sou · GNB384d1 · 2000-01-01 00:00:00 — – socialisterna och nationalisterna – som med nödvändighet skapat DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN totalitära politiska regimer. Å andra sidan pläderade han inte för ett helt fritt spelrum för det civila samhällets krafter; statens roll – dess enda roll – var att fungera som motvikt till maktkoncentration inom det civila samhället, framför allt de stora företagens strävan efter monopol. Vad fruktade var alltså att all makt skulle hamna i händerna på en statsbyråkrati. Här anar vi ett inflytande inte bara från , som citerar direkt,10 utan även från en annan ledande dissident intellektuell från : . I sin berömda bok, Den nya klassen (1957), analyserade Djilas framväxten av en ny härskarklass i de klasslösa kommunistiska samhällena, nomen- klaturan, en privilegierad, arrogant och maktfullkomlig elit av parti- män som i den allmänna viljans namn styrde över folket. Djilas tankefigur har, som vi ska se, tagits upp även av kritiker av de väster- ländska demokratierna. Om slogan om det civila samhället i (och Latin- ) gav uttryck för en vilja till att demokratisera det politiska systemet, skymtade dock snart drömmen om en ny politisk ordning som skulle kunna undfly det ordinära politiska livets smutsiga spel mellan partier och intressegrupper. Likt de franska och amerikanska 1700-tals revolutionärerna uppfattade de idealistiska dissidenterna ofta faktionerna (de politiska partierna och andra intresse- organisationer) som suspekta och inte tillräckligt dygdefulla och osjälviska. Fallet för polska Solidaritet och liknande grupper i andra länder blev också långt och hårt. Ett tiotal år efter det magiska finner man att förutom , är det få dissidenter som ännu spelar ledande roller i det politiska livet. Då hade även skrivit lidelsefullt om behovet av anti-politisk politik, en politik underfrån som byggde på folkets humanitet i motsats till partipolitikernas professionalism och propaganda: Politics from below. Politics of people, not of the apparatus. Politics growing from the heart, not from a thesis.11 Denna syn på det civila samhället som en varm sfär bortom konflikter och maktkamper är en illusion som ständigt återkommer, en utopisk föreställning som dessutom minskar begreppets hårda analytiska värde för en mera handfast politisk teori. Välfärdsstaten och koloniseringen av det civila samhället Det var associationen stat/diktatur kontra civilsamhälle/frihet som kom att starkt påverka det politiska mottagandet av civilsamhälle- Eftersom det civila samhället definierades just gentemot (den totalitära) staten, gav sig här en naturlig logik, en anti-statlig ton som liberala och konservativa kritiker mobiliserade mot den (socialdemokratiska) välfärdsstaten som man förband med byråkratiska tendenser, förmynderi och intrång i den privata sfären.12 I ett internationellt perspektiv är det däremot långt ifrån själv- klart att det blev högern som först anammade civilsamhälle- diskursen. Ty även i andra länder – , , Stor- , – utvecklades tidigt en kritik från av välfärdsstaten som snart kom att utnyttja teorin om det civila samhällets potential för en förnyelse av demokratin. Men i motsats till i var de allra flesta av de forskare som betytt mest för lanseringen av be- greppet vänsterintellektuella; , , , , och , för att nämna några av de mest betydande.13 För dessa tänkare var ideén om det civila samhället nära för- knippad med en entusiasm för de så kallande new social movements – de nya folkrörelserna – som kontrasterades med vad Habermas be- skrev som statens kolonisering av samhällets levnadsvärld. Tanken var att framväxten av autonoma oraganisationer inom det civila sam- hället skulle skapa bättre möjligheter att dekolonisera de sektorer där staten trängt in för långt. Denna kritik från vänster handlade inte om att avpolitisera i betydelsen att stat=politisering och civilt samhälle=avpolitisering, utan snarare om att förstärka demokratin