sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Bestämmelser om överklagande av beslut om betalningsskyldighet för transportörer finns i 7 kap. 8 § UtlF, vari hänvisas till 22 a § för - valtningslagen. Den nya bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14.1.8. Beslut om offentligt biträde, ersättning, ombud eller jäv 13 § Följande beslut av en förvaltningsmyndighet får överklagas till utlänningsdomstol 1.beslut i fråga om offentligt biträde, 2.beslut om ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag, 3.beslut att avvisa ett ombud eller biträde, eller 4.beslut i en jävsfråga. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut i frågor enligt denna paragraf får överklagas utan samband med ärendet i övrigt. Bestämmelserna om överklagande av beslut i frågor om offentligt biträde i 11 kap. 10 § UtlL har sammanförts med bestämmelserna i 7kap. 9 § UtlL om ersättning i andra fall, avvisning av ombud och jäv. Enligt nuvarande ordning överklagas beslut om ersättning till allmän förvaltningsdomstol och övriga beslut i samma ordning som myndig- hetens beslut varigenom ärendet avgörs i sak skulle överklagas. I den allmänna motiveringen (kapitel 14) har diskuterats frågan om beslut att avvisa ombud och att ogilla jävsinvändning även fortsätt- ningsvis bör få överklagas särskilt. Kommittén har där kommit fram till att det saknas tillräckliga skäl att frångå den nu gällande ordningen i detta hänseende. Dom eller beslut om utvisning på grund av brott 14 § En dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott får överklagas enligt vad som gäller om överklagande av allmän domstols dom eller beslut i brottmål. Paragrafen motsvarar 7 kap. 8 § UtlL. Den är oförändrad. Överlämnande av ärenden till domstol 15 § får med eget yttrande lämna över ett ärende till en utlänningsdomstol eller till Utlänningsöverdomstolen för av- görande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller av någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt denna lag som prövas av domstolen. Överlämnande får dock endast ske om den mottagande domstolen och utlänningen medger det. En utlänningsdomstol får under motsvarande förutsättningar lämna över ett ärende till Utlänningsöverdomstolen. Paragrafen motsvarar 7 kap. 11 § första stycket UtlL. Ändringarna innebär att överlämnandet sker till någon av de nya överinstanserna och att medgivande krävs av den mottagande domstolen och av den utlänning som överlämnandet avser. Motiven till bestämmelsen framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 14.4.1). I tidigare förarbeten (prop. 1996/97:25 s. 178) betonas att överläm- nande aldrig är obligatoriskt och att ett ärende med hänsyn till Europa- konventionen aldrig utan prövning bör överlämnas till högre instans, om utlänningen påstått att han eller hon löper risk för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling och påståendet inte är uppenbart ogrundat. Uttrycket "på grund av familjeanknytning eller av annan liknande orsak" infördes i samband med tillkomst 1992 (se prop. 1991/92:30). Inte minst ansågs hänsynen till berörda utlänningar tala med styrka för att ärendena bör avgöras slutligt i ett sammanhang, men detta måste ses mot bakgrund av att överlämnande av ärenden utan föregående prövning i första instans är ett avsteg från instansordnings- principen och som sådan skall tillgripas endast när det är särskilt påkallat (a. prop. s. 25). Som exempel på "annan liknande orsak" nämn- des att fråga är om nära släktingar som rest tillsammans och ansökt om uppehållstillstånd men som inte tillhör samma familj (a. prop. s. 45). Avsteget från instansordningsprincipen och hänsynen till Europa- konventionens krav på rättsmedel vid påstådd både tortyrrisk och kränkning av familjelivet motiverar att medgivande till överlämnandet bör krävas både av den mottagande domstolen och av utlänningen själv vid överlämnande såväl till utlänningsdomstol som till Utlänningsöver- domstolen. Enligt nuvarande ordning skall yttra sig till då verket lämnar över ett ärende. Med tanke på att verket är både utredande myndighet och första instans har denna ordning ansetts lämplig att behålla. Däremot behövs inte något yttrande i de fåtaliga fall då utlänningsdomstolen kan antas behöva lämna över ett mål till Utlänningsöverdomstolen. Överlämnande av ärenden till regeringen 16 § får med eget yttrande lämna över ett ärende till regeringen för avgörande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller av någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt denna lag som prövas av regeringen. En utlänningsdomstol eller Utlänningsöverdomstolen får av samma skäl lämna över ett mål till regeringen för avgörande. Överlämnande får dock endast ske om utlänningen medger