sou · GNB388d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Att mitt inne i en stad, med de ekoeffekter som uppstår bland höga hus, använda en revolver, som dessutom tillsammans med den aktuella ammunitionen har en extra hög ljudeffekt, är inget som en professionell gärningsman skulle välja. – Ammunitionen förbryllade Ressler. Kulor av detta slag kan gå rakt igenom flera människokroppar och behöver då inte göra så mycket mer skada än ett hål rätt igenom kroppen; med tur kan offret överleva. En mer genomtänkt planering skulle leda till att man använde ammunition som stannar i offrets kropp och expan- derar/exploderar, vilket leder till en från gärningsmannens synpunkt säkrare effekt (i synnerhet om skottet riktas mot huvudet, se nästa punkt). – Beträffande ammunitionen konfronterades Ressler med argumentet att denna kan ha varit vald för att genomtränga en skottsäker väst, vilket i så fall skulle tyda på professionell förbere- delse. Ressler ansåg inte att detta gick ihop; om gärningsmannen ville gardera sig mot denna eventualitet borde det ha lett till ett skott mot huvudet med annan ammunition. Sammanfattningsvis sade Ressler att vapenvalet (revolver, ljud, storlek) och ammunitions- valet pekade på en amatör (indicates amateur). En professionell gärningsman skulle ha placerat skottet i offrets bakhuvud. Tillsammans med en ändamålsenlig ammunition hade detta varit det enklaste och effektivaste sättet om syftet var att döda . Ressler konfronterades här med den bedömning som från rättsläkarhåll presenterats för kommissionen, nämligen att ett skott i den region som gärningsmannen valde, utgjorde ett optimalt sätt att döda en människa. Ressler höll med om att det kunde vara så, förutsatt att gärningsmannen visste exakt vad han gjorde, men ansåg att ett sådant förfarande var mycket riskabelt (very iffy) från gärningsmannens synpunkt, eftersom det är lätt att missa. 3.Att inte dödades. Gärningsmannen uppfattade att såg honom men försäkrade sig ändå inte om att detta vittne röjdes ur vägen, vilket en professionell gärningsman skulle ha gjort; motsatsen vore alldeles för riskabel. Det hade varit lätt att skjuta i huvudet när hon satt bredvid sin man och det hade varit rationellt från gärningsmannens synpunkt. – Om man skulle anta att skottet mot var perfekt, måste det skott som avlossades mot betraktas som vårdslöst, vilket inte riktigt går ihop med ett professionellt agerande. – Resslers intryck av beskrivningen var att gärningsmannen på grund av spänningen i situationen klämde av ett skott även mot , men att detta till och med kan ha varit oavsiktligt. En disorganized har inte en plan som sträcker sig bortom det som är hans huvudmål, utan är känslomässigt inriktad enbart på detta och tänker inte på upptäckt, rättegång osv. I detta fall var målet och när skottet mot denne var avlossat kan luften ha gått ur gärningsmannen (at that point he had kind of blown his bubble). Squeezing of another round would not be unlikely for a person like this in a state of excitement, sammanfattade Ressler. 4.Valet av plats. Platsen var från gärningsmannens synpunkt högst olämplig, enligt Ressler, eftersom det fanns så mycket folk och bilar omkring. Visserligen hade platsen fördelar, som att bilar inte kan följa efter uppför trappor, men det uppvägde inte det faktum att många människor kunde iaktta händelsen, vilket de också gjorde. Ressler synes ha betraktat det som uteslutet att en professionell gärningsman skulle ha valt att agera under dessa om- ständigheter. Han ansåg för övrigt att flyktvägen endast till synes var idealisk, i själva verket var den mycket riskabel; gärnings- mannen hade kunnat springa rakt in i någon. Att flykten lyckades berodde inte på skicklighet (no skill involved). Dessa omständigheter sammantagna gjorde att gärningen enligt Ressler från gärningsmannens synpunkt var ett högriskbrott, dvs. gärnings- mannen riskerade både att misslyckas och att upptäckas. På de grun- derna delade han helt uppfattningen i GMP att