sou · GNB315 · 2000-01-01 00:00:00 — Vid överprövning av ett tvistemål gäller tilltrosbestämmelser som har motsvarande innehåll som 7 § hovrättslagen (50 kap. 23 § rätte- gångsbalken). Ärendelagen saknar däremot bestämmelser om tilltros- bevisning. I förarbetena till ärendelagen anförs att i litteraturen har förordats att tilltrosparagraferna i ges en analogisk tillämpning vid överklagande och att det talar för att man i ärendelagen tar in tilltrosbestämmelser. Vidare anförs att det är relativt sällan som sådana bestämmelser skulle få någon självständig betydelse vid överklagande av ett beslut i ett domstolsärende eftersom den muntliga bevisningen intar en relativt undanskymd plats i hanteringen av dessa ärenden i högre rätt och att det ligger i sakens natur att den grundtanke som motiverar tilltrosparagraferna gör sig gällande oavsett dessa. Det anförs också att en högre rätt inte annat än i undantagsfall torde ändra en lägre rätts tilltrosbedömning när det gäller en utsaga av en person som hörts av den lägre domstolen utan att själv ha hört den personen. Mot den bakgrunden föreslogs inte någon tilltrosparagraf (prop. 1995/96:115 s. 166 f.). Som framgår av tidigare avsnitt har det muntliga inslaget en fram- trädande plats i det förfarande som utredningen föreslår. 210 Handläggningen av tvisterna enligt hyreslagen förordar också att det skall finnas en möjlighet att hålla förhör under sanningsförsäkran. Vid prövning av beslut i överklagade hyresärenden, liksom vid andra typer av ärenden, bör det givetvis inte få förekomma annat än i undantagsfall att en högre rätt gör en annan bedömning av tilltron till en parts eller ett vittnes utsaga, än den som den lägre rätten har gjort, utan att ha hört parten eller vittnet. Det är angeläget att det inte råder någon tvekan om denna grundläggande princip. Utredningen förordar mot denna bakgrund att det införs en särskild bestämmelse om tilltrosbevisning, som har motsvarande innehåll som bestämmelsen i 7 § hovrättslagen. Vilka rättegångskostnadsregler som skall tillämpas vid en hand- läggning i hovrätt har behandlats tidigare (avsnitt 3.2.7). Frågan om i vilken utsträckning som hovrättens avgöranden vinner rättskraft tas upp i ett kommande avsnitt (avsnitt 3.2.11). De regler som i övrigt styr handläggning av överkla- gade hyresmål överensstämmer i mycket stor utsträckning med reglerna i ärendelagen. Det finns inte skäl att avvika från ärendelagens regler i något ytterligare avseende. Detta medför också att hovrättslagen bör avskaffas. För de hyrestvister som skall handläggas enligt föreslås inte några särregler. Möjligheten att överklaga hovrättsavgöranden till har begränsats på olika sätt. Vissa avgöranden får inte överklagas. I några fall har regler om överklagandeförbud försetts med en s.k. ventil, vilket innebär att hovrätten kan medge att en part får överklaga en dom eller ett beslut, som annars inte får överklagas. För i princip samtliga mål och ärenden som får överklagas till finns dessutom regler om prövningstillstånd. Prövningstillstånd skall meddelas om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av (prejudikatdispens) eller om det finns synnerliga skäl till sådan prövning, såsom att grund för resning eller domvilla förekommit eller att målets respektive ärendets utgång i hovrätten beror på grovt förbiseende eller grovt misstag (extraordinär dispens). Skäl för ändring (ändringsdispens) utgör inte grund för att bevilja prövningstillstånd. För hyrestvisternas del, liksom för tvister på andra rättsområden, är det angeläget att det finns en högsta instans som kan vara rättsbildande. En högsta instans får en auktoritet och överblick över rättsområdet som är betydelsefull. Behovet av prejudikatbildning gör att det enligt utred- ningens uppfattning inte finns skäl att för någon hyrestvist införa ett Handläggningen av tvisterna enligt hyreslagen 211 absolut