sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Nr , en medlem i Kvinnofronten, inbjˆds att delta i ett vox- popprogram om behandling av vÂldtktsmn, fick hon bara tre tim- mar fˆr att bestmma sig, berttar hon. Producenterna anvnde ar- gumentet att om hon inte deltog, skulle experten fÂ stÂ oemotsagd. SÂdana argument har troligen en stark inverkan pÂ kvinnorna i denna grupp, eftersom de r medvetna om att de har haft vldigt fÂ tillfllen att framtrda i massmedier pÂ . Hon sger att hon fˆrhandlade med producenterna och tvingade igenom att hon skulle fÂ ha en annan medlem med sig. Lyssna pÂ berttelse om det som hnde strax fˆre direktsndningen: ... de sade att vi skulle vara sÂ hetsiga som mˆjligt och skrika sÂ mycket som mˆjligt, och de hade lurat (experten) pÂ precis samma stt, fˆr vi trffade honom innan och han hade fÂtt veta att han skulle stlla upp, att han skulle i lugn och ro fÂ presentera sin forskning ensam...dr... De tvÂ kvinnorna r vl medvetna om att îdet r den typen av pro- gram vi har en chans att vara med i, mer seriˆsa program r vi mer sllan iî. Fˆreningen hade tidigare kontaktat olika TV-program och erbjudit sig att bli intervjuade eller medverka pÂ annat stt, men ingen svarade. Jag vill dock akta mig fˆr att gˆra vox pop program- men till de enda bovarna i dramat: ven public service televisionens nyhetsinslag kan vara problematiska nr det gller att fˆrmedla gruppens tolkningar av verkligheten. och tycker att det r stor skillnad mellan vox-pop program och det nyhetsinslag , en annan fˆreningsmedlem, intervjuades: îHr vill de ha kunskap och Âsikter och analys, inte konfrontation, de lÂter henne prataî. Men det visade sig att personer som sÂg inslaget be- rttat fˆr dem att de inte riktigt hade hˆrt vad sade: det gÂr sÂ fort, sger , îsÂ att folk tycker att hon var och sade nÂ- gonting bra om att porr inte ska fÂ finnas pÂ det hr sttet, men de flesta kan inte redogˆra precis fˆr allt som hon pratar omî. R ÖRELSER I OLIKA RUM En annan aspekt av samspelet fˆrening-massmedier, som ocksÂ pÂtalats av i Tidskriften, r att media ofta vill ha srskilda personer, inte en representant fˆr gruppen. Enligt beror detta pÂ att medier îbehˆver trots allt nÂgon som inte lgger sig nr diskussionen bˆrjar hettaî. sger att îde ska ha ett knt ansikte som folk knner igen... (eftersom) media ocksÂ bygger upp det hr pÂ att man ska ha ett ansikte fˆr varje grej, det r ju upp- byggt sÂ, man ska ju inte vara ett kollektiv nr man r med i me- dia...î. I sina tolkningar av verkligheten betonar de intervjuade kvinnor- na konsekvent strukturella analyser av fˆreteelser som misshandel och pornografi. De har ocksÂ en stark identifikation med kvinnor som grupp och vgrar lika konsekvent att kritisera andra kvinnor offentligt. deltog i inspelningen av ett vox-pop program dr hon uttalade sig flera gÂnger och fˆrsˆkte fˆra fram bredare struktu- rella analyser. I det redigerade programmet blev endast tre av hennes repliker kvar: jag hade sagt till dem (producenterna, min anm) att 'Jag tnker inte gÂ till det dr programmet och hoppa pÂ de hr kvinnorna, det vgrar jag, fˆr jag anser inte att det r dem jag ska hoppa pÂ, utan mer porrindustrin och sexindustrin, och det sade jag ockÂ i programmet, men de klippte bort (...) och nr det r paus, sÂ kommer kameramannen fram till mig och sger 'Bra det du sger, sg mera, du r den enda som sger nÂgot vettigt i det hr djvla programmet...' Hon