detta brott inte kan vara resultatet av en professionell operation. Diskussionsvis anförde Ressler även omständigheterna kring biografen , med den osäkerhet som fanns kring hur makarna skulle agera efter filmens slut m m, som stöd för att situationen var olämplig från en professionell mördares synpunkt. Allmänt framhöll Ressler att den som i organiserade former utför brott av detta slag strävar efter att agera under omständigheter och på platser som han själv kontrollerar och inte att, som i detta fall, vara helt utlämnad till av vad det tilltänkta offret företar sig. Ställd inför frågan om en person som mördar på uppdrag verkligen behöver upp- träda professionellt, med tanke på exemplet (som mördade ), svarade Ressler att det inte finns mycket erfarenhet av sådana mord. Själv trodde han inte på the hired amateur; det är ingen mening med att betala pengar till en person som inte ens vet vad han bör använda för vapen. En grupp som anlitar en person som sedan agerar som mördare måste vara disorganized in itself, i så fall. Även i övrigt anslöt sig Ressler till profilens slutsatser. På ett stort antal punkter redovisade han reflektioner som utvecklade det som sägs i GMP, ibland gjorde han också reservationer. I några hänseenden, varav de viktigaste tas upp under nästa punkt, tog han avstånd från GMP. Enligt Ressler är den person som profilen föreställer inte psykopat36, utan snarare det Ressler ville kalla borderliner (a border- line personality). Graden av personlighetsstörning var med andra ord inte så kraftig som den framställdes i profilen. Det rör sig alltså om en gradskillnad, på en skala som börjar med individer som lider av personlighetsstörningar och slutar med de som är fullt ut psykotiska. Det beteende som gärningsmannen i detta fall företett är tillräckligt sofistikerat för att utesluta en psykopat (there is too much intricate behavior for a psychotic in this case), men förenligt med vad en disorganized är kapabel till. (Ett mer typiskt beteende för en psykopat hade enligt Ressler varit att skjuta i eller utanför biografens entré.) Detta var Resslers grundläggande invändning, som han återkom till, även om han framhöll att den inte hade så stor betydelse för the overall assessment. En psykopat skulle enligt Ressler också vid ha en dokumenterad historia av våld bakom sig, vilket Ressler inte trodde att denna person hade. Gärningsmannen kunde mycket väl ha haft andra bekymmer med rättsvårdande myndig- heter, men inte en bakgrund som våldsbrottsling. I det sammanhanget kunde Ressler mycket väl tänka sig att gärningsmannen var vad han kallade en auktoritetsmördare (authority-killer), som livet igenom vänt sig mot auktoriteter som fadern, skolan, militären och arbetsgivare 36 Den term som användes var psychopath. Enligt , som alltså avser den engelska som talas i , avses med psychopathic personality a type of personality characterized by amoral and antisocial behavior, lack of ability to love or establish meaningful personal relationships, extreme egocentricity, failure to learn from experience, etc. – I GMP beskrivs gärningsmannen på flera ställen som psykopat, t ex i själva profilen, s 108, där det, utifrån ett antagan- de om att en annan gärningsman än haft förmågan att hålla inne med sina kunskaper under det rättsliga förfarandet mot denne, heter: Således är gärningsmannen (i så fall, vår anm.) en mycket störd person, ja, rentav kall- hamrad. Det rör sig sannolikt om en utpräglad psykopat. I den engelska över- sättningen lyder motsvarande passus: This requires a great deal of strength which indicates that the assailant is a severely disturbed and callous person, probably a psychopath (engelska versionen s. 119). samt därigenom successivt byggt upp en fientlighet mot överheter av olika slag. Han ansåg det vidare helt osannolikt att en person av den typ som beskrivs i profilen skulle vara narkotikamissbrukare och knappast heller alkoholmissbrukare. Individer av detta slag är enligt Ressler starkt introverta och skyr