överklagandeförbud till . Att det i vissa fall rör sig om ärenden av masshanteringskaraktär gör inte prejudikatbehovet mindre framträdande, snarare tvärtom. Inte heller skyndsamhetskravet kan anses vara av sådan vikt att det kan motivera ett absolut överklagandeförbud. Frågan är i stället om regler om överklagandeförbud med s.k. ventil skall införas för någon hyrestvist. Regler om överklagandeförbud med ventil infördes första gången (SFS 1989:352-355 och prop. 1988/89:78). De regler som då infördes innebar att hovrätten kan lämna tillstånd till överklagande av en dom eller ett beslut, som annars inte får överklagas. Hovrätten skall lämna sådant tillstånd om det före- ligger särskilda skäl att låta ta ställning till frågan om prejudikatdispens. Ett tillstånd till överklagande innebär inte att automatiskt tar upp målet eller ärendet till prövning utan domstolen måste först ta ställning till om prövningstillstånd skall beviljas. Om hovrätten finner att målet eller ärendet saknar värde från prejudikatsynpunkt lämnas inte tillstånd till överklagande. Målet eller ärendet anses i de fallen slutligt avgjorda genom hovrättens dom eller beslut. Genom förfarandet finns möjlighet till prejudikatbildning som snabbheten i förfarandet bibehålls. För vissa hyrestvister motiverar just skyndsamhetskravet en begränsning av möjligheten att överklaga hovrättens avgöranden. Utredningen föreslår att regler om överklagandeförbud med ventil införs för ärenden angående tillstånd till överlåtelse av hyresrätt för byte (35 §) och upplåtelse av lägenhet i andra hand (40 §). Även frågan om godkännande av avstående från besittningsskydd till bostad eller lokal (45 § andra stycket och 56 § andra stycket) och uppskov med avflyttning från lokal (59 §) bör med hänsyn till behovet av skyndsam handläggning omfattas av regler om fullföljdsförbud med ventil. För de hyresärenden som skall prövas av enligt ärendelagen föreslås en särbestämmelse om tilltrosbevisning motsva- rande 55 kap. 14 § . Utredningens förslag: De ärenden som handläggs enligt ärendelagen skall vinna rättskraft i samma utsträckning som de har gjort vid hyresnämnden. I såväl nämndlagen (22 §) som hovrättslagen (8 §) finns bestämmelser om att vissa beslut vinner rättskraft. 212 Handläggningen av tvisterna enligt hyreslagen I ärendelagen berörs inte i vad mån ett beslut vinner rättskraft (jfr prop. 1995/96:115 s. 100). Särskilda regler om rättskraft bör därför införas för de ärenden som skall handläggas enligt ärendelagen. Dessa regler bör ha samma innehåll som de nuvarande reglerna i nämndlagen och hovrättslagen. De tvister som handläggs enligt omfattas av rätte- gångsbalkens bestämmelser om rättskraft. 4Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal 4.1Bakgrunden till den nuvarande utformningen av besittningsskyddet vid lokalhyra Hyreslagen ingick från början som 3 kap. i lagen (1907:36) om nytt- janderätt till fast egendom. Bestämmelserna i den lagen var med några få undantag dispositiva. Bestämmelser om besittningsskydd för bostäder och lokaler infördes (SOU 1938:22, prop. Besittningsskyddet utformades för såväl bostäder som lokaler som ett s.k. indirekt besittningsskydd, dvs. hyresgästens intresse av att behålla det egna hemmet eller lokalen tillgodosågs genom rätt till ersättning, om hyresvärdens uppsägning var otillräckligt grundad. Förhållandena under medförde en avsevärd varu- och bostadsbrist. Statsmakterna tvingades till en aktiv prisreglerings- politik. infördes därför lagen (1942:429) om hyresreglering. Hyresregleringslagen innehöll bestämmelser om hyreskontroll och om s.k. direkt besittningsskydd, dvs. hyresgästen fick rätt till förlängning av hyresförhållandet om avtalet sades upp. Lagen gjorde inte någon principiell skillnad mellan bostäder och lokaler. inleddes en avveckling av hyresregle- ringen. Två kommittéer tillkallades för att lämna förslag till hur en avveckling skulle genomföras. lade regeringen fram proposition (prop. 1968:91) med för- slag till en revision av hyreslagstiftningen. Lagförslaget innehöll regler om ett direkt besittningsskydd för bostadshyresgäster och ett indirekt skydd för lokalhyresgäster. godtog regeringens förslag. De nya bestämmelserna trädde i kraft (3 LU 1968:50, rskr 286, SFS 1968:346). 