genom att decentralisera den och engagera fler medborgare i ett aktivt politiskt liv. En mera radikal kritik av staten kombinerad med ett närmast populistiskt svärmeri för den lokala politiska och sociala gemen- skapen var utmärkande för den amerikanska numera gamla New Left kretsen kring , och tidskriften . Även Habermas och Arato skrev för Telos, men har Telos radikaliserats ytterligare och rört sig bort från sina rötter i skolans neo-marxism. pläderar man i stället för vad som uppfattas som den ursprung- liga amerikanska demokratin, den direkta, lokala demokratin, vilken jämförs med den franska demokratin och dess centralistiska etatism som strävar mot det totalitära hållet. Piccone tar, inspirerad av Lasch, avstånd från vad han ser som en fördärvlig indi- vidualism som undergräver lokala gemenskaper och befrämjar fram- växten av vad han, direkt inspirerade av Djilas, kallar Nya Klassen bestående av en elit av byråkrater, experter, akademiker och DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN Piccone och Telos använder dock inte termen civil society, utan talar hellre i termer av community och populism, och driver tesen att det finns en bas för en slags historisk kompro- miss mellan den nya högern och den nya vänstern grundad på denna gemensamma anti-etatism. Alla, menar , borde nu kunna enas om att varje allvarligt menat försök att bygga upp en ny politisk vision måste grundas på tanken om den lokala gemenskapens primat.14 Stat kontra lokal gemenskap Den politiska begreppsapparat på vilket Piccone och Lasch bygger sina visioner är rotad i vad den inflytelserika idehistorikern kallar den atlantiska republikanska traditionen.15 I denna tradition – som har sina rötter i den florentinska polititiska kultu- ren, och som på engelska kallas civic humanism – är idealet den autonome medborgaren, ivrigt och ständigt sysselsatt med att för- svara sig själv och sin dygdens republik från att överväldigas av den ständigt närvarande och frestande korruptionen. Lika utmärkande är misstänksamheten mot staten och mot all form av centraliserad makt. Men även egoismen och kommersen framstod som hot; det egentliga idealet var den oberoende, självägande, jordbrukande, gentlemannen vars politiska och moraliska integritet var garanterad av hans ekonomiska oberoende, personliga heder, och solida för- ankring i jorden och den lokala gemenskapen. I dessa idéer har vi inte svårt att känna igen den jeffersonska tradition som har spelat och ännu spelar så stor roll i poli- tiska liv. Från revolutionen och själv, via sekelskiftets populister, till dagens modernitetskritiker som Lasch och kommuni- tärer som återkommer ständigt denna oro för och kritik av både marknadens och statsmaktens korrumperande effek- ter. har en strid ström av böcker skrivits ur skiftan- de perspektiv på detta tema, bland dem Keeper? (1989), of the Heart (1985) och (1991), samt Amitai Etzionis The Spirit of Community (1993). och det försvinnande sociala kapitalet Det är också just till Pococks analys av den atlantiska republikanska traditionen, med dess rötter i de italienska stadsrepublikerna, som knyter an i sin i så uppmärksammade bok Den fungerande demokratin: Medborgarandans rötter i Italien.16 Vad har tillfört debatten är begreppet socialt kapital, vilket kommit att alltmer dominera litteraturen om civilsam- hället.17 Enligt bygger och beror en vital demokrati på en livaktig civic culture, med vilket han framför allt menar ett rikt föreningsliv. Genom ett dagligt deltagande i dessa skapas vanor och känslor av ömsesidig tillit som generaliseras till att gälla samfundet i stort. Genom att betona just föreningslivet har och hans efterföljare ofta beskrivits som neo-Tocquevilleans, då just Tocquevilles var den som först förknippade den amerikanska demo- kratins styrka med föreningslivets omfång och bredd. Fördelen med teori är att man kan utföra rent kvantita- tiva undersökningar som kan mäta olika samhällens civilsamhälleliga