sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Målsättningen med undersökningen var att med utgångspunkt från de leveranser av aktuellt parti som skett från generalagenten till olika vapenhandlare försöka spåra enskilda köpare av ammunitionen ifråga. Undersökningen genomfördes på så sätt att generalagentens fakturakopior från perioden – gicks igenom. Med ledning av dessa fick man fram vilka vapen- handlare i som köpt ammunitionstypen . Totalt rörde det sig om 19 vapenhandlare, spridda över hela landet. Dessa hade tillsammans erhållit 5 900 patroner (118 askar à 50 patroner). Av handlingar hos generalagenten framgick också att leveranser skett till , och av totalt 5 400 patroner. Således levererades till och dessa länder 11 300 patroner av aktuell typ . Utredningsmännen tillskrev de 19 vapenhandlarna och bad dessa att spara sina bokföringshandlingar från 1979-1980 (skyl- digheten att spara sådana handlingar upphör annars ). Där- efter besöktes samtliga vapenhandlare och förhör hölls med inne- havarna och andra anställda som hade kännedom om ammunitions- försäljningen. I samtliga fall ställdes bokföringsmaterialet till PU:s förfogande och uppgifter lämnades om såväl tänkbara enskilda köpare av ammunitionen som pistolskytteklubbar, vilka bedrev s.k. grov- pistolskytte. Vid tiden för aktuella leveranser var ammunitionen licens- belagd och kunde köpas antingen på enskild licens eller på s.k. klubb- licens. Vid förhör och genomgång av bokföringshandlingarna framgick att ammunitionsköpen så gott som uteslutande skett kontant, varför några fakturakopior eller liknande inte fanns. För att komma i kontakt med grovpistolskyttar – dvs. tänkbara köpare – och för att få uppgifter om huruvida klubbarna för tävlingar eller annat ändamål inköpt ammunitionen tillskrevs 87 pistolskytteklubbar, belägna över hela landet. Eftersom närmare hälften av klubbarna inte svarade skickades – dvs. – en ny förfrågan ut till dessa. Via uppgifter från pistolskytteklubbarna kunde tänkbara enskilda köpare förhöras. Dessa lämnade i sin tur uppgifter om andra tänkbara köpare. På detta sätt har enskilda köpare lokaliserats och förhörts. Antalet personer som förhörts i detta avseende uppgår till ca 350 st. Totalt har nästan 500 förhör hållits under undersökningens gång. Genom undersökningen uppskattar PU att två tredjedelar av det aktuella partiet, dvs. runt 4 000 av de 5 900 patronerna, lokaliserats till slutkunden. Under utredningen togs patroner av den typ, som låg i askar märkta med beteckningen PM, i beslag. Vidare togs ammunition i beslag om 206 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. köparen angav att köpet skett under aktuell tidsperiod. Sammanlagt togs drygt 450 patroner fördelade på 31 olika poster i beslag. Efter utredningens genomförande har PU låtit blyisotopsundersöka en patron från varje post. Av resultaten från undersökningarna framgår att mätvärdena för nio patroner tangerar eller överlappar varandra och har en med OP-kulorna överensstämmande blyisotopsammansätt- ning. Av dessa nio kommer fyra från olika askar med beteckningen 3 PM 7 (vilket enligt kodbeteckning står för att de är tillverkade ). Till övriga fem saknades askar. Tre av patronerna är inköpta i , troligen 1979/80. i , , , , respektive på okänt ställe. Ytterligare två patroner förvarades vid beslaget i askar märkta 3 PM 7. Dessa överensstämde blyisotopsmässigt inte med OP-kulorna men de hade näraliggande värden. Haparandavapnet är ett av de 13 vapen av rätt typ som var anmälda som stulna eller förkomna för mordet på (se ovan under Vapenundersökningar ). Enligt PU kan man utgå från att Mockfjärdsvapnet är identiskt med det s.k. Haparandavapnet. Mockfjärdsvapnet aktualiserades genom ett tips som kom in . Då meddelade en krimi- nalinspektör som arbetade vid rikskriminalen att han tidigare deltagit i en rånutredning, där en revolver .357 Magnum varit aktuell. Revolvern hade aldrig återfunnits. Enligt uppgifter från en skulle en person som hette ha tagit med sig revolvern till en bror