berttar vidare att fotografen zoomade in henne (vilket ocksÂ syns i det snda programmet), fˆr att ha en bra bild pÂ henne pÂ en gÂng, i fall hon sade nÂgot. Hon var en av de fÂ som hade en mikrofon pÂ sig îsÂ att jag kunde sga vad jag ville nr som helstî. I fˆrintervjun, sger , fˆrsˆkte producenter- na att fÂ henne îatt hoppa pÂ de hr kvinnorna (...) att fÂ mig att sga att de hr kvinnorna var... horor eller nÂgot sÂdant drî. Liksom kvinnorna i Jouren har Kvinnofrontsmedlemmar blivit kallade manshatare eller fÂtt frÂgan om de r det. Nr det r medier- na som stller sÂdana frÂgor, tycks bÂde och upp- fatta att man dÂ skriver in dem i en bestmd position i debatten. Jag frÂgade om det kan finnas andra stt att fˆrhÂlla sig n att svara ja eller nej: fast det r svÂrt med sÂdana saker som r.. pÂ nÂgot stt, fastslagna... sÂ kallade sanningar (...) om feminister, fˆr att.. om nÂgon skulle sga till mig 'Ja, och du r vl manshatare, eller?' i media, dÂ (...) eftersom det underfˆrstÂtt r sÂ, att alla feminister r rabiata manshatare... dÂ r jag ju det, vad jag n sger, sÂ r jag ju rabiat manshatare om jag inte sger 'Nej, jag r inte rabiat manshatare, jag lskar mn', dÂ kan jag mˆjligtvis vara icke manshatare, va, med alla andra svar r jag manshatare.. och det tycker jag r svÂrt, nr det gller strategier, dÂ, gentemot media... och har diskuterat frÂgor som denna och deltagan- de i samtalsprogram med andra medlemmar, men annars verkar var- ken den studerade lokalgruppen eller fˆreningen i sin helhet ha nÂ- gon tydligt uttalad massmediestrategi. Kvinnorna i Tidskriften fick frÂn starten en hel del massmedial upp- mrksamhet. berttar om hur gruppen fˆrhˆll sig i bˆrjan: vi var vldigt...klara ˆver, tycker jag, hur media fungerar, det hr med att vara ung tjej och bli exponerad, varfˆr man blev det, det visste vi, vi var helt klara pÂ det (...) vi var inte sÂ kritiska sÂ att vi sade nej, men vi hade ju en strategi gentemot media, , till exempel att vi sade nej till (ett vox-pop program i TV) (...) och vi delade upp, vet jag, i bˆrjan, nr det bˆrjade ringa, sÂ bestmde vi oss fˆr att OK, alla fÂr gˆra varsin grej, vi var vldigt mÂna om att framstllas som en grupp... minns att de i bˆrjan hade lÂnga diskussioner om huruvida de skulle delta i ett vox- pop program i en kommersiell kanal. NÂgra Âr drefter, nr intervjun gjordes, tyckte hon att med tanke pÂ kultur- tidskrifternas hÂrda ekonomiska villkor, kunde man ha exploaterat det hr mycket mer, fˆr att fÂ fler prenumeranter. ƒven minns de îmaratonmˆtenî dr gruppen diskuterade hur och var man skulle verka och îHur r man en feministisk demokratî. De intervjuade kvinnorna anger flera orsaker till varfˆr de avbˆjde att medverka i vox- pop program: îdet var av ideologiska sklî, det var îmer att fˆrlora n att vinnaî, îskrcken fˆr att vara med i de hr vulgomedi- ernaî, îatt jag inte vill figurera i TV med mitt ansikteî, ngslan att gˆra bort sig och tappa trovrdigheten, och att man stllde vldiga krav pÂ sig sjlv och trodde att man behˆvde ha svar pÂ allting. Liksom Kvinnofrontmedlemmarna, tyckte kvinnor i Tidskriften att massmedier ville placera dem i bestmda positioner i debatten: mindes att gruppmedlemmarna inte ville bli îden hr gulle- gulltjejen och inte komma i polemik med ldre feminister som man (medierna, min anm) ville, man ville fÂ in oss i ett hˆrnî. uttryckte det med en metafor: îdebattsituationen, att man tror kanske att man