förundersökningen i ungdomsmål tillämpas. Utredningens enkätundersökning m.m. 67 Det vanligaste svaret är att det har utsetts särskilda ungdomsåklagare vid myndigheten. De flesta kammare har inte angett vilka kriterier eller liknande som ligger till grund för att utse vissa åklagare. Några kammare har anfört att åklagarnas intresse av att handlägga denna typ av mål är av betydelse. Ett par kammare har påpekat att ungdoms- åklagarna med tiden får särskild erfarenhet av ungdomsmål. Från någon kammare har framförts att det är bra om det är en rutinerad åklagare. Slutligen har flera kammare svarat att bestämmelsen inte tillämpas eller att samtliga åklagare anses lika lämpade. Utredningen har även ställt frågan om specialiseringen inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet har inneburit någon förändring beträf- fande ungdomsmålens handläggning. Flertalet åklagarkammare har svarat att specialiseringen inneburit en positiv förändring för handläggningen av ungdomsmål. Flera har angett att handläggningstiden har minskat och att kontakterna mellan de olika myndigheterna har ökat och förbättrats. Andra förändringar som har påpekats är att alla inblandade har fått större kunskap om ungdomsmål, att man har fått ökad personkännedom och bättre personkontakter, att målen handläggs med ett större engagemang, att handläggningen sker effektivare, att enhetligheten i rättstillämpningen har ökat, att kvaliteten i handläggningen ökat samt att man har fått bättre rutiner.