i . hade under utredningen gripits i och utlämnats till . Han hade då förnekat all kännedom om vapnet. Vid ett av rånen, som ägt rum mot ett postkontor i , hade en kula avlossats och återfunnits. Denna kula, som fortsättningsvis kallas Mockfjärdskulan, skulle finnas hos (). Dagen därpå, , fick PU in uppgifter från en kriminalinspektör i . Enligt denne hade en revolver .357 Magnum stulits vid ett inbrott i . Förundersökningsprotokollet rörande inbrottet bi- fogades. Av detta framgick att inbrottet begåtts av bland andra . Denne hade förutom revolvern stulit bl.a. 100 patroner . I förundersökningen fanns dessutom uppgifter om att Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 207 revolvern provskjutits på en viss plats utanför Elijärvi och att revolvern sålts till . skickade Haparandapolisen till PU över ett brev som inkommit från . I brevet berättade denne om det inbrott han gjort i en sommarbostad i och om sin inblandning i ett väpnat rån i . Rånet hade han begått tillsammans med bland andra . Vid rånet hade en , som stulit vid inbrottet i , använts. Vapnet hade därefter blivit kvar hos . uppgav sig dessutom vara hundraprocentigt säker på att den ammunition som stulits vid samma tillfälle och sedan följt med vapnet var Winchestertillverkade Magnum Metal Piercing-patroner, dvs. ammunition av det slag som de på mordplatsen upphittade kulorna härrör från. Det företogs en viss uppföljning av tipset. Bl.a. konstaterades det att avtjänade straff vid Pelso Centralanstalt i och att avtjänade straff i i . Vidare ombads SKL jämföra Mockfjärds-kulan med de s.k. OP-kulorna. meddelade SKL per telefon att kulan som anträffats vid rånet i inte hade någon överensstämmelse med de kulor som anträffats på mordplatsen lades ärendet ad acta. – gick en utredningsman vid PU igenom anmälningar av stulna .357 Magnum-revolvrar. Han uppmärksammade då att en sådan revolver anmälts stulen inom polisdistrikt, liksom 100 patroner av . Han skaffade därför fram handlingarna från den utredningen. Av en promemoria, daterad , framgår att han också varit i kontakt med SKL. Därifrån uppgavs vid telefonsamtal att Mockfjärdskulan inte hade någon överensstämmelse med OP-kulorna, men att Mockfjärdskulan var i så dåligt skick – splittrad och delad – att det inte gick att vara hundra- procentigt säker. I promemorian föreslog utredningsmannen att förhör skulle hållas med inblandade och att de platser där provskjutning av vapnet skulle ha skett skulle undersökas. PU höll därefter, också , förhör med den bestulne vapenägaren i – och med , som alltså var den som stulit vapnet. Vapenägaren berättade bl.a. att två askar à 50 patroner av märket mycket riktigt också stulits vid inbrottet. uppgav vid förhör att , som köpt vapnet av , sålt det vidare till en argentinare i kallad . PU besökte även polisen i , bl.a. för att undersöka den kraftstation 208 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. i Elijärvi där skulle ha provskjutit revolvern med Metal Piercing-ammunition. Det kunde emellertid konstateras att huset hade renoverats och att det därför var omöjligt att se eventuella kulhål. fortsatte PU att utreda ärendet. Förhör hölls med ett antal personer som kunde antas ha kännedom om vapnet, bl.a. med . sade sig ha sonat sina brott, han kände varken till något vapen eller . I slutet av förhöret sade han dock att han var säker på att vapnet ifråga inte använts vid mordet på . I en promemoria daterad har utredningsmännen antecknat att de efter förhöret med känt sig övertygade om att denne mycket väl visste vad som hänt med vapnet. påbörjade PU en intensiv utredning kring stölden av Haparandavapnet, rånet i samt rånet i . Det hade visat sig att Mockfjärdskulan och OP-kulorna hade samma blyisotopsammansättning och därför sannolikt måste komma från samma batch (tillverkningssats, jfr kapitel 2). Förundersökningsprotokoll och arbetsmaterial rörande rånet mot i och arbetsmaterialet rörande rånet mot postkontoret i gicks igenom. upprättades flera promemorior och andra handlingar