har en fri scen, men den r ju riggad nr man kommer inî. Hon anser att TV gˆr debattˆrer till îtalking heads, R ÖRELSER I OLIKA RUM och min stˆrsta fruktan r att jag skulle diskvalificera mig frÂn jour- nalistrollen fˆr att jag har blivit ett talking headî. Nr tidskriften hade funnits ett tag, och massmedierna bˆrjade sˆka specifika personer, bˆrjade gruppmedlemmarna gÂ ut mer i egenskap av individer. Detta gjorde ocksÂ att nÂgra fÂ framtrdde oftare n andra.Tre av de intervjuade kvinnorna har skrivit i andra tidningar och medverkat i nÂgra fÂ radioprogram. har fram- trtt oftare i debattprogram i bÂde radio och TV. Hon tycker att den îvrsta Ângestenî ˆver att vara med i medier har slppt och tycks ha byggt upp en uppsttning kriterier fˆr att avgˆra om hon ska fram- trda eller ej: det kan glla nÂgon debatt dr medier behˆver fˆretr- dare fˆr en position som hon tycker r vrd att fˆrsvara, eller en uppfˆljning av nÂgot som hon har skrivit i en stˆrre tidning: î...nu r jag en maktfaktor och maktfaktorer mÂste folk fÂ utmana (...) det finns ett ansvar att stlla uppî. Andra kriterier r frekvensen (det ska inte vara fˆr ofta), huruvida hon har nÂgot att sga i den frÂga som avhandlas i programmet, och om hon anser att frÂgan r viktig. Hon tycker att hon har haft en îlite smÂsnobbigî instllning till TV fˆrut, men att TV och radio har stˆrre rckvidd. îKvinnopolitisktî r det drfˆr ganska rationellt att gÂ in i radiostudion, tillgger hon, fˆr dÂ fÂr man spridning ˆver hela landet. r medveten om de roller hon tilldelas nr hon framtrder i medierna: ibland handlar det om att medier vill ha med en kvinna îpÂ sÂdana dr oerhˆrt gubbtta program ... fˆr jag r en sÂdan dr som ska vara uppnosig mot demî. Handlar det om sex, dÂ îska man vara nÂgon moraltant...som sitter och sger att porr r fultî. Fˆr alla fˆreningar utgˆr medlemmarnas berttelse om villkoren fˆr deras samspel med den gemensamma sfrens medier en provkarta pÂ brytningar mellan fˆreningens och mediernas organisatoriska ruti- ner, tolkningsramar och intressen. Nr det gller Jouren, kan man sga att de lokala massmedier (i synnerhet tidningar) som Jouren samspelar med fˆrhÂller sig till fˆreningen som till en leverantˆr av begrliga utsagor (de vill att fˆreningen ska uttala sig om îallt mˆj- ligtî), personer (de misshandlade kvinnor som medierna vill inter- vjua) och hndelser. Dessutom begrde tvÂ lokaltidningsjournalister att fÂ medlemsbladet regelbundet snt till sig. Allt detta tyder pÂ att lokala massmedier ser Jouren som en typ av kvasiofficiell nyhets- klla. Andra brytningar har att gˆra med tidsaspekten (till exempel konflikten mellan en tidnings behov av att snabbt gˆra en telefon- intervju och jourkvinnans intresse att lsa manuset fˆre publice- ring), med rumsaspekten (journalisten vill vara pÂ plats, komma till jourlokalen, medan jourkvinnan vill skydda de boende i Jouren), och anonymitetsaspekten (jourkvinnan vill skydda misshandlade kvinnors identitet, journalister vill fÂ tag pÂ misshandelshistorier). Jourmedlemmar r medvetna om att man inte ostraffat kan ut- mana dominerande tolkningsramar nr det gller kˆn och upplever att de jmt fÂr vlja orden, fˆr att inte bli betraktade som manshata- re. Detta medfˆr att en del medlemmar rundar av eller fˆrmildrar uttrycket nr de uttalar sig om saker som de vet uppfattas som kon- troversiella, till exempel îmanssamhlletî. Det fˆrmildrade talet bˆr dock inte enbart