hälsa. Genom att räkna medlemskap i olika föreningar samt mäta graden av engagemang (vilket visserligen är svårare) kan det diffusa kultur-begreppet reduceras till en mätbar variabel, detta till de kvantitativt inriktade statsvetarnas stora tillfredställelse. Å andra sidan tenderar denna emfas på socialt kapital som sällskapande och sällskaplighet i sig att urvattna teorin om hur, exakt, socialt kapital leder till mer demokrati, vilket är kärnan i tes. I tappning tycks medlemskap i körer och bowlingklubbar vara lika relevanta som deltagande i direkt politiska sammanslutningar och rörelser.18 Vi ska återkomma till frågan om civilsamhällets relation till det politiska livet, men låt oss först vända till den svenska debatten och forskningen om civilsamhället, gemenskaperna, och det sociala kapitalet. Den svenska debatten om det civila samhället Mardröm för de svaga eller befrielse från förmynderi? Begreppet det civila samhället introducerades på allvar i den svenska debatten då och gav stort utrymme för fyra debatter som löpte fram . De rubriker under vilka debatterna samlades i bokform anger väl vad som stod på spel: Civila samhället – vems utopi?, Folkrörelser – ett bra svar från vänster?, Folkhemmet – förmynderi eller befrielse? samt Jämlikhet – eller överklassens revolt?19 DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN I dessa debatter drabbade debattörer från skilda delar av det poli- tiska spektrumet samman för att reda ut betydelsen av det nya be- greppet och, framför allt, för att diskutera dess politiska innebörd i förhållande till den starka staten, den offentliga sektorn och folk- hemsmodellen. Sett ur ett etatistiskt vänsterperspektiv handlade det om vad beskrev som en mardröm för de svaga, emedan andra, likt , betonade att staten inte var en garanti för godhet. Andra åter, som , tyckte att byråkratistaten gjort sitt och att det nu var den starka statens försvarare som blivit sin tids reaktionärer, som uttryckte det.20 Bland deltagarna som företrädde vänsterperspektiv fanns det dessutom tydliga spänningar mellan de som var benägna att se i termen det civila samhället ett annat ord för nya folkrörelser och de som uppfattade i detta begrepp endast en täckmantel för nyliberala angrepp på folkhemmet. och varnade för det livsfarliga föreningslivet och anade en nedmontering av välfärden som skulle betyda tack och hej till jämlikhet.21 , och , å andra sidan, menade att folkrörelserna lever eller att nu föds de nya folkrörelserna.22 Som noterade i en ledare i , är detta en spänning som alltid funnits inom socialdemokratin mellan statssocialister (kommunalister) och folkrörelsedemokrater.23 Och, forstätter insiktsfullt, vänsterns debatt om folk- rörelserna, den offentliga sektorn och det civila samhället () blir begriplig bara om man känner till den.24 Timbros civila samhälle: Staten, marknaden och den lilla världen Vi ska återvända till denna debatt inom vänstern, men låt oss först notera att det är utan tvivel riktigt att den svenska versionen av be- greppet introducerades av Timbro närstående skribenter, forskare och politiker. Det användes av , och redan under det tidiga åttiotalet, till exempel i och bok , Socialismen och Demokratin från 1980.25 Genombrottet för begreppet kom dock senare med ett par skrifter utgivna av Timbros förlag. gav ut sin essä Demokratins små plattformar 1988, i vilken han använde en rad av för Timbro senare alltmer cen- trala begrepp som nätverk, gemenskap, det frivilliga samhället, samt även – fast utan emfas – det civila samhället.26 Ännu viktiga- re var antologin samhället (1990), i vilken de gamla marx- isterna och fick tillfälle att på nytt introducera begreppet, inom ramen för ett Timbro Idé-semina- rium. Denna kombination visade sig , inte minst efter det att civilsamhället blev ett nyckelbegrepp för , först i hans arbete med program , Idéer för vår framtid, och sedan genom det av ledda Socialstats- projekt vid det Timbro närstående .27 Även och kom att deltaga i , vilket resulterade i en bok, utgiven tillsammans med . I denna utvecklade de ytterligare sina idéer om det civila samhället.28 resulterade till slut i sammanlagt 15 rapporter, bland dem den tidigare citerade boken samhället i socialstaten av . Tittar man närmare på Timbros utveckling ser man snart att Timbro och City ledande förespråkare av det civila samhällets många dygder knappast kan beskrivas på ett speciellt uttömmande sätt i termer av nyliberaler. Det är visserligen sant att civilsamhället definieras mot förmyndarstaten. Genom att betona statens uppslukande av det civila samhället, genom att peka på byrå- krati och planekonomi inom den offentliga sektorn, har man associativt velat förknippa svensk socialdemokrati med den totalitära kommunismen i . Den avgörande skillnaden, att är och länge har varit en demokrati, är i det här hänseendet mera sällan diskuterad. Detta skulle blotta en mindre användbar tolkningsmöjlighet: att samman- smältningen av stat och samhälle i lika väl kan ses som ett bevis för statens demokratisering som på samhällets förstatligande. Om det nu är så att de klassiska svenska folkrörelserna, som just var oppositionella och uttalat politiska, inte längre finns, hur bör man tolka detta? Som ett tecken på att staten har koloniserat samhället? Eller som ett bevis på att medborgarna nu har så många fredliga, alldagliga och lite tråkiga kanaler för att delta i den demokratiska processen att man inte längre har behov av desperata åtgärder? Det civila samhället i betydelsen gentemot staten oppositionella och/eller oberoende associationer, en föreställning vilken vi har stött på i analysen av de östeuropeiska dissidenternas kamp mot kommunismen, glider emellertid i Timbrotolkningen över i en väsentligt annorlunda tanke, nämligen den om den lilla världen, det organiska närsamhället där gemenskap råder. DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN samhället som källan för uppstudsiga folkrörelser tjänar för högern egentligen bara ett politiskt syfte: att underminera den socialdemo- kratiska välfärdsstatens legitimitet. Men bortom detta är högerns definition av civilsamhället närmst anti-politisk. Det är snarare anti- etatismen som har varit den centrala punkten. Och här kan man urskilja två motsatta tendenser som på ett fruktbart om än instabilt sätt samexisterat. Åena sidan finner man bland de klassiskt liberala (eller liber- tarianska) ett principiellt och långtgående avståndstagande från staten kombinerad med en lika kompromisslös tilltro till mark- nadens förmåga att bäst tillfredsställa alla behov. I sin mest attrak- tiva skepnad finns här en hälsosam skepsis – delad av många inom den frihetliga vänstern – gentemot maktkoncentration och för- mynderi, samt en innerlig passion för pluralism och individuell frihet. I sin mindre glamourösa form instrumentaliseras detta tanke- gods av de som är rika och framgångsrika nog att kallt kunna räkna med att tjäna på en radikal privatisering av den socialiserade om- sorgen, skolan och vården. Åden andra sidan har vi en socialkonservativt färgad längtan efter ett inte bara mindre dyrt men framför allt mer humant sam- hälle. Man vill återskapa ett förlorat paradis där det råder mänskliga relationer, och där vi kärleksfullt, villkorslöst och utan betalning tar hand om varandra. Här kritiseras inte främst de ekonomiska konse- kvenserna av socialstatens ekonomiska regim, utan det handlar i första rummet om en oro över de sociala följderna av den operson- liga, institutionaliserade omsorgen. Utopin om det civilsamhällets primat vetter alltså åt två olika håll, mot en hypermodernistisk liberal värld befolkad av starka, oberoende individualister där privata –till syvende og sidst marknadsstyrda – krafter råder, samt mot en helt annan, närmast anti-modernistisk värld präglad av social gemen- skap och etik. Denna spänning inom högerintellektuella kretsar tycks ha löst sig genom att