sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — En självklar förutsättning för att uppehållstillstånd för besök skall beviljas efter inresan är att det framstår som helt klart att det är fråga om en tillfällig vistelse för besök och att utlänningen inte kan antas komma att arbeta här illegalt eller försöka bosätta sig här. Det anges inte någon längsta tid för ett uppehållstillstånd för en tidsbegränsad vistelse. Som framhålls i prop. 1994/95:179 (s. 67) kan dock längden av det sökta uppehållstillståndet påverka bedömningen av om det är fråga om ett rent besök. För exempelvis föräldrar som är yrkesverksamma bör uppehållstillstånd kunna medges för relativt lång- variga besök hos barn här i landet. Andra grupper som kan medges förlängt uppehållstillstånd efter inresan med stöd av denna paragraf är exempelvis gäststuderande och gästforskare. 18 § Om en utlänning skall avvisas eller utvisas enligt ett beslut som vun- nit laga kraft, får en ansökan om uppehållstillstånd från utlänningen beviljas endast om beslutet om avvisning eller utvisning har upphävts enligt 9 kap. 18 eller 19 §. En ansökan om uppehållstillstånd får beviljas trots vad som föreskrivs i första stycket, –om det följer av föreskrifter som regeringen meddelat enligt 8§ andra stycket, –om det följer av anslutning till avtalet om Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet, eller –om ett internationellt organ som har rätt att pröva klagomål från enskilda har tagit upp ett klagomål riktat mot . Beviljas uppehållstillstånd enligt andra stycket, upphör beslutet om avvisning eller utvisning att gälla. Paragrafen är i huvudsak ny. Inledningen till första stycket motsvarar inledningen till 2kap. 5 b § UtlL. De materiella bestämmelser som reglerar under vilka omständig- heter en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas när det finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning har emellertid flyt- tats till kapitel 9, som behandlar verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. En hänvisning till 9kap. 18 och 19 §§ finns därför i första stycket. Bestämmelsen i första stycket gäller endast om utlänningen befinner sig i . Det framgår av uttrycket skall avvisas eller utvisas. Andra stycket är nytt. Regeringen får enligt 8 § andra stycket med- dela föreskrifter om att uppehållstillstånd får beviljas, om det följer av en överenskommelse med främmande stat. En sådan överenskommelse kan t.ex. avse vad som brukar kallas burden-sharing, dvs. att några stater kommit överens om att försöka dela på mottagandet av skyddssökande om en stat fått ta emot ett mycket stort antal skyddssökande utlänningar. I ett sådant fall bör uppehållstillstånd kunna beviljas på ett enkelt sätt även om det skulle finnas ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Vidare erinras i andra stycket om att uppehållstillstånd får beviljas om det följer av EU-reglerna. Dessa regler innebär bl.a. att rätten till uppehållstillstånd efter inresa för den som är gift med en medborgare i ett EES-land föreligger även efter inresan, i vart fall om inte EU:s resolution om gemensamma åtgärder mot skenäktenskap lägger hinder i vägen. Den rätten gäller oavsett om det finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning eller inte. Det kan också tänkas att rätten till uppehållstillstånd följer av något av de associeringsavtal som EU ingått med en lång rad länder. Det sista ledet i andra stycket är en följd av den nya bestämmelse i 7 § om att uppehållstillstånd skall beviljas om ett internationellt organ som har rätt att pröva klagomål mot enskilda bifaller ett klagomål som har riktats mot , om inte synnerliga skäl talar mot det. Möjlighet att bevilja en ansökan om uppehållstillstånd när det finns ett lagakraft- vunnet beslut föreligger enligt bestämmelsen i andra stycket redan i och med att ett sådant internationellt organ tagit upp ett klagomål riktat mot . Omständigheterna kan vara sådana att det framstår som onödigt att avvakta utgången av det internationella organets prövning. Om så inte är fallet kan beslut om inhibition meddelas enligt 9kap. Beslut om ansökan om uppehållstillstånd får då fattas sedan det internationella organet prövat klagomålet. Att en ansökan kan bifallas enligt andra stycket utan att utlänningen ger in en ansökan har framhållits i kommentaren till 7§. Enligt tredje stycket upphör ett beslut om avvisning eller utvisning att gälla om uppehållstillstånd beviljas enligt andra stycket. Det är samma regler som gäller när en ansökan om uppehållstillstånd beviljas före inresan trots att det finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. 