214 Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal De regler som trädde i kraft innebar för lokalhyres- avtalens del att en uppsägning medförde - i den mån parterna inte kom överens om att förlänga avtalet - att hyresförhållandet upphörde. Om hyresvärden saknade befogad anledning till att vägra förlängning av hyresförhållandet, blev hyresvärden skyldig att ersätta hyresgästen dennes förlust på grund av hyresförhållandets upplösning. Tvist angå- ende sådan ersättning skulle prövas av domstol. I vissa situationer förelåg dock inte någon ersättningsskyldighet. För att ersättningsskyldighet skulle föreligga gällde vissa formella förutsättningar. Hyresgästen skulle från uppsägningen meddela hyresvärden om han önskade behålla lägenheten. Gjorde han inte det förföll hans rätt till ersättning. Därefter skulle hyresvärden från hyresgästens meddelande underrätta denne om de villkor han ställde upp för fortsatt upplåtelse eller om orsaken till att han vägrade förlängning. Försummade hyresvärden detta blev han ersättningsskyldig. I ett lagstiftningsärende (prop. 1972:70) föreslog regeringen att hyresvärden redan i samband med uppsägningen skulle underrätta hyresgästen om de villkor han krävde för att förlänga hyresförhållandet eller om orsaken till att han vägrade medge förlängning. Uppsägningen skulle dessutom innehålla uppgift om att hyresgästen var skyldig - om hyresgästen fordrade ersättning för att flytta - att från uppsägningen hänskjuta tvisten till . Vidare föreslogs att en uppsägning som inte hade det angivna innehållet skulle vara utan verkan samt att hyresgästens rätt till ersättning förföll om han inte inom nämnd frist hänsköt tvist till . Regeringens förslag godtogs av och de nya bestämmelserna började att gälla (SFS 1972:252). infördes en bestämmelse som gav lokalhyresgästen rätt att med bibehållet indirekt besittningsskydd säga upp ett avtal och kräva villkorsändring (prop. 1973:23, SFS 1973:187). fick i uppdrag att göra en översyn av reglerna om lokalhyra. På grundval av betän- kande Hyresrätt 2 Lokalhyra (SOU 1978:8) ändrades reglerna (prop Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal 215 1978/79:89, bet. CU 1978/79:32, SFS 1979:252). Således infördes bestämmelser om att om förlikning inte ingås vid medlingen skall nämnden på parts begäran avge yttrande om marknadshyra eller - vid uppsägning för rivning eller ombyggnad - om anvisad ersättningslokal är godtagbar. Nämndens yttrande gavs presumtionsverkan i en efterföljande ersättningstvist i domstol. Vidare infördes bestämmelser om att anbud eller avtal som hyresvärden inte har informerat om vid medlingen endast får beaktas i en ersättningstvist om det föreligger synnerliga skäl. tillkallades en ny kommitté, som antog namnet , för att göra en ny utvärdering av reglerna om lokalhyra. På grundval av kommitténs betänkande Skäliga lokalhyror och trygghet i besittningen (SOU 1987:47) gjordes en rad ändringar i hyreslagen (prop. 1987/88:146, SFS 1988:927). Syftet med ändringarna var att stärka lokalhyresgästens ställning och att göra honom mer jämställd med hyresvärden vid förhandling och medling i samband med uppsägning av ett avtal. Bl.a. ändrades metoden för hur skälig hyra skulle fastställas. Vidare infördes en bestämmelse om att, i de fall då hyresgästen har sagt upp avtalet för villkorsändring, hyresvärden inte får vägra förlängning eller kräva för hyresgästen oförmånligare villkor än som följer av det uppsagda avtalet. Det infördes också en bestämmelse om en viss minimiersättning. 