sociala kontakter. Narkotikamissbruk förut- sätter, såvida narkotikan inte är extremt lättillgänglig i det samhälle där de lever, sociala kontakter och ett mer utåtriktat leverne. Det förhåller sig vidare så, att det karakteristiska för denna personlighetstyp är de tilltagande depressionerna, som alltmer övergår i paranoia. En paranoid person är rädd för att förlora kontrollen över sig själv och undviker därför droger, som har den effekten. Psykologiskt är det därför osannolikt att den person som profilen tecknar var missbrukare. Den personlighetstyp som GMP beskriver, och som även Ressler såg som den sannolika profilen, synes i allmänna ordalag kunna karakteriseras på följande sätt. Gärningsmannen har sannolikt haft relationssvårigheter hela livet, särskilt med auktoriteter av olika slag. I vuxen ålder formas tillvaron av hans misslyckanden. Han är inåtvänd, ensam och personlighetsstörd men inte psykotisk. Hans tillstånd tycks nära kopplat till att han misslyckats i livet, dvs. det har mer att göra med hans livsvillkor än med endogen psykisk sjukdom. Allt eftersom åren går, misslyckandena fortsätter och ingen lycka kommer hans väg blir han mer deprimerad. Depressionen djupnar och får paranoida inslag som växer till ren paranoia. När personer av denna typ begår våldsbrott är de . har de ännu inte haft tid att utveckla vad Ressler kallade that long term failure, som skapar det tillstånd som statistiskt sett kulminerar kring . Vid det laget, when they dont see the end of the tunnel, dont see any luck coming in their life, har de blivit turned down so many times, that they become these odd-ball loners. Han blir en inåtvänd grubblande person som funderar över saker som egentligen inte berör honom – he becomes the type that sits and broods over social issues that really dont affect him. I den meningen kan han ha ett känslomässigt intresse för politik och koppla samman sitt liv med sådant som i verkligheten inte har med hans situation att göra. Han kan t.ex. tänkas irritera sig på sådant som Harvard-affären, ubåtarna eller andra saker som disku- teras i medierna. – De två grundläggande personlighetsdrag som man kan förvänta sig hos gärningsmannen, utgående från beskrivningen i GMP, är enligt Ressler alltså depression och paranoia. Tillståndet har antagligen successivt förvärrats och fortsatt att förvärras efter mordet. Personlighetstypen är sådan att gärningsmannen mycket väl har kunnat leva med detta utan att berätta det för någon, något som enligt Ressler inte skulle gälla för en psykopat, som förr eller senare skulle ha röjt brottet för personer i sin omgivning. Att gärningsmannen begått självmord är en påtaglig möjlighet. Ressler invände kategoriskt mot GMP:s slutsatser angående gär- ningsmannens beteende efter brottet (post offense behavior). Som sägs i GMP är det fråga om vad som där kallas en kaotisk, dvs. oorga- niserad, brottsling och dessa brukar, som det står, vanligen inte följa den massmediala redovisningen av sina brott (GMP s. 108; i den engelska av författarna sanktionerade översättningen heter det: are not usually interested in media reports about their crimes). Detta är riktigt, enligt Ressler, som även höll med om att gärningsmannen i detta fall i och för sig kan ha sparat en del tidningsklipp om mordet. Däremot är det oförenligt med den personlighetstypen att aktivt infiltrera utred- ningen på det sättet som beskrivs i profilen, dvs. att gärningsmannen skulle ha försökt skaffa information om utredningsläget, försökt vilseleda polisen, uppträtt som journalist för att få ut uppgifter eller ha förmått andra att lämna uppgifter till polisen. Särskilt det sista står i direkt strid med den introverta personlighetstyp som profilen i övrigt tecknar. Enligt Resslers uppfattning var GMP:s antaganden i dessa delar påverkade av vad man vet om hur sexualbrottslingar som upp- repar sina brott kan bete sig, men det hör inte hemma i detta samman- hang (det var ett av Resslers exempel på sådant som författarna hanterat