19 § Arbetstillstånd skall ges . Det får avse ett visst slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs. Det som föreskrivs i 16 och 17 §§ om att uppehållstillstånd skall ha beviljats före inresan i landet och om när uppehållstillstånd ändå får bevil- jas gäller också för arbetstillstånd. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 6 § UtlL. Av 2 kap. 6 § lagförslaget framgår att den som har permanent uppe- hållstillstånd är undantagen från skyldigheten att ha arbetstillstånd. Detsamma gäller enligt 2 kap. 7 § för nordbor. Regeringen har vidare i nuvarande utlänningsförordning föreskrivit om undantag från skyldig- heten att ha arbetstillstånd för EES-medborgare liksom för anställning inom vissa yrken. Det förutsätts att motsva- rande undantag från skyldigheten att ha arbetstillstånd anges också i en ny utlänningsförordning. Arbetstillstånd är alltid tidsbegränsat. Arbetstillstånd som ges vid egentlig arbetskraftsinvandring är vidare regelmässigt begränsade till att avse anställning inom visst yrke. Arbetstillstånd kan också begränsas till att avse anställning hos en viss arbetsgivare (jfr riktlinjer för arbetskraftsinvandringen i prop. 1983/84:144, s. 62). Hänvisningen i andra stycket till 16 och 17 §§ innebär att också arbetstillstånd i regel skall ha beviljats före inresan i . 20 § Vid prövning av frågor om arbetstillstånd som har principiell bety- delse eller som i övrigt är av större vikt skall berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer få tillfälle att yttra sig. Paragrafen motsvarar 11 kap. 7 § UtlL. Öv riga bestämmelser om arbetstillstånd finns i lagförslaget i 3 kap. Även denna bestämmelse bör finnas i detta kapitel. 21 § Regeringen får meddela föreskrifter om arbetstillstånd. Paragrafen motsvarar 2 kap. 6 § sista stycket UtlL. 22 § Beslut om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd meddelas av . Beslut om visering och uppehållstillstånd får meddelas också av . Paragrafen motsvarar 2 kap. 7 § första stycket UtlL. Huvudregeln enligt lagbestämmelsen är att beslutar i frågor om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. vilken utsträckning sådana beslut av får överklagas framgår av 11 kap. rätt att meddela visering och uppehållstillstånd är avsedd att utövas beträffande personer med diplomatisk anknytning eller med anknytning till internationella organ. Det ligger i sakens natur att sådana tillstånd regelmässigt är tidsbegränsade. 23 § Regeringen och, i den utsträckning regeringen föreskriver, får ge andra myndigheter rätt att besluta om visering, uppe- hållstillstånd och arbetstillstånd. Regeringen får ge ett organ som är knutet till exportråd rätt att besluta om visering. Att den instans som prövar överklagande av beslut om avvisning och utvisning får besluta om uppehållstillstånd och arbetstillstånd framgår av 11 kap. 7 §. Paragrafens två första stycken motsvarar i huvudsak 2 kap. 7 § andra och tredje styckena. Tredje stycket motsvarar 2kap. 8 § UtlL. I första stycket anges möjligheterna att delegera beslutsrätt till andra myndigheter. Vilka dessa myndigheter kan vara anges inte. Det har tidigare rört sig om (arbetstillstånd i vissa fall), polismyndigheter (uppehållstillstånd för besök och vissa anknyt- ningsfall) och utlandsmyndigheter (viseringar och vissa uppehållstill- stånd). Liksom tidigare får de närmare förutsättningarna för sådan delegation ges i förordning. Andra stycket har tillkommit för att ge ett organ (som inte är en myndighet) knutet till exportråd möjlighet att utfärda visering. Det har utnyttjats endast när det gäller exportråds kontor på . 4 kap. Återkallelse av tillstånd Kapitlet innehåller bestämmelserna om återkallelse av visering, uppe- hålls- och arbetstillstånd. Det motsvarar i huvudsak 2kap. 9–13 §§ UtlL. 1 § Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas för utlänningar som medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter. Detta gäller om uppgifterna eller omständigheterna varit av betydelse för att få tillståndet. Om utlänningen har vistats här i landet med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får beslut om återkallelse av uppehållstillstånd enligt första stycket fattas endast om det finns synnerliga skäl för det. Paragrafen motsvarar 2 kap. 9 § första och fjärde styckena UtlL. I första stycket anges att de oriktiga uppgifterna skall ha lämnats medvetet. Det gäller även när de oriktiga uppgifterna avsett identiteten. En falsk uppgift om identiteten torde visserligen i de allra flesta fall lämnas uppsåtligen. Undantag kan dock tänkas, t.ex. att föräldrar för att skydda ett barn från etnisk förföljelse dolt den rätta identiteten för bar- net. På det viset kan barnet även i vuxen ålder vara omedvetet om sin rätta