rörande händelserna, varefter slutsatser drogs och förslag till åtgärder framfördes. Dessa handlingar innefattar en sammanfattning av vad som framkommit. Bl.a. framgår följande. Haparandavapnet och 91 patroner av rätt typ stals vid ett villa- inbrott i . Ammunitionen hade inköpts 1979 i en sportaffär i . Inbrottet klarades upp och den av gärningsmännen som tog hand om vapnet var . har berättat att , en av flera finska bröder med kriminell bakgrund, härefter köpt vapnet. Brottet klarades upp och , och dömdes för det. Rånet gick till så att och var maskerade samt beväpnade med en yxa respektive den revolver som tillgripits i . , som körde flyktbilen, väntade i denna utanför lokalen. När rånet var utfört kördes flyktbilen till en grusgrop där man bytte bil. senare, , rånades postkontoret i av två maskerade och beväpnade män, en med yxa och pistol och en med revolver. Under rånet uppstod visst tumult och en kund som befann sig i lokalen sköts i låret av mannen med revolvern. Efter rånet försvann männen i en flyktbil som stod uppställd utanför och som kördes av en medhjälpare. Flyktbilen återfanns vid en grusgrop och vittnen uppgav att rånarna bytt bil där. Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 209 – Modus operandi vid de två rånen var alltså i stort sett detsamma och det finns därför skäl att tro att det begicks med inblandning av samma personer. Efter en kriminalteknisk undersökning av kulan från rånet i konstaterade SKL att denna var av metal piercing-typ, kaliber .357 och tillverkad i i . Vidare konstaterades att kulan bar spår av att ha utskjutits ur en revolver alternativt kaliber .357 eller ur något vapen med samma bomdata som dessa (jfr kapitel 2). För att försöka få fram uppgifter om var Haparandavapnet och den tillhörande ammunitionen fanns bestämde PU sig för att försöka bistå polis och åklagare som handlade utredningen kring Mockfjärdsrånet, så att brottet kunde upp. inhämtades också ett skriftligt yttrande från SKL angående Mockfjärdskulan. SKL:s meddelande, som utfärdats , lyder på följande sätt: I utredningen av mordet på statsminister anses en kula som till- varatagits efter ett rån i , ha visst intresse. Kulan utgörs av en s.k. metal piercing kula och överensstämmer med den typ av kulor som anträffats efter mordet. Vid jämförande undersökningar med avseende på spårdetaljer mellan mordkulorna och kulan från rånet har inte påvisats några detaljer som skulle visa att kulorna utskjutits ur samma vapen. Fråga har uppstått om rånarkulan är i kalibern .38 eller kalibern I anledning härav får laboratoriet meddela att kulan anträffad i är delad genom att manteln skilts från blykärnan och att manteln och bly- kärnan lidit materialförlust. Tillsammans väger delarna . Winchester- kulor av aktuellt utförande har tillverkats i kaliber .38 Spec. och .357 Magnum. Enligt uppgift från tillverkaren har kulorna i kaliber .357 Magnum endast tillverkats med kulvikten 158 grains (ca ), medan kulorna i kaliber .38 Spec. tillverkats med kulvikten 150 grains (9,). Det är således inte möjligt att avgöra om kulan från hört till en patron i kaliber .38 Spec. eller till kaliber .357 Magnum. Härefter höll PU förhör med ett 20-tal personer som kunde tänkas ha upplysningar att lämna. Flera av dessa hördes vid upprepade tillfällen. 1989 underrättades PU av chefsåklagaren i om att hon beslutat begära häktad som på sannolika skäl misstänkt för grovt rån i . häktades av , varefter han begärdes utlämnad från . beslöt myndigheterna i att han skulle utlämnas och han kom att sitta häktad i under ca en månads tid. 210 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. åklagaren att han i brist på bevis skulle friges. då väntade på ett beslut i utlämningsfrågan och då han satt häktad förhördes han vid fem tillfällen av PU. Han vägrade att säga något om vapnet men vid det sista förhöret hänvisade han till en av sina bröder. Brodern, , som hade häktats för ett annat brott , förhördes därefter vid flera – åtta – tillfällen under de drygt han var frihetsberövad. , som