utan tillräcklig kunskap). Till samma kategori förde Ressler rekommendationen att polisen borde övervaka mordplatsen och grav i samband med årsdagarna, eftersom gärningsmannen skulle kunna tänkas återvända dit i dessa sammanhang. Det fanns enligt Ressler ingen anledning att anta att gärningsmannen i detta fall skulle uppträda på det viset; det var något som förekom i andra kriminella sammanhang med andra typer av brottslingar än den som gärnings- mannaprofilen avser (totally inappropriate in a case like this). Ressler hade vissa invändningar när det gällde gärningsmannens motiv. I grunden saknas det motiv här. I stället rör det sig om vad Ressler kallade personal cause. Han delade därför uppfattningen i GMP att det rör sig om ett personligt till skillnad från privat motiv. Det betyder att gärningsmannens motiv härrör från omständigheter i hans eget personliga liv. I GMP:s hypoteser talas om en gärningsman motiverad av ett djupgående hat mot . 37 Enligt Ressler borde det snarare röra sig om en fixering vid , eller irritation över denne (represented what was irritating this guy in his life.) Ressler såg därvid som symbol – syndabock – för gärningsmannens egna tillkortakommanden och frustrationer i livet. 37 Lydelsen i den engelska versionen av GMP: driven by a profound hate of (s. 84). Därvid tillfrågad om det inte ligger en viss motsättning i det som sägs i omedelbar anslutning till detta uttalande i GMP, nämligen att gärnings- mannen dels alltså skulle ha drivits av ett hat mot , dels skulle ha varit ute efter att döda en prominent person t.ex. (GMP s. 76), svarade Ressler jakande. Enligt Ressler var det det senare som var det korrekta, dvs. gärningsmannen skulle ha kunnat döda även någon annan känd person. Med hänvisning till amerikanska exempel menade att gärningsmän av detta slag inte heller alltid har behov av att framträda med sina dåd. – Det bör understrykas att Resslers kommentarer i denna del tog sin utgångspunkt i något som sägs i GMP:s hypoteser. Vad som sägs i själva profilen på denna punkt (under Motiv, GMP s. 107) är väl förenligt med Resslers kommen- tarer. Det kan noteras att det i GMP:s slutsatser åter talas om en personlighetsstörd man, motiverad att begå brottet till följd av palmehatet (GMP s. 115). Ressler tillfrågades om han inte fann dådet slumpmässigt och om det var sannolikt att en person av det slag som profilen tecknar skulle agera på så kort varsel som det i så fall måste ha varit fråga om här, dvs. under förutsättning att gärningsmannen fick syn på vid Grand, antingen eller , för att sedan skrida till verket. Ressler ansåg att man kunde dra vissa slutsatser av detta, bl.a. att gärningsmannen var väl förtrogen med området och bodde eller arbetade där. Det var vidare förenligt med personlighets- typen att begå ett spontant och opportunistiskt brott, som det uppenbarligen var fråga om. Han ansåg att det förhållandet att så ofta rörde sig fritt ute utan livvakter ökade sannolikheten för att ett opportunistiskt brott av det här slaget skulle kunna inträffa; det förtog något av slumpmässigheten i mötet. En person av det här slaget kan mentalt ha planerat att attackera en auktoritet av något slag, genom att ha genomlevt det i sin fantasi om och om igen. I den meningen kan mötet med ha utlöst en gärning som gärningsmannen i sitt sinne var förberedd att begå. I detta ligger även att någon annan än skulle ha kunnat bli offer i stället. – Ressler ansåg att mötet förvisso var slumpmässigt. Men det mest förvånande i detta fall var att gärningsmannen lyckades fly och komma undan; det gjorde detta till något av århundradets brott i Resslers ögon. Såg man till profilen och den person denna tecknar är det en utomordentligt osannolik händelse att gärningsmannen kom undan. Ressler tillfrågades om det inte i själva verket låg en motsättning i detta och svarade ja, det ligger verkligen en motsättning i det. Är det inte så, att om gärningsmannen passar in i profilen, då skulle han inte ha lyckats komma undan? Ställd