identitet. Bestämmelsen om återkallelse kommer när det gäller uppehållstill- stånd i praktiken främst att få betydelse för permanenta uppehållstill- stånd. För den som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd går det oftast snabbare och enklare att vägra förlängning av detta tillstånd. Ett synnerligt skäl att enligt andra stycket återkalla ett uppehållstill- stånd för en utlänning som vistats här kan exempelvis vara att utlänningen visserligen haft uppehållstillstånd och varit folk- bokförd här i landet men i realiteten vistats i något annat land under långa perioder. Ett annat synnerligt skäl kan vara att utlänningen har uppehållstillstånd också i något annat land och verkställighet kan ske till det landet. 2 § Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får också återkallas, om det finns andra särskilda skäl för det än som anges i 1 §. Uppehållstillstånd får dock återkallas enligt första stycket endast för utlänningar som ännu inte har rest in i . Paragrafen motsvarar 2 kap. 9 § andra stycket UtlL. Ett särskilt skäl att återkalla en visering kan exempelvis vara att det i samband med inresan kommer fram att sökanden saknar såväl bostad som försörjning under den avsedda vistelsen i , utan att sökanden själv lämnat några felaktiga uppgifter på denna punkt. Ett särskilt skäl att återkalla ett arbetstillstånd kan t.ex. vara att det arbete för vilket tillstånd beviljats inte längre finns. Har tillstånd bevil- jats för längre arbete än beviljas emellertid också uppehållstillstånd. Eftersom uppehållstillstånd får återkallas enligt denna paragraf endast om utlänningen ännu inte rest in i , innebär detta i praktiken att inte heller arbetstillstånd kommer att återkallas efter inresan om det beviljats än . 3 § Uppehållstillstånd får återkallas för utlänningar som rest in i landet 1.om de utan arbetstillstånd bedriver verksamhet som kräver ett sådant tillstånd, eller 2.om det på grund av deras tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att de kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i något annatnordiskt land. Beslut om återkallelse av uppehållstillstånd enligt första stycket får dock inte fattas om utlänningen har vistats här i landet med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 11 § UtlL. Punkten 2 i den paragrafens första stycke har dock inte fått någon motsvarighet. Enligt den punkten fick återkallelse ske om utlänningen handlat på ett sådant sätt att det fanns allvarliga anmärkningar mot levnadssättet. Ändringen har kommenterats närmare i den allmänna motiveringen, avsnitt 23.3.4. För att frågan om återkallelse enligt första stycket 2 skall tas upp, måste det självfallet finnas objektivt grundade misstankar om att utlän- ningen skall ägna sig åt sådan verksamhet som anges i punkten. Det måste finnas någon påtaglig grund för misstankarna. Enligt andra stycket får beslut om återkallelse inte fattas om utlän- ningen vistats här i landet när frågan om återkallelse först prövas. Om bestämmelserna i 1 § lagen (1991:572) om särskild utlän- ningskontroll är tillämpliga, kan beslut om utvisning dock meddelas oavsett hur länge utlänningen vistats här. 4 § Permanent uppehållstillstånd skall återkallas för utlänningar som är bosatta i . För utlänningar som har vistats här som skyddsbehövande får dock uppehållstillstånd återkallas tidigast när har förflutit efter det att deras bosättning här i landet upphörde. Detta gäller om de har återvänt till ett land där de har varit bosatta därför att de politiska förhållan- dena i landet har ändrats. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 12 § UtlL. Huvudregeln är enligt första stycket att ett permanent uppehållstill- stånd skall återkallas när bosättningen i upphör. Bosättningen i kan normalt anses ha upphört först när utlänningen avförts ur folkbokföringsregistret. Huvudregeln kan emellertid i vissa fall motverka återvändande till hemlandet. Det förekommer att skyddsbehövande sedan situationen i hemlandet förbättrats vill försöka återvända dit. Vetskapen om att uppehållstillståndet i då kommer att återkallas kan medverka till att en del inte vågar ta den risk som ett återvändande kan innebära. Sannolikt skulle ett något större antal vilja försöka återvända om de visste att de skulle kunna bosätta sig i på nytt om försöket till bosättning i det gamla landet inte skulle lyckas. En regel av denna innebörd har tagits in i andra stycket. Enligt 13 kap. 5 § tillämpas förvaltningslagens bestämmelser om rätt för part att få del av uppgifter i ärenden om återkallelse av permanent uppehållstillstånd endast när utlänningen är bosatt eller annars vistas i . En motsatt ordning skulle orsaka stora praktiska