kopplas till villkoren fˆr samspelet med de lokala massmedierna: det framkallas ocksÂ av utommediala omstndigheter som Jourens starka beroende av kommunala anslag. Men oavsett anledning, fÂr detta stt att tala konsekvenser fˆr den offentliga identitet som skapas Ât Jouren i massmedier. I Kvinnofrontens fall handlar det mer om brytningar mellan vox- pop programmens och fˆreningens arbetsrutiner, tolkningar och in- tressen. Gruppens tilltrde till den gemensamma sfrens medier har ofrivilligt inskrnkts till denna typ av program pÂ . Drmed tilldelas medlemmarna ocksÂ en roll i den starkt regisserade fˆrestllning som dessa program omvandlar det offentliga samtalet till.21 Man kan sga att fˆr vox-pop program fungerar fˆreningen som en leverantˆr av specifika personer (och inte vilken represen- tant som helst), som ocksÂ r starka debattˆrer som kan fˆra fˆre- stllningen framÂt. Kvinnofrontens medlemmar fˆr konsekvent fram strukturella analyser av misshandel och pornografi och anvnder sig av en kraftig och frisprÂkig retorik. Rent praktiskt r de inte beroende av Ârliga anslag och politiskt ser de sjlva benmnandet av fˆrtryckande soci- ala praktiker med de namn de tycker dessa praktiker bˆr ha som ett led i kampen mot kvinnofˆrtrycket. I deras fall kan man drfˆr tala om det ihrdiga talet. Deras ˆvergripande uppfattning av samspelet med massmedier genom Âren r att de placerats i en bestmd posi- tion i det offentliga samtalet: îden rabiata feministenî, eller îmans- hatarenî, och att i diskussioner r det svÂrt att gÂ utanfˆr dikotomin îmanshatareî/îjag lskar mnî. En medlem i Tidskriftens redaktion understryker att gruppen frÂn bˆrjan hade en tydlig strategi gentemot medierna: till exempel avbˆjde de att medverka i vox-pop program och fˆrsˆkte att sprida framtrdandena i medier mellan mÂnga medlemmar. Strategin fick dock ge vika nr medierna bˆrjade inbjuda specifika personer. Lik- som medlemmar i de tvÂ andra fˆreningarna, upplever kvinnorna i R ÖRELSER I OLIKA RUM Tidskriften att medier vill tilldela dem en bestmd roll i debatten: att gÂ i polemik med andra feminister, att spela motstÂndare eller att fungera som alibi (den enda kvinna bland flera manliga deltagare). Det som dremot skiljer Tidskriften frÂn de andra fˆreningarna r att nÂgra av dess medlemmar, fˆrutom en del av kvinnorˆrelsens oppositionella offentlighet, ocksÂ r verksamma journalister i andra medier. Drigenom har de insiderkunskap och en speciell medve- tenhet om massmediers logik. Nr de hr kvinnorna resonerar ˆver hur de sjlva fˆrhÂller sig till den gemensamma sfrens medier, gˆr de det utifrÂn bÂde en feministisk och en yrkesidentitet. I Tidskrif- tens fall r det svÂrare att finna en bestmd typ av tal, eftersom nr medlemmar framtrder i massmedier r det numera ofta i egenskap av individer. Flera Jourkvinnor som jag intervjuade r i stort sett nˆjda med me- diernas bevakning, som de r medvetna om att samspelet sker under villkor som de bara delvis kan kontrollera. Drtill tycks de uppfatta den egna fˆrekomsten i massmedier som ett villkor fˆr att Jouren ska finnas kvar i mnniskors medvetanden: î...man vet inte hur folk lser tidningen... kan man mrka att folk sger 'Finns Jouren kvar? Jag har inte sett nÂgonting i tidningen'î, sger . Den vÂrdsinrttningsidentitet som skapas Ât Jouren i massmedier normaliserar gruppens handlande, och gruppen frestas att reproducera det fˆrmildrade talet eftersom detta visar