inför den reflektionen svarade Ressler, att detta var riktigt, but there is always the element of luck. Han menade således att detta var en slump, och att det var en ännu mer osannolik händelse än att gärningsmannens och vägar korsades – sometimes things work when they shouldnt. Ressler tillfrågades om GMP:s rekommendation att massmediala strategier borde utvecklas. Han visste inte vad författarna menade med detta. På frågan vad som i den vägen kunde förekomma i , svarade han att man kunde gå ut med falska uppgifter i medierna. T.ex. skulle man i ett fall som detta kunna upprätta ett brev med ett erkännande från en anonym person och be pressen publicera det. Detta skulle kunna provocera gärningsmannen att höra av sig i sin tur. Om det skedde fick utredningen något att gå på, kanske en handstil, post- stämpel etc. Ressler framhöll dock att operationer av detta slag var känsliga. Om man samarbetade med medierna om det, fanns risken att de skulle frångå samarbetet för att kunna skriva om det, vilket kan skada utredningen och polisen. Om man i stället lurar pressen att publicera falskt material, kan trovärdighetsproblem uppstå, i den mån saken avslöjas. Ressler synes inte ha velat rekommendera aktiviteter av detta slag, och ställde sig således också frågande till vad som egentligen avsågs i GMP. GMP består dels av den egentliga gärningsmannaprofilen, dels av en omfattande och delvis ingående dokumentation av hela ärendet, inklusive en brottsanalys. Enklare uttryckt rör det sig om en skriftlig analys av det centrala utredningsmaterialet. Så betraktad har GMP stora förtjänster. Det är ett gediget arbete, som ger en god introduktion till ärendet och som synes utgöra ett användbart underlag för prioriteringar och andra beslut inom utredningen. Det finns självfallet sådant som GMP täcker mindre väl, t.ex. motivbilderna kring de konspirations- hypoteser som förekommit. Detta hänger dock i sin tur samman med att analysen i GMP, på väl redovisade grunder, resulterat i att mordet sannolikt begåtts av en ensam gärningsman. Ett arbete av detta slag borde ha gjorts . , när det stod klart att utredningen antagligen skulle komma att bli långdragen, borde ett analysarbete av detta slag ha initierats. Vi ser det som en av de verkligt allvarliga bristerna i utredningsarbetet att så inte skedde. När det väl utfördes blev resultatet sådant, att man lätt kan se vilka förtjänster det skulle ha kunnat medföra, om det hade utförts . Vi finner det värt att notera i sammanhanget, att det tog att genomföra detta arbete och att merparten av tiden torde ha ägnats åt att sammanställa brottsanalysen. Att det var en så omfattande arbetsupp- gift att så efter mordet sammanställa en grundläggande analys av händelseförloppet m.m. säger något om hur arbetet tidigare hade be- drivits. Att detta arbete kom att genomföras var alltså mycket värdefullt. Att det utfördes sent är en allvarlig brist, men självfallet bättre än om det aldrig hade gjorts överhuvudtaget. För själva gärningsmannaprofilen gäller i princip detsamma som för produkten som helhet, med den modifikationen att GMP-metoden knappast var introducerad i . Befattningshavare och besluts- fattare kan inte utan vidare kritiseras för att ha underlåtit att använda ett redskap de inte känt till. En annan sak är vad man borde ha känt till; som vi nedan skall återkomma till finns det skäl att fråga sig varför svensk polis inte sökte internationell experthjälp även i analysarbetet, när man gjorde det i andra utredningsmoment. Även om det finns anledning att se positivt på GMP-metoden medför det förhållandet att den ännu är tämligen oprövad i , att en del överväganden kring dess användande återstår att göra. Metoden förutsätter uppenbarligen stor erfarenhet och fallenhet hos dem som använder den; det är ingen signalementsmaskin, som kan sättas i händerna på mindre erfarna utredare. Det finns också juri- diska komplikationer som synes obeaktade. En gärningsmannaprofil är inte tänkt att visas för misstänkta, än