problem. Många utlänningar som lämnar gör det utan att anmäla utflytt- ning och utan att lämna någon adress i det nya landet. I ett mycket stort antal fall finns det därför inte möjlighet att nå utlänningen med någon underrättelse innan återkallelse sker. Om utlänningen har känd adress i ett annat land bör dock myndigheten underrätta utlänningen om återkallelsen även utan skyldighet att göra det. 5 § Vid bedömning av om uppehållstillståndet bör återkallas enligt 1 eller 3 § för en utlänning som har rest in i landet skall hänsyn tas till den anknytning som utlänningen har till det svenska samhället och till om andra humanitära skäl talar mot att tillståndet återkallas. Därvid skall sär - skilt beaktas utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 9 § tredje stycket UtlL. Den stämmer i stort sett överens med vad som gäller vid utvisning på grund av brott enligt 6 kap. 10 §. Ytterligare en omständighet som skall beaktas anges dock, nämligen om det i övrigt föreligger humanitära skäl. 6 § Återkallelse av uppehållstillstånd och arbetstillstånd beslutas av Sta- tens invandrarverk. Återkallelse av visering beslutas av den myndighet som har beviljat viseringen eller av . Uppehållstillstånd eller visering som har beviljats av Utrikesdeparte- mentet får återkallas endast av departementet. Paragrafen motsvarar 2 kap. 13 § UtlL. 7 § Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd får åter- kallas även i andra fall än de som anges i 1 och 3 §§ för de utlänningar som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 14 § andra stycket UtlL. Enligt EES- avtalet skall de som har rätt till uppehållstillstånd enligt detta avtal i regel beviljas uppehållstillstånd vid första beslutstillfället.. innehåller också bestämmelser om att tillstånd som beviljats enligt avtalet får återkallas om de förutsättningar som låg till grund för tillståndet inte längre finns. Regeringen har med stöd av nuvarande bemyndigande meddelat föreskrifter om att uppehållstillstånd som beviljats enligt får återkallas i den utsträckning som anges i avtalet. Det gäller utöver de grunder för återkallelse som anges i 1–3 §§. I detta kapitel har de särskilda reglerna om asyl och om uppehållstill- stånd för flyktingar och övriga skyddsbehövande samlats. Det motsvarar i huvudsak 3 kap. UtlL. 1 § Med asyl avses i denna lag uppehållstillstånd som beviljas utlänningar därför att de är flyktingar. Med asylansökan avses en ansökan om uppehållstillstånd som grundas på skäl som avses i 2 eller 3 §. Paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § UtlL. I paragrafens första stycke anges vad som avses med asyl i lagen. Begreppet flykting definieras i 2§. I andra stycket anges vad som avses med en asylansökan. En skyddsbehövande torde i regel i första hand ansöka om asyl i . Om ansökan uttryckligen avser uppehållstillstånd grundat på skäl som avses i 3 § bör emellertid ansökan ändå handläggas som en asylansökan. Det får betydelse bl.a. när det gäller tillämpningen av bestämmelsen om muntlig handläggning i 13kap. 2 § Med flyktingar avses i denna lag utlänningar som –befinner sig utanför det land som de är medborgare i, därför att de känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning, och –inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansva- riga för att flyktingen utsatts för förföljelse eller om de inte kan antas erbjuda trygghet mot förföljelse från enskilda. Som flyktingar skall även anses utlänningar som är statslösa och som –av samma skäl befinner sig utanför det land där de har haft sin vanliga vistelseort, och –inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, återvända dit. Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § UtlL. Definitionen av begreppet flykting iförsta stycket stämmer överens med definitionen Genèvekonvention angående flyktingars rättsliga ställning (). Ett tillägg till konventionens definition har dock gjortsi andra stycket, nämligen att flyktingskap skall anses föreligga under i paragra- fen angivna förutsättningar oberoende av om det är landets myndighe- ter som är ansvariga för att flyktingen utsatts för förföljelse eller de inte kan antas erbjuda trygghet mot förföljelse från enskilda. Tillägget har gjorts för att markera att flyktingskap kan föreligga även när för- följelsen inte utgår från staten. Någon definition av begreppet förföljelse finns inte i lagtexten. utlänningslag angavs att det skulle vara fråga om förföljelse som riktade sig mot utlänningens liv eller frihet eller som annars var av svår beskaffenhet (politisk förföljelse). Denna definition togs inte in utlänningslag, främst för att man ville uppnå en bättre över ens- stämmelse med konventionstexten. 