4.2.1Översikt över nuvarande regler I 56 § hyreslagen anges att reglerna i 57-60 §§ om besittningsskydd gäller för upplåtelser av lokaler om inte hyresförhållandet upphör innan det varat i följd, hyresrätten är förverkad eller ny säkerhet enligt 28 § hyreslagen inte ställs. Vidare anges att reglerna om besittningsskydd inte heller gäller om parterna i en särskilt upprättad handling kommit överens om villkor som strider mot bestämmelserna i 57-60 §§. 216 Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal Besittningsskyddets innebörd framgår av 57 § hyreslagen. Utgångs- punkten är att ett hyresavtal skall förlängas. Hyresvärden blir ersätt- ningsskyldig om han efter uppsägning vägrar att förlänga avtalet eller om han vidtar åtgärder jämförliga med vägran, såsom att han kräver oskälig hyra eller uppställer villkor som strider mot god sed i hyresför- hållandet eller annars är oskäligt. Hyresvärden blir dock inte ersätt- ningsskyldig i vissa särskilt angivna fall, då besittningsskyddet bryts. I 57 § hyreslagen anges de fall då hyresgästens besittningsskydd bryts. Det är därvid fråga om fem olika situationer. Om hyresgästen har åsidosatt sina förpliktelser i så hög grad att det inte skäligen kan fordras att hyresvärden förlänger avtalet bryts besittningsskyddet. Hyresvärden blir då inte ersättningsskyldig. Samma sak gäller om huset skall rivas eller genomgå större ombyggnad och hyresvärden anvisar en annan lokal som är godtagbar för hyresgästen eller om hyresavtalet innehåller villkor om att hyresförhållandet skall upphöra på grund av rivning eller ombyggnad. Ersättningsskyldighet föreligger inte heller om hyresvärden i annat fall har befogad anledning att upplösa hyresförhållandet. Slutligen föreligger inte ersättningsskyldighet om de villkor som hyresvärden kräver för att förlänga hyresförhållandet är skäliga och överensstämmer med god sed på hyresmarknaden. I 57 a § hyreslagen definieras skälig hyra. Vidare anges hur skälig hyra skall bestämmas. Enligt bestämmelsen skall en krävd hyra inte anses skälig om den överstiger den hyra som lokalen vid hyrestidens utgång kan antas betinga på öppna marknaden. När marknadshyran bestäms skall främst hyran för närmast jämförliga lokaler på orten beaktas. Om inte någon av de besittningsbrytande grunderna enligt 57 § hy- reslagen före1igger har hyresgästen rätt till ersättning om hyresför- hållandet upphör. Ersättningsreglerna återfinns i 58 b § hyreslagen. En hyresgäst har enligt 58 b § hyreslagen rätt till en minimiersättning motsvarande en årshyra enligt det uppsagda avtalet, dock högst fyra basbelopp. Är förlusten större skall hyresvärden i skälig omfattning ersätta denna. Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal 217 Om en part i ett lokalhyresförhållande vill få avtalet att upphöra eller få till stånd en ändring av villkoren i avtalet måste parten träffa överens- kommelse med motparten eller säga upp avtalet. I 58 och 58 a §§ hy- reslagen finns närmare bestämmelser om vilket innehåll som en upp- sägning skall ha. Om en hyresvärd har sagt upp avtalet och överenskommelse inte träffas måste hyresgästen, för att ha kvar sin ersättningsrätt, från uppsägningen hänskjuta tvisten till ling. Har avtalet sagts upp av hyresgästen för ändring av villkoren måste hyresgästen också, om överenskommelse inte träffas, från uppsägningen hänskjuta tvist till . Om hyresgästen inte ansöker om medling eller före hyrestidens utgång återkallar ansökan är hans uppsägning utan verkan. Hyresgästen kan sålunda förta verkan av sin egen uppsägning. Ansökan om medling är obligatorisk i de angivna fallen i den bemärkelsen att den utgör en förutsättning för hyresgästens rätt till er- sättning. Ansökan om medling utgör också, som nämnts, en förutsättning för att hyresgästens uppsägning för villkorsändring inte skall anses utan verkan. Vid medlingen skall nämnden klarlägga tvistefrågorna och försöka att