mindre att företes i rättegång. är därmed inte tänkt att ingå i ett förundersökningsprotokoll, vilket det emellertid från rättslig synpunkt kan finnas argument för att den bör göra. Det skulle i sin tur typiskt sett kunna försvåra processföringen för åklagarsidan och kanske även kunna innefatta rättssäkerhetskomplika- tioner. Tanken på att utföra en gärningsmannaprofil kom alltså upp efter mordet (1993) och efter det att misstankarna mot blivit väl kända för allmänheten. Det fanns få personer i som inte hade följt utredningen och rättegångarna, det gällde naturligtvis särskilt inom svensk polis. En traditionell gärningsmanna- profil skall emellertid utföras av någon som inte har information om misstänkta gärningsmän. Det uppkommande problemet identifierades som en huvudsaklig svårighet, när yttrade sig över möjligheten att upprätta en gärningsmannaprofil i detta ärende. Problemet kom att hanteras så, att profilen visserligen konstruerades av personer med mycket god kännedom om person, men arbetet granskades i slutskedet av utländsk expertis. Granskningen gick till så, att de två som upprättat profilen tillsammans med spanings- ledaren , tillika den ansvarige för polisutredningen mot , muntligt föredrog ärendet och profilen för utredare vid FBI, som sedan avgav likaledes muntliga omdömen, synpunkter och rekom- mendationer, som sedermera i delar inarbetades eller omnämndes i GMP. Detta var enligt vår mening en dålig lösning. I själva verket an- vändes FBI som rådgivare under arbetets gång, vilket inte var fel i och för sig, men det innebar inte en granskning, som kunde bota den identifierade svårigheten. Expertkonsulter av detta slag borde antingen ha tagits in från början, för att göra själva profilarbetet. Det synes, att döma av vad uppgav för kommissionen, ha varit fullt möjligt. Eller också borde de ha fått yttra sig över en färdig, översatt produkt. Som saken nu genomfördes fick profilförfattarna och spaningsledaren tillfälle att, under informella former, tillgodogöra sig expertsynpunkter, som de dels infogade i profilen, dels kunde använda bl.a. för att bedöma om deras egna slutsatser var hållbara. Detta hade naturligtvis ett stort värde och det löste problemet i så måtto att spaningsledaren fick underlag för att för egen del bedöma profilens värde. Men det löste inte det trovärdighetsproblem som kan sägas bestå i risken för att PU kommit att utforma en profil som stödde den egna huvudhypotesen och visade att man gjort rätt . I grunden är detta inte två skilda saker. När det gäller brottsanalyser och gärnings- mannaprofiler innebär utredningsintresset att största möjliga objektivi- tet måste eftersträvas; det ger det bästa underlaget, och den högsta trovärdigheten. Enligt vår mening borde en grundligare analys av den svårighet, som redan inledningsvis pekade på, ha lett till ett anlitande av utländsk expertis. Det var ju uppenbart att svensk polis saknade egentlig kompetens på detta område men att man väl kände till var kompetensen fanns. På samma sätt som utländsk expertis har anlitats vid undersökningar av vapen, kläder och kulor, hade det tett sig natur- ligt att även här anlita det bästa som fanns att tillgå. Det borde i vart fall ha gjorts sonderingar i den vägen. Den profil som utfördes kom nu att bli något bristfällig och, av Resslers synpunkter att döma, en aning amatörmässig. Det hade kunnat undvikas. Den stora förtjänsten med att anlita utländsk expertis hade emellertid legat i att profilen, i enlighet med grundläggande principer för GMP-arbete, hade kunnat utföras av någon som var avskärmad från kunskap om misstänkta gärningsmän. Som det nu blev kom GMP att vidlådas av en misstanke om att resultatet anpassats till de huvudhypoteser som tidigare hade etablerats i utredningen (jfr de kommentarer om GMP av som återges nedan). RRV-experterna pekade på enskildheter i GMP, som ger tydliga associationer till person; det framstod enligt dem som om GMP sökt gardera sig för möjligheten att denne är gärningsman.