1988/89:86 angavs dock att den tolkning av konventionens bestämmelser som tidigare gjorts genom lagtext alltjämt skulle vara gällande. Det innebär att det skall vara fråga om förföljelse som riktar sig mot utlänningens liv eller frihet eller som annars är av svår beskaffenhet. Varje slag av frihetsberövande som en asylsökande varit föremål för i hemlandet innebär inte att förföljelse i paragrafens mening skall anses föreligga. Ett kortvarigt frihetsberövande torde kunna ge uttryck för förföljelse endast om det finns ytterligare omständigheter som talar för det. Det kan vara fallet exempelvis om det förekommit misshandel eller om frihetsberövandet varit ett led i en rad trakasserier. I tredje stycket anges att även utlänningar som är statslösa kan vara att anse som flyktingar om de av samma skäl som anges i de två första styckena tvingats lämna det land där de har haft sin vanliga vistelseort. 3 § Med skyddsbehövande utlänningar i övrigt avses i denna lag utlän- ningar som i andra fall än som avses i 2 § befinner sig utanför det land som de är medborgare i, därför att de 1.känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, 2.behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof, eller 3.känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sitt kön eller homosexualitet. Som skyddsbehövande skall även anses utlänningar som är statslösa och som – av samma skäl lämnat det land där de har haft sin vanliga vistelseort, och – på grunder enligt första stycket 1, 2 eller 3 inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill återvända dit. Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § UtlL. Första stycket 1 motsvarar det förbud mot verkställighet som finns i 9 kap. 1 §. Bestämmelserna om verkställighetshinder är främst avsedda för situationen att hindret uppstår eller blir känt först efter lagakraft- vunnet beslut om avvisning eller utvisning. Det bör emellertid finnas en särskild skyddsbestämmelse som tar sikte på de fall som avses i 9kap. Skyddet enligt första stycket 1 är ovillkorligt till skillnad från skyddet för skyddsbehövande enligt första stycket 2 och 3. Det framgår av 4 §. Skyddet enligt punkten1 kan inte sättas ur spel med hänvisning till synnerliga eller särskilda skäl. Det gäller också oberoende av på vilken grund sökanden riskerar att utsättas för sådan behandling som anges. Uttrycket "yttre eller inre väpnad konflikt" i första stycket 2 har använts för att markera att det inte behöver vara fråga om ett krig mellan stater för att skyddsbehov skall anses föreligga utan att de som flyr undan inbördeskrig har rätt till samma skydd. Den särskilda skyddsregeln i första stycket 3 är utformad med skyddsbestämmelsen för flyktingar som förebild. Orsaken till att för- följelse på grund av kön eller homosexualitet inte hänförts till skydds- bestämmelsen i 2 § är som regeringen angett i prop. 1996/97:25 (s. 101) bedömningen att homosexualitet eller kön inte kan anses grunda till- hörighet till viss samhällsgrupp. Samma grad av förföljelse bör emeller- tid föreligga för att skyddsbestämmelsen skall vara tillämplig såväl när det gäller flyktingar som i fråga om den som riskerar förföljelse på grund av homosexualitet eller kön. Samma uttryck används därför i båda fallen, dvs. att sökanden skall känna välgrundad fruktan för förföljelse. Det bör framhållas i sammanhanget att den bestraffning som kommer i fråga i flera länder när det gäller personer som avses i punkten3 inte sällan är sådan att rätt till skydd föreligger redan enligt punkten 1, efter- som det kan handla om kroppsstraff eller annan omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning. I andra stycket anges efter förebild av 2 § att rätt till skydd finns även för utlänningar som är statslösa och som sett sig tvingade att på i första stycket angivna grunder lämna det land där de har haft sin vanliga vistelseort. 4 § Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt som befinner sig i har rätt till uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd får dock vägras 1.flyktingar enligt 2 § och skyddsbehövande enligt 3§ första stycket 2 och 3, om det finns synnerliga skäl att inte bevilja dem uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om deras tidigare verksamhet eller med hän- syn till rikets säkerhet, 2.skyddsbehövande enligt 3§ första stycket 2, om det på grund av brottslighet finns särskilda skäl att inte bevilja dem uppehållstillstånd, 3.utlänningar som har rest in från , , eller och kan sändas tillbaka till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan och det landet, om det inte är uppenbart att de inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där,