Timbro och City Universitete rört sig bort från den marknadsorienterade nyliberalism som gavs så stort ut- rymme . Ett tecken på denna utveckling var temat för Timbrodagen 1994, den så kallade nya reformationen. Med detta menades, enligt programbladstexten, en positiv agenda för att begränsa den offentliga sektorn och ersätta den med en syntes av marknad, egenmakt och gemenskap.29 Mot välfärdsstatens kollek- tivism ställdes det civila samhället och de så kallade gemenskapar- na.30 Det är betoningen på gemenskap som är symptomatisk här. Man behöver inte ha någon speciell insikt i Timbros interna debatt för att inse att detta begrepp inte är helt oproblematiskt för de klassiska (ny)liberalerna inom högern. Visserligen är det utan tvekan så att liberaler och gemenskapare31 står enade i sin fientlighet gentemot den stora staten. Å andra sidan kännetecknas de senare av en nästan lika stor skepsis gentemot marknaden och dess nedbrytande effekter på det civila samhället. Som har uttryckt det: man (...) bör gardera sig mot att marknaden inte blir en gökunge som tränger ut allt annat i det civila samhället.32 Om, som ofta påpekas, ekonomistiska marknadsliberaler finner sina naturligaste bundsförvanter bland betongsossarna, så vetter gemen- skaparna åt det klassiskt socialkonservativa, kristdemokra- tiska hållet med sin betoning på etik och den lilla världens primat. Denna nya framtoning är desto mer anmärkningsvärd, eftersom Timbro till en början för de flesta framstod som ett språkrör för SAF i dess kamp med vänstern om problemformulerings- privilegiet, en kamp som handlade mer om att frigöra marknaden (läs: SAF) från Staten och LO, än om att utveckla vad som fram- står lite hårdraget som ett närmast anti-liberalt perspektiv. Icke desto mindre har Timbro och genom ambitiöst upplagda Socialstatsprojekt kommit att framstå som de i så omtalade kommunitära idéernas viktigaste hem- ort i . Denna glidning i riktning mot socialkonservatism har noterats av andra, speciellt efter den ovan nämnda Timbrodagen 1994 som gick i gemenskapsideologins tecken och bland annat gav stort utrymme åt Oxfordprofessorn våldsamma attack på nyliberalismens misslyckade framfart, särskilt i . Så- lunda rapporterade att Timbros dåvarande chef, , bekräftat att Timbro var på väg mot en mer kon- servativ framtoning, vilket bland annat var en följd av det konser- vativa samhällsprojekt som drivs av professor Hur ser argument ut? Låt oss börja med den centrala frågan om varför man bör begränsa den offentliga sektorn. Det uppenbara svaret är att den kostar för mycket, att den är roten till DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN vår dåliga tillväxt, växande budgetunderskott, försämrade företags- klimat och den gigantiska statsskulden. Men detta ekonomiska argument är ändå inte kärnan i den vision som Timbro nu kommit att stå för. Snarare är det så att denna i grunden är moraliskt inspire- rad och endast sekundärt är underbyggd med strikt ekonomiska argument. Hellre än att ensidigt plädera för marknadens fördel gentemot staten förutsätter att samhällets pelare är tre: marknad, stat och civilsamhälle.34 Det civila samhället syftar i detta samman- hang på de institutioner där, som skriver, kärleksbudet råder. Inom familjen och de frivilliga föreningarna lever vi enligt andra regler, där söker vi skydd från den dagliga konkurrensen på marknaden, där finner vi den autentiska kärlek och gemenskap som aldrig kan ersättas med välfärdsstatens hjärtlösa vård. Problemet, menar , är att staten och marknaden har invaderat det civila samhällets sfär. Som statsvetaren har observerat, representerar tesen om de tre sfärerna en innovation i teorin om det civila sam- hället. Det var, enligt , först med ett bidrag av , en statsvetare knuten till City Univesitetet, i antologin samhället , som den tidigare tanken om två sfärer – stat och civilt samhälle – utvecklades till att i stället omfatta tre: stat, marknad och civilsamhälle.35 