tidigare dömts för brott och bl.a. suttit frihetsberövad på Säters sjukhus (en psykiatrisk klinik) , berättade att Haparandavapnet sålts vidare av en nu mördad man vid namn . Han hade sålt det till en person som skulle vara narkoman. För att avslöja namnet på köparen begärde ersättning i skilda former. Från början krävde han straffrihet för de brott som han eventuellt gjort sig skyldig till genom att ta befattning med Haparandavapnet och för den stöld han vid det aktuella tillfället satt häktad för. Därefter krävde han och namnbyte i ersättning. Härutöver ville han bli överflyttad från Haparandafängelset, där han vid tillfället var placerad, till häktet i . PU begärde i anledning härav hos att skulle förflyttas till . Han flyttades till häktet i , innan han skulle frisläppas. förelades vid ankomsten till en skriftlig utfästelse daterad och under- tecknad av chefen för rikskriminalen samt spaningschefen . Utfästelsen innehöll allmän information om den utfästa belöningen med följande tillägg : Den av Eder begärda summan utbetalas därest Edra upplysningar leder till en identifiering av mordvapnet. krävde emellertid kontant betal- ning i förskott. fortsatte utredningen i ärendet. Nya undersökningar företogs och ytterligare förhör hölls utan att åtgärderna ledde till något mer konkret resultat. sammanträffade bland andra och en utredningsman med på nytt. förevisades vid tillfället i 1000 kr-sedlar som han skulle få direkt efter att PU hunnit kontrollera hans uppgifter om vapenköparen. ville dock ha pengarna direkt och dessutom ett svenskt medborgarskap. Som ett alternativ erbjöds han ett förskott på summan hans uppgifter kontrollerades. vägrade gå med på erbjudandet. PU har fortsättningsvis kontinuerligt utrett ärendet . Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 211 Flera kulor från provskjutningar som de aktuella personerna påstod sig ha gjort med Haparandavapnet-Mockfjärdsvapnet har undersökts av SKL men visat sig vara av annan ammunitionstyp än den i utredningen aktuella. PU har i två omgångar respektive genomfört bottenundersökningar i i efter det att uppgifter inkommit om att Haparandavapnet-Mockfjärdsvapnet skulle ha slängts där. Uppgifterna härrörde dels från en anonym uppgifts- lämnare, dels från , som pekat ut en plats som han påstod att vapnet kastats från. Eftersom bottenförhållandena var goda borde man med den använda sökmetoden sannolikt ha funnit en revolver om det funnits någon. Någon revolver dök dock inte upp i det avsökta området. Uppgifter har framkommit som pekar på att det var och två andra identifierade personer, (bror till en kvinna som varit sammanboende med en annan av bröderna ) och en person kallad , som begick Mockfjärdsrånet. hade begärts häktad för rånet i nära anslutning till detta men häktnings- framställningen avslogs. har på eget initiativ lämnat uppgifter till PU om att han fram haft Mockfjärdsvapnet och ammunition till detta i sin besittning och att han sålt vapnet till . Eftersom försäljningen av vapnet och ammuni- tionen enligt utgör brottslig gärning har han inte närmare velat berätta om händelsen trots att han upplysts om gällande preskriptions- regler. Han har hänvisat till att han möjligen kan berätta mera öppenhjärtigt efter det att Mockfjärdsrånet preskriberats. nämnde även att han på delat cell med en och att denne var bekant med . PU har härefter kart- lagt var respektive de tre vistats på anstalt och förhört . Kartläggningen, som skedde , gav vid handen att samtliga suttit på – . uppgav under förhöret, som ägde rum , att han kände ganska väl men att namnet var helt okänt för honom. Rånet i preskriberades . Vår gransk- ning har sträckt sig fram till ungefär den tidpunkten. Så långt hade cirka 150 förhör hållits i ärendet. Utredningen i detta avsnitt har emellertid fortsatt med stor intensitet. 