det. Vad som föreskrivs i 7 § om rätt för och utlännings- domstol eller Utlänningsöverdomstolen att meddela beslut vid sidan av beslut om avvisning eller utvisning gäller också regeringen, när den avgör ett överlämnat ärende. Paragrafen motsvarar delvis 7 kap. 11 § UtlL. Enligt kommitténs förslag skall beslut i säkerhets- ärenden överklagas till regeringen i stället för till domstolarna. I denna paragraf ges stöd för att i sådana situationer till regeringen överlämna ärenden som har samband med det ärende som prövas av regeringen så att ärendena kan avgöras i ett sammanhang. Avsteget från instansord- ningsprincipen och hänsynen till krav på rätts- medel motiverar att utlänningens medgivande till överlämnandet bör krävas. Samma restriktivitet i fråga om överlämnande bör ändå gälla som vid överlämnande enligt 15 §. Återförvisning av mål till 17 § Finner utlänningsdomstolen vid prövning av ett beslut om avvisning med omedelbar verkställighet som fattats med stöd av 5 kap. 4 § andra stycket 3, 4 eller 5 att ett sådant beslut inte borde ha fattats, skall domstolen visa målet åter till för ny prövning. Bestämmelsen är ny. Den avser situationer då en utlänning har avvisats med omedelbar verkställighet till ett s.k. första asylland. I dessa situa- tioner har inte gjort någon ingående prövning av asyl- skälen gentemot hemlandet, eftersom utlänningen inte skall skickas dit utan till det land han eller hon närmast kommer ifrån. Det kan dock tänkas att utlänningsdomstolen inte delar verkets bedömning av detta land som säkert för utlänningen. Det kan också hända att avvisningen av andra skäl inte kan genomföras dit. Asylprövningen gentemot hemlandet bör inte göras av utlännings- domstolen som första instans. Domstolen bör därför i dessa fall i stället kunna återförvisa ärendet till . 18 § Om det under handläggningen av ett mål i utlänningsdomstol eller i Utlänningsöverdomstolen visar sig att målet bör handläggas som ett säker- hetsärende, skall domstolen visa målet åter till för ny prövning. Bestämmelsen är ny. Den föranleds av kommitténs förslag till särskild instansordning för s.k. säkerhetsärenden. Frågan om gränsdragning mellan säkerhetsärenden och andra ärenden har kommenterats i den allmänna motiveringen (kapitel 19). Att regeringen, om den vid sin handläggning av ett dit överklagat ärende som av har bedömts som ett säkerhetsärende, bör kunna lämna ärendet åter till verket kan anses framgå av i övrigt gällande regler för förhållandet mellan regeringen och regeringen underställda myndigheter. 19 § Utlänningar som har rätt att överklaga ett beslut om avvisning eller en dom eller ett beslut om utvisning kan förklara att de avstår från att överklaga beslutet eller domen i den delen (nöjdförklaring). 20 § Nöjdförklaring får avges inför den myndighet som har meddelat beslutet eller domen. Nöjdförklaring får också avges inför 1.en polismyndighet som inte har meddelat beslutet, eller 2.chefen för en kriminalvårdsanstalt eller chefen för ett häkte eller någon annan tjänsteman där som har förordnats att ta emot en sådan förklaring. Om nöjdförklaringen avges inför en annan myndighet än den som har meddelat beslutet eller domen, krävs dock ett vittnes närvaro. Vidare krävs att den som tar emot förklaringen har tillgång till en utskrift av beslutet eller domen eller ett bevis om vad avgörandet innehåller. 21 § En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överkla- gat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, skall utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av avvis- ningen eller utvisningen. Om utlänningen har ansökt om uppehålls- tillstånd, arbetstillstånd, resedokument, flyktingförklaring eller främlings- pass, skall utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan. Paragraferna motsvarar utan ändring i sak 7 kap. 12–14 §§ UtlL. Med myndighet avses i 20§ också domstol. 22–24 §§ I fråga om dessa paragrafer hänvisas till författningskommentaren till 3, 6 och 7 §§ förslaget till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Kapitlet har ingen motsvarighet lag. 1 § De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara utlänningsdomsto- lar. Regeringen föreskriver domkretsen för varje utlänningsdomstol. Kammarrätten i skall vara Utlänningsöverdomstol. 2 § Utlänningsdomstolarna och Utlänningsöverdomstolen handlägger mål och ärenden enligt vad som föreskrivs i denna lag eller i annan lag eller i författning som beslutats av regeringen. Innehållet i bestämmelserna har kommenterats i den allmänna motive- ringen. 