Och även hos var denna tanke enbart preliminär, ty hans schema omfattade ännu en grund- läggande uppdelning mellan stat och civilt samhälle där det civila samhället sedan i sin tur delades upp i marknader och gemen- skaper. Det är först när dels , och , dels skriver sina respektive verk – 1994 – som gemenskaper kom att tituleras det civila sam- hället i den nya tre-sfärs teorin.36 betoning av gemenskapstanken påminner en om en annan konservativ tänkare, , för vilken höger- ekonomismen framstår som ett nytt hot mot det Goda Samhällets grundvalar i det postsocialistiska tidevarvet. tar i sin bok, In Pursuit: of Happiness and Good Government, avsats i behovspyramid och metafor de små plutonerna. Hans radikala frihetlighet och hans konsekventa antietatism är förankrad i ett intresse för den lille mannen och kvinnans utomekonomiska liv. Hans fokus på begrepp som lycka, värdighet, och delaktighet är så starkt att det ibland ter sig en aning don quijotskt i en värld, där jakten på ekonomisk tillväxt till varje pris dominerar det politiska landskapet.37 Här ansluter sig till andra modernitetskritiker som till exempel , vars böcker om den liberala ideologins konsekvenser för det civila samhället – och inte minst familjen – väckt stor debatt i . Vad som ställs emot ett hypermodernistisk samhälle kännetecknat av storföretag, egendomslösa arbetare och en alienerande individualism är utopin om en decentraliserad egen- domsägardemokrati i vilken människorna förhåller sig skeptiska till förbättringar och tillväxt.38 I det perspektivet är det inte så konstigt att ser med viss skepsis på den tämligen etatistiska och ekonomistiska höger vars ledare är . Under Bildt tenderar vision av det civila samhällets centrala roll i dygdens republik att märkbart krympa. Bildt tycks i denna tankefigur se mer ett argument för att skära i budgeten än en uppmaning att aggressivt leda en förnyelse och utveckling av det civila samhället. Sänkta skatter dominerar ännu vision . Detta är ett problem då det inte finns någon anledning att tro att det civila samhället automatiskt tar över om den offentliga sektorn bantas ner. I talar all erfarenhet för att det är fullt möjligt att misslyckas med både statliga och privata initiativ. Därför vore det naivt att tro att det civila samhället är ett naturligt tillstånd som automatiskt lever upp om och när statsmakten lättar. Tanken om spontana ordningar till trots är det civila samhället, likaväl som staten och marknaden, ett historiskt och kulturellt betingat fenomen, vilket också är poäng i hans analys av varför de demokratiska institutionerna är svaga i men starka i . Paradoxalt nog är det kanske så att staten och politi- kerna måste agera barnmorskor vid det civila samhällets (pånytt)- födelse; att endast lägga ner statliga initiativ och strypa tillförseln av statliga pengar lär inte räcka. Som dystert noterade efter Bildts tillträde som statsminister, var denne mer intresserad av ekonomisk politik och utrikespolitik än av civilsamhällets väl och ve. I stället kom de steg som togs mot en ökad roll för det civila sam- hället (att tas) under trycket av den ekonomiska krisen.39 Frågan om relationen mellan civilt samhälle, civila dygder och socialt kapital har efter det att avslutade Socialstats- projektet förts vidare vid inom ramen för det tvärvetenskapliga forskningsprogrammet , dygder och socialt kapital, lett av statsvetaren . I en nyligen utkom- men antologi presenteras de första resultaten av detta projekt, där betoningen ligger på frågan om de individuella och sociala dygdernas uppkomst, innehåll och framtid. tes om det sociala DET CIVILA SAMHÄLLET SOM ANALYTISKT BEGREPP OCH POLITISK SLOGAN kapitalets nedgång och vad detta kan komma att ha för politiska och sociala konsekvenser har inspirerat ett flertal bidrag, bland dem Li analys av medborgardygdernas dystra öde i då en narcissistisk lustetik kommit att dominera allt mer.40 Civilsamhället: Högerns eller vänsterns utopi?