sig vara framgÂngsrikt. Efter en diskussion av deras medverkan i vox-pop programmen be- stmde medlemmar i att de i fortsttningen skulle avbˆja att delta i en del av dessa. I andra fall stllde de villkor, till exempel att de skulle sitta bland gsterna och inte bland studio- publiken. Om villkoren inte accepterades, vgrade de att medverka. och reflektioner ˆver sina erfarenheter av sam- spelet med tidningar och TV (vilka de understryker flera gÂnger inte r sÂ mÂnga, eftersom deras grupp inte framtrtt sÂ ofta pÂ ) prglas av en knsla av spnning och obehag. Lyssna pÂ Dani- ela: jag har aldrig upplevt att man vill stta dit en pÂ det sttet som journa- lister vill nr man kommer som feminist, nr det gller andra saker som jag har blivit intervjuad om, jag kan ha dÂliga erfarenheter av journalister ndÂ, men jag har inte den hr upplevelsen att de r ute efter att stta dit en, utan det r typiskt fˆr att man r feminist, att vara feminist och spe- ciellt att jobba mot det sexuella vÂldet, dÂ r man paria, dÂ r man liksom lovligt villebrÂd... Men tycker de att gruppen inte har rÂd att avstÂ frÂn att framtrda i medierna: - ... jag kan knna ibland att...det har varit sÂ jobbigt att vara med i media, sÂ att jag ˆver huvudtaget inte ville vara med igen, och sedan sÂ gÂr det , och sÂ r jag i alla fall med, men det r... vldigt mycket...vad ska man sga? - det handlar mera om att man tycker att det r sÂ viktigt att fˆra ut sin kunskap, sÂ att man gˆr det till vilket pris som helst, nstan, om man sÂ ska sitta i direktsndning i (vox-pop program), sÂ 'OK, dÂ!' fˆr att det r sÂ viktigt att nÂgra gˆr det, sÂ att man inte osynliggˆr sig i onˆdan... Den uppmrksamhet som massmedier gnade Tidskriften frÂn bˆr- jan fick konsekvenser pÂ flera plan. Nr det gller gruppen, berttar att det blev îmycket konkurrensî nr medierna bˆrjade sˆka specifika personer: î...de ringde och sade 'Kan du kom- ma?' (...) ibland var man sugen pÂ att gˆra det, sÂ att man knde dÂligt samvete ˆver att man inte ringde nÂgon annan...men vi hade en strategi fˆr det drî. Hon betonar att gruppen var vl medveten om hur medier fungerar i fˆrhÂllande till kvinnogrupper. Denna medvetenhet tycks dock ha fˆrmÂtt stvja endast en del effekter av medielogiken: gruppen kunde styra fˆrdelningen av framtrdandena bara till viss del och . Den verkar inte heller ha kunnat fˆrutse samspelets alla konsekvenser fˆr gruppen, fˆr produkten (det vill sga publikationen) och fˆr in- dividerna. Det blev inte bara strvan att bli sedda som grupp som kom pÂ skam: enligt hnde det ocksÂ nÂgonting med pro- jag tror att vi blev vldigt hmmade av att vi fick bra press under ett tag och att det blev mera att vi sˆkte att inte gˆra andra besvikna.. att mot- svara fˆrvntningarna ocksÂ, att vi blev vana vid att ha applÂder pÂ nÂgot undermedvetet stt och att det skapade nÂgon slags rdsla, vad hnder om vi inte r PK? (politiskt korrekta, min anm) eller, om vi nu spetsar till saker och ting, kommer det att bli tyst dÂ? (...) alltsÂ en bekrftelse som ska komma utifrÂn snarare n som det hade varit tidigare, pÂ nÂgot vis, att jobba med vad som finns inom gruppen och i fˆrsta skeendet skita i vad ˆvriga media skulle sga om det, och jag tror att den makten R ÖRELSER I OLIKA RUM Âtertogs lite grann i och med (ett Tidskriftsnummer), dr vi valde att s- ga att vi skiter i vad de sger, om de tycker att vi r trista (...) vi kˆr ndÂ, vi gˆr det ifrÂn vad vi tycker