3 § Ett beslut av en förvaltningsmyndighet enligt denna lag överklagas till den utlänningsdomstol inom vars domkrets ärendet först prövats, om inte regeringen för ett visst slag av mål föreskriver något annat. Paragrafen innehåller inte annat än vad som ändå bör gälla enligt 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. För klarhetens skull har en bestämmelse ändå tagits in här. 4 § Nämndemän skall delta i avgörandet av mål i Utlänningsöverdomsto- len som rör avvisning eller utvisning och som avgörs efter muntlig för- handling, om nämndemän har deltagit i handläggningen i utlänningsdom- stolen. Om inte något annat följer av denna lag eller annan lag eller av författ- ning som har beslutats av regeringen, gäller om utlänningsdomstolarna och Utlänningsöverdomstolen i tillämpliga delar vad som är föreskrivet i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar om länsrätter och kammarrätter. Paragrafen innehåller en specialbestämmelse om deltagande av nämn- demän i Utlänningsöverdomstolen. Bestämmelserna har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.2.2). Kapitlets bestämmelser om domstolarna i utlänningsmål kompletteras av bestämmelser om länsrätter och kammarrätter i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. 5 § Mål som rör avvisning eller utvisning skall handläggas skyndsamt. Om inte något annat följer av denna lag eller av författning som har beslutats av regeringen, gäller om förfarandet i utlänningsmål i tillämp- liga delar vad som är föreskrivet i förvaltningsprocesslagen (1971:291) om rättskipningen i länsrätt och kammarrätt. Frågan om skyndsamhet vid handläggningen av mål om avvisning eller utvisning har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.2.3). Föreskriften om skyndsamhet innebär att dessa mål blir s.k. förtursmål i domstolarna. Paragrafens andra stycke korresponderar med bestämmelsen i 2§ förvaltningsprocesslagen. Om det i lag eller i författning som beslutats av regeringen har meddelats bestämmelser som avviker från förvalt- ningsprocesslagen, gäller bestämmelsen i den andra lagen eller författ- ningen. De bestämmelser i förvaltningsprocesslagen som kommer att bli tillämpliga är framför allt följande. 3–7 a §§ om måls anhängiggörande m.m., 8–19 §§ om måls handläggning, 20–27 §§ om vissa bevismedel, 28–32 §§ om beslut, 33 och 34 §§ om överklagande, 34 a § om prövningstillstånd i kammarrätt, 37 b och c §§ om resning och återställande av försutten tid, 38 och 39 §§ om straff samt 41–53 §§ som är s.k. övriga bestämmelser. Bland de bestämmelser som helt saknar tillämplighet är bestämmel- serna i 35 och 36 §§, som gäller överklagande till Regeringsrätten. En särskild kommentar kan behöva göras i fråga om bestämmelserna i 9 och 14 §§ om förfarandet. Enligt 9 § är förfarandet skriftligt men muntlig förhandling får ingå beträffande viss fråga. Det gäller när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgö- rande av målet. Muntlig förhandling skall vidare hållas om en enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Till muntlig förhandling skall en- ligt 14 § kallas sökande eller klagande och den som har att svara imålet. En enskild får föreläggas att inställa sig personligen vid vite eller vid på- följd att hans utevaro inte utgör hinder för målets vidare handläggning och avgörande. I vad mån part skall tillåtas att inställa sig genom ombud blir beroende av om partens personliga närvaro behövs vid förhandlingen eller inte. Förvaltningslagens regler om muntlig förhandling har som framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.2.1) ansetts tillräckliga även för att tillgodose de särskilda förhållandena för utlänningar som omfattas av . Det kan inte antas att en muntlig förhandling är obehövlig i de fall det begärs av en sådan utlänning. Då en ansökan om uppehållstillstånd har gjorts från utlandet, kan sökanden inte kallas att inställa sig personligen. Möjligheten att låta sökanden inställa sig genom en i bosatt referensperson har be- rörts i den allmänna motiveringen. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fast- ställa hur många nämndemän som skall finnas i Utlänningsöverdom- stolens domkrets för tjänstgöring i domstolen. Regeringen eller myndig- heten skall vidare för varje län fastställa det antal nämndemän som skall utses. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fast- ställa hur många nämndemän som skall finnas i domkretsen för varje utlänningsdomstol för tjänstgöring i domstolen. Regeringen eller myndig- heten skall vidare för varje län fastställa det antal nämndemän som skall utses. De enda särregler som behövs för nämndemän i utlänningsdomstolar och i Utlänningsöverdomstolen föranleds av de speciella domkretsarna. övrigt gäller i princip samma regler som för nämndemän i länsrätter respektive kammarrätter enligt lagen (1971:289) om allmänna förvalt- ningsdomstolar. Kapitlet motsvarar i huvudsak 11 kap. 1 samt 2–5 §§ UtlL. 1 § När utlänningar har ansökt om asyl i får de avvisas eller utvi- sas endast om muntlig handläggning har ingått i Statens invandrarverks handläggning av deras ärende. Asylärenden skall också handläggas munt- ligen, om utlänningen begär det och om en sådan handläggning inte saknar betydelse för att ärendet skall kunna avgöras. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 kap. 1 § första stycket UtlL. Enligt bestämmelsen är muntlig handläggning obligatorisk innan beslutar om avvisning eller utvisning av en utlänning som har ansökt om asyl. En följd av förslaget i 6 kap. 5 § om att beslut om avvisning alltid måste fattas från den första ansö- kan om uppehållstillstånd här i landet blir att bestämmelsen om skyl- dighet att ha muntlig handläggning bör gälla inte bara vid avvisning utan också vid utvisning. Om utlänningen begär det skall ha muntlig handläggning även i övriga asylärenden med undantag för de ärenden där en sådan handläggning skulle sakna betydelse för att avgöra asylärendet. Utformningen av bestämmelsen hindrar inte att i en massflyktssituation beviljar uppehållstillstånd på ett rent skriftligt underlag. I den situationen ankommer det på regeringen att i en förord- ning reglera om tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd skall beviljas den som är skyddsbehövande enligt 5kap. 3 § första stycket 2 lagförslaget. Muntlig handläggning torde i flertalet ärenden sakna bety- delse för att avgöra frågan om uppehållstillstånd när beviljar uppehållstillstånd på grundval av föreskrifter i en förordning. Formen för den muntliga handläggningen bestäms av Invandrarver- ket. 2 § får bestämma att även andra personer än utlän- ningen skall höras vid muntlig handläggning. Andra personer som på kallelse har inställt sig vid handläggningen för att höras har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för kostnader och tidsspillan med anledning av inställelsen. Förskott får beviljas på ersättning för resa och uppehälle. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 kap. 1 § fjärde stycket UtlL. Av andra stycket framgår att en person som kallas för att höras i ett ärende hos kan få ersättning av allmänna medel för sin inställelse. Ersättning utgår däremot inte till den som ärendet avser. 3 § Ersättning och förskott beslutas av den myndighet som genomför den muntliga handläggningen. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 15 § tredje stycket UtlL. 4 § Regeringen får meddela närmare bestämmelser om ersättning och för- skott. Paragrafen motsvarar 6 kap. 15 § fjärde stycket UtlL. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott finns i förord- ningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. Den förordningen gäller även ersättning och förskott vid förhandling och muntlig handläggning enligt utlänningslagen. Parts rätt att få del av uppgifter 5 § I ärenden om visering, tidsbegränsat uppehållstillstånd, arbetstillstånd och återkallelse av permanent uppehållstillstånd tillämpas bestämmelserna i 17 § förvaltningslagen (1986:223) om rätt för en part att få del av upp- gifter endast när utlänningen är bosatt eller annars vistas i . Paragrafen motsvarar 11 kap. 2 § UtlL. Enligt 17 § förvaltningslagen skall i ett förvaltningsärende en part underrättas om alla uppgifter som tillförs ärendet och få tillfälle att yttra sig innan ärendet får avgöras. Den paragrafen medger dock att kommu- nikation underlåts, bl.a. om åtgärden är uppenbart obehövlig, exempelvis därför att avgörandet inte går parten emot, om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet eller om avgörandet inte kan uppskjutas. Bestämmelsen är i princip tillämplig på utlänningsärenden. De särskilda undantag som gällt för vissa utlännings- ärenden avser fall där utlänningen inte vistas i . Att det inte finns någon skyldighet att kommunicera material med parten hindrar själv- fallet inte att kommunikation sker om det bedöms lämpligt och praktiskt möjligt. 6 § I ärenden enligt denna lag tillämpas bestämmelserna i 20§ förvaltningslagen (1986:223) om motivering av beslut med de undantag som följer av 7§. Paragrafens motsvarar i huvudsak 11 kap. 3 § första stycket UtlL. Enligt 20 § förvaltningslagen skall beslut innehålla de skäl som bestämt utgången. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot, om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen eller om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande. Detsamma gäller om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen. 7 § Ett beslut i fråga om uppehållstillstånd skall alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Vid beslut om visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning har dock alltid rätt till motive- ring av ett beslut om visering, om utlänningen omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) utan att vara medborgare i ett EES-land och om beslutet går utlänningen emot. Paragrafen motsvarar 11 kap. 3 § andra och tredje stycket UtlL. Enligt första stycket skall alla beslut i fråga om uppehållstillstånd vara motiverade, således även de positiva besluten. Ett beslut som innebär att en person beviljas permanent uppehållstillstånd bör vara utformat så att det klart framgår varför sökanden har beviljats tillståndet och vilka omständigheter som ligger till grund för beslutet. När det gäller tidsbegränsade uppehållstillstånd finns det ett större utrymme för variationer. Om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats för exem- pelvis besök eller gäststudier eller på grund av uppskjuten invandrings- prövning torde en schablonartad motivering vara tillräcklig. Har tidsbe- gränsat uppehållstillstånd beviljats med stöd av 3 kap. 10 § på grund av tveksamhet om utlänningens förväntade levnadsätt bör motiveringen vara mer individuellt utformad. Enligt andra stycket gäller liksom tidigare att skälen för beslutet får utelämnas vid beslut om visering och arbetstillstånd. Att avslag på ansökan om visering inte behöver motiveras hänger samman med att viseringsskyldigheten är en del av den generella utlänningskontrollen. Skälet till att en viseringsansökan avslås är ofta att sökanden kan antas ha för avsikt att inte frivilligt lämna efter viseringstidens utgång. Beslut i viseringsärenden måste vidare fattas mycket snabbt. När det gäller arbetstillstånd är skälet till avslag i regel omständigheter som sökanden inte på något sätt råder över som läget på arbets- och bostadsmarknaden. Att ett avslagsbeslut i ovan nämnda fall inte behöver motiveras närmare hindrar självfallet inte att det kan vara lämpligt att i någon form underrätta sökanden om grunden till avslaget. I ärenden om arbets- tillstånd kan det exempelvis vara lämpligt att hänvisa till att Arbets- marknadsstyrelsen avstyrkt bifall. Undantaget från skyldigheten att motivera avslag på en viserings- ansökan gäller inte en utlänning som omfattas av och som inte själv är medborgare i ett EES-land. Den personkrets som avses är familjemedlemmar till EES-medborgare och som själva är viserings- pliktiga. 8 § Den som är tolk vid handläggning av ett ärende enligt denna lag inför en förvaltningsmyndighet har rätt att av allmänna medel få arvode och ersättning för kostnader och tidsspillan. Detta gäller dock inte om uppdra- get har fullgjorts i tjänsten. Frågan om ersättning prövas av den myndighet som handlägger ären- det. Närmare bestämmelser om ersättning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 kap. 5 § UtlL. Enligt första stycket skall i princip motsvarande bestämmelser om tolkersättning gälla som enligt förvaltningsprocesslagen. Det är vad som gäller enligt 11 kap. 5 § UtlL. I tredje stycket anges att närmare bestämmelser om ersättning med- delas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Mot- svarande bestämmelse finns i förvaltningsprocesslagen. Enligt förordningen (1979:291) om tolktaxa är det som fastställer tolktaxan. Förordningen är tillämplig när tolk anlitas av domstolar samt av bl.a. polismyndighet. När tolk anlitas av någon annan förvaltningsmyndighet, exempelvis , anses i praxis ersättning även utan särskild föreskrift kunna utgå enligt tolktaxan, eftersom den får anses ge uttryck för vad som är skälig ersättning (jfr prop. 1979/80:96). 9 § En myndighet får besluta om rättelse av sitt beslut –om en utlänning har lämnat oriktig uppgift om sitt namn, sin nationalitet eller någon annan omständighet av betydelse för at utlänningens identitet skall kunna fastställas, och –om den oriktiga uppgiften tagits in i myndighetens beslut. Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 kap. 18 § UtlL. Bestämmelsen är utformad med rättelsebestämmelsen i 30kap. 13 § tredje stycket som förebild. enligt denna paragraf gäller utöver vad som följer av den allmänna rättelsebestämmelsen i 26 § förvaltningslagen (1986:223). 14 kap. Skyldighet att lämna uppgifter Kapitlet motsvarar de bestämmelser som finns i 11kap. 6 § UtlL. 1 § skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden –om en polismyndighet, , en utlänningsdomstol, Utlänningsöverdomstolen eller regeringen begär det, och –om uppgifterna behövs för att avgöra ett ärende om uppehålls- tillstånd eller för att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Paragrafen motsvarar 11 kap. 6 § första stycket UtlL. 2 § Om en utlänning i ett ärende enligt denna lag åberopar ett intyg om sin psykiska eller fysiska hälsa, skall hälso- och sjukvårdsmyndigheten på begäran av den myndighet eller domstol som handlägger ärendet lämna de upplysningar som behövs för att bedöma uppgifterna i intyget.