212 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. S-vapnet8 är ett av de 13 vapen av rätt typ som var anmälda som stulna eller förkomna vid tiden för mordet på . I ett ej daterat spaningsuppslag finns uppgifter om att en revolver stulits vid ett inbrott 1977. Av en anteckning på upp- slaget framgår att detta fogats till utredningen . I uppslaget finns också en kopia av brottsanmälan intagen. Av denna framgår att inbrottet ägde rum i lägenhet i . Vid inbrottet tillgreps bl.a. en revolver .357 Magnum och femton skott. kontaktade en man som ville vara anonym PU. Mannen berättade att han begått ett inbrott i en lägenhet på en viss adress i . På dörren hade namnet S varit angivet. Mannen hade där tillgripit en revolver och ammunition till denna. Revolvern med ammunition hade han därefter sålt till som var död. Till PU hade så tidigt som kommit in ett annat tips om . Det var en pensionerad polis som berättat att han i en utredning förhört , även kallad tavelskojaren. Denne skulle enligt uppgift inneha en .357 Magnum-revolver och vara kompis med knarkförsäljaren . I anledning av detta tips hade PU inhämtat uppgifter om att såväl som varit frihetsberövade vid tiden för mordet på . berättade att han eller 1984 köpt en .357 Magnum-revolver av . Denna händelse tidsbestämde han senare till 1978-79. I samband med köpet hade berättat att revolvern kom från och inte var stulen vid något inbrott i . hade senare införskaffat ammunition till vapnet men mindes inte av vilken typ denna varit. Vapnet hade haft en sex tums-pipa, varit svartfärgat och haft kolvplattor av mörkt material. när en , som var avliden, varit närvarande hade suttit och lekt med vapnet. Ett skott hade gått av, penetrerat skoklack och därefter träffat taket. trodde att kulan fortfarande satt kvar i taket hemma hos honom. hade sålt tillbaka vapnet till . Därefter började PU att närmare utreda stölden av S-vapnet. Det konstaterades därvid att det dels fanns ett märke i golvet, dels ett hål i taket där en kula eventuellt kunde ha gått in. Någon kula anträffades dock inte vid detta 8 S-vapnet är uppkallat efter den legale ägaren. Namnet skrivs inte ut här. Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 213 undersökningstillfälle, varför tillfrågades om poliserna fick återkomma och göra ett nytt försök att påträffa den eventuella kulan. Han berättade att det var hans far som hade licensen för vapnet, som hade inköpts 1954. 1974 hade erhållit förvaringslicens för det. Vapnet var en svartoxiderad .357 Magnum, Highway Patrolman med sex tums-pipa. mindes inte vilken typ av ammunition som stulits vid inbrottet. Vid ett par kompletterande förhör med framkom ytterligare uppgifter, bl.a. att provskjutit vapnet på ett visst ställe i västra och att vapnet när det tillgreps låg i ett blixtlåsförsett mörkbrunt spräckligt fordral med teddyfoder inuti. överlämnade också flera fotografier och diabilder på vapnet. och början av 1990 kartlades be- kantskapskrets, varvid ett tiotal personer – alla utom en dömda för brott – förhördes vid ett eller flera tillfällen. Det framgick därvid att det i denna krets var allmänt känt att handlade med illegala vapen, främst pistoler och revolvrar, många insmugglade från . Flera av de hörda hade sett en eller flera revolvrar av aktuell typ hemma hos . En person uppgav att han av köpt en in- smugglad .357 Magnum som beskrevs som rostfri. Vapnet hade 1985 kastats i vattnet vid Galärvarvet i . En annan person kände till att överlämnat en .357 Magnum, troligen från , till en person som vådasköt sig själv till döds med revolvern. företogs en registerslagning beträffande . Denne hade mycket riktigt avlidit 1988. undersökte PU den plats i västra där provskjutit revolvern. Härvid anträffades tre kulor som uppgav var från den övningsammunition som han använt. Kulorna skickades omgående till SKL för undersökning. I sakkunnigutlåtande daterat konstaterade SKL att de insända kulorna var av typen Wadcutter i kaliber .38 och att det inte var meningsfullt att jämföra spår i blykulor med spår i en kulas mantlade delar. Eftersom det på de s.k. OP-kulorna endast fanns användbara spår i den kopparmantlade delen fick frågan om de tre kulorna utskjutits ur samma vapen