r viktigt (...) men jag tror att vi var alldeles fˆr fokuserade, kan jag uppleva i vart fall, av vad de andra medierna skulle sga om oss, snarare n vad vi ville sga...till en...alltsÂ publik... Den grupp kvinnor som gˆr Tidskriften utgˆr, fˆrutom en del av kvinnorˆrelsen, en redaktion som producerar ett eget medium (och inte nÂgot organisationsorgan) och detta medium mÂste ˆverleva i dÂ kulturtidskrifter har det svÂrt. Redaktˆrerna drevs av en stark ˆnskan att gˆra en bra och annorlunda tidning. Flera av dem bˆrjade arbeta inom andra medier ungefr eller kort efter det att de startade Tidskriften. Att Âstadkomma en produkt som uppskattades av bÂde mass- och andra medier skulle hˆja deras yrkesmssiga status. Denna strvan ledde till spnningar mellan olika mÂlsttningar: till en bˆrjan hade Tidskriften en ambition att fungera som en kanal fˆr debuterande kvinnliga skribenter, men denna kanal smalnade av och blev nÂgot av en tratt, som ut- trycker det, nr gruppen fˆr att upprtthÂlla en hˆg kvalitetsnivÂ bˆrjade anlita en smalare skribentkrets. Gruppens offentliga identi- tet inbegrep drag som att vara spnnande, rolig och frisk, vilka hade uppskattats av massmedier. Dessa drag inlemmades i gruppens kol- lektiva identitet och redaktˆrers sjlvfˆrstÂelse som medieprodu- center samt frgade redaktionsarbetet. Den fˆrskjutning av gruppens tyngdpunkt frÂn sig sjlv och sin egen publik till en sorts mellanrum mellan sig sjlv och massmedierna, som talar om, kan ses som en konsekvens av gruppens offentliga identitet. Drigenom kom det redaktionella arbetet att delvis styras av massmediers fˆr- vntningar. Konsekvenser av samspelet med massmedierna kan ocksÂ mrkas pÂ ett mer individuellt plan, som berttar om: pÂ ett stt faktiskt har (jag) blivit mer tolerant mot den hr jvla patriar- kala strukturen i media och det r svÂrt, det dr mÂste man liksom kmpa emot, som jag har blivit mer...cynisk, tror jag, jag tycker att jag har blivit uppgiven pÂ nÂgot stt just fˆr att man knner att ja, ja, ja, jag fÂr komma med fˆr att jag r (en av Tidskriftens redaktˆrer) (...) ja, men det vet man, varfˆr man ringer oss, fˆr de ska ha en tjej i sin panel, fˆr de har bara gubbar, den typen av cynism r bra... det r bra att vara klarsynt, men ibland sÂ kan det gˆra att man...fˆr- ringar vrdet av att man faktiskt har nÂgonting att sga, det kan jag uppleva ibland, det har andra sagt till mig 'Nej, men kom igen , sg det du har att sga!' och dÂ har jag liksom glˆmt vad huvudanledningen r att jag ska vara med, fˆr att jag r sÂ inne i det hr att jag ska vara med fˆr att jag r tjej, fˆrstÂr du vad jag menar? Sammanfattningsvis skulle man kunna sga att fˆr Jouren r kon- sekvensen av samspelet med den gemensamma sfrens medier att det fˆrmildrade talet tenderar att reproduceras, medan Kvinnofronten, som i stort endast fick tilltrde till en liten provins av dessa medier (vox-pop programmen) under det undersˆkta Âret, bestmde sig fˆr att i en del fall avbˆja medverkan i dessa program. En medlems minne om att hon en gÂng tidigare bestmde sig fˆr att inte vara med och sedan framtrdde igen tyder pÂ en sorts pendling mellan mycket hÂrt styrd inklusion och îsjlvvaldî exklusion. Det ihrdiga talet verkar n sÂ lnge endast efterfrÂgas av vox-pop programmen, fast av îfelî anledning, det vill sga inte fˆr att olika tolkningar av verkligheten i resonerande former bryts mot varandra, utan fˆr att talet ska fˆra