som OP- kulorna lämnas öppen. följdes den tidigare nämnda uppgiften om en person som vådaskjutit sig till döds upp av PU. Efter en del utredningsåtgärder lyckades man få fram att mannen begått självmord . Han hade skjutit sig med en .357 Magnum, modell 581, med ett visst tillverkningsnummer. Av utredningshandlingarna framgick att det inte hade gått att spåra varifrån vapnet kom. 214 Vissa generella utredningsåtgärder m.m. slagning i det centrala vapenregistret konstaterades att vapnet inte var anmält stulet eller förkommet. skickade PU via en förfrågan till om den beslagtagna revolvern. I förfrågan angavs att det fanns skäl att anta att revolvern smugglats från till och i anledning därav önskade PU få veta var i som vapnet tillverkats, till vilken återförsäljare det sålts, huruvida återförsäljaren kunde ange vem som köpt vapnet samt om vapnet var anmält stulet eller för- kommet i . Samma månad erhöll PU från svaret att ifråga- varande serienummer var ogiltigt. Serienumret skulle återfinnas på kolven och om detta avlägsnats eller ändrats gick vapnet inte att spåra. Härefter fick PU via polisen i det distrikt där självmordet ägt rum och via SKL, som förvarade vapnet, fram ett nytt nummer. Efter en ny förfrågan till erhölls svaret att vapnet spårats till en vapenhandlare i . Vapnet hade sålts till svensken , vars födelsenummer angavs. Denne berättade att han varit anställd vid ett rederi och arbetat på en båt som gick till . hade det uppstått ett problem med båten och hade då stannat i . – 1982 – hade han köpt ifrågavarande vapen i , . Härefter hade han råkat ut för en bilolycka och fått flygas hem till . Vapnet hade då blivit kvar i . – efter det att PU inspekterat och undersökt det eventuella kulhålet i taket på lägenhet – beslöt kammaråklagaren att husrannsakan skulle äga rum i lägenhet i syfte att eftersöka och säkra en kula utskjuten från en revolver .357 Magnum. Att åtgärden aktualise- rades har av spaningsledningen förklarats med att det var fråga om en ingripande åtgärd, innefattande rivningsarbeten flera våningar upp. Någon husrannsakan och därmed åtgärd av det slaget kom emellertid aldrig till stånd. Däremot framgår att besöktes . Han berättade då att vådaskjutningen inträffat före mordet. , som varit sjuk efter en hjärnblödning, uppgav att han i samband med att han tillfrisknat något kommit fram till att vapnet som använts vid våda- skjutningen varit en automatpistol kaliber .45. Den revolver som han köpt av och som han sedan lämnat tillbaka hade varit ny och kommit direkt från . Den som levererat vapen till var en av två bröder, som var välkända i vapensmugglar- sammanhang. Den senaste utredningsåtgärden som vidtagits i avsnittet är en undersökning som gjorts av Tekniska roteln på grundval av ett fotografi på S-vapnet. Ändamålet med undersökningen var att bl.a. fastställa Vissa generella utredningsåtgärder m.m. 215 fabrikat och modell på vapnet. KKT, som kontaktat generalagent i , , för ett expertutlåtande, konstaterade att vapnet var en modell 28 Highway Patrolman med sex tums – – pipa i kaliber .357 Magnum av äldre tillverkning. Linköpingsvapnet är ett av de tretton vapen av rätt typ som var anmälda som stulna eller förkomna vid tiden för mordet på . I ett spaningsuppslag som är odaterat, men förmodligen upprättat , finns uppgifter om att en revolver kaliber 357 med hölster och rem stulits vid ett inbrott i . Under ett annat spaningsuppslag, även det odaterat, finns en förundersökning mot flera personer rörande bl.a. revolverstölden i registrerad. Av denna framgår att det vid ett inbrott 15 – hemma hos kaptenen stulits bl.a. tre vapen. Ett av dessa var en revolver .357 Magnum. Ett hölster och en rem till vapnet hade också stulits liksom 150-200 patroner av okänt fabrikat. började PU utreda stölden av detta vapen. Härvid förhördes en av de i förundersökningen misstänkta personerna, uppgav att han efter stölden sålt revolvern till en man i för . mindes inte namnet på mannen men hänvisade till en kvinna som kanske kände till namnet.