fˆrestllningen framÂt. Kvinnorna i Tidskriften hade frÂn bˆrjan en medvetenhet om hur massmedier har fungerat i fˆrhÂllande till kvinnogrupper, och kunde drfˆr fˆrebygga en del fˆr gruppen oˆnskade konsekvenser av detta samspel. Genom att vara selektiva vid val av medium och frekvens fˆr framtrdandena, slapp de bidra till att skapa ˆverallt fˆre- kommande feministiska mediepersonligheter, ven om nÂgra fÂ gruppmedlemmar sÂ smÂningom bˆrjade framtrda mycket oftare n andra. ndÂ visade det sig att gruppen varken kunde fˆrutse eller fˆrhindra alla konsekvenser av samspelet med medierna: det gick inte att i lngden sprida framtrdanden mellan alla medlemmar och den myckna medieuppmrksamheten och Tidskriftens offentliga identitet gjorde att gruppen fˆrskˆt sin tyngdpunkt frÂn sig sjlv och sin publik i riktning mot den gemensamma sfrens media. Sam- spelet kan i detta ljus ses som en process dr ingen part var helt pas- siv, men som ingen part helt kunde styra heller. Jag har resonerat kring hur de tre studerade fˆreningarna rˆr sig i olika rum, det vill sga i den oppositionella och den dominerande, massmediabaserade offentligheten, och hur de samspelar med ak- tˆrer i den senare, under olika villkor och med olika resultat och konsekvenser. Nr det gller resultat, sÂ som det tar sig uttryck i den faktiska mediebevakningen, fann jag att massmedier normaliserar Jouren, tystar ner och osynliggˆr Kvinnofronten och, till viss del, R ÖRELSER I OLIKA RUM fˆrbiser nÂgra av Tidskriftens tolkningsramar och strvanden. Ur de medborgerliga kulturella rttigheternas perspektiv kan alla mediean- vndare drigenom antas fÂ tillgÂng till en mindre mngd informa- tion och kunskap om samt erfarenheter frÂn en viktig social aktˆr (kvinnorˆrelsen) n fallet hade varit om fˆreningarnas tilltrde till och manˆverutrymme inom den gemensamma sfrens medier hade varit mindre styrt av den rÂdande medielogiken. Genom dessa be- grnsningar av mngden information, erfarenhet och kunskap, underlÂter massmedier att bidra till att ˆka kvaliteten och vitaliteten hos det fˆr demokratin sÂ vsentliga offentliga samtalet. Samspelet mellan de tre fˆreningarna och massmedier ger rum under villkor som ingen part helt kontrollerar, ven om det r mass- medierna som styr mest. I varje fˆrening fann jag exempel pÂ fram- gÂngsrika îfˆrhandlingarî och pÂ motstÂnd eller avvisande av me- diers krav och fˆrvntningar. Lokala massmedier tycks tillskriva Jouren en status av kvasiofficiell nyhetsklla som de vnder sig till fˆr att fÂ uppgifter, kommentarer och hnvisningar till personer som kan intervjuas. Kvinnofronten och Tidskriften adresseras av medier- na i en roll som leverantˆrer av specifika personer som fˆrvntas vara dels starka debattˆrer, dels brare av oppositionella tolkningar av verkligheten. Medlemmar i alla tre fˆreningarna tycker att nr de inbjuds att medverka i massmedier fˆrvntas de inta bestmda positioner och roller i debatter och diskussioner. Nr fˆreningarnas tolkningar av verkligheten osynliggˆrs av massmedier eller enbart slpps in i dessa inom den rÂdande medielogikens hÂrt kringskurna ramar, berˆvas medlemmarna den medborgerliga kulturella rt- tigheten till deltagande, det vill sga rtten att tala om sitt eget liv och samhllslivet med sin egen rˆst. Dessutom hindras rˆrelsemed- lemmar frÂn att uttrycka och medieanvndare frÂn att ta del av visioner om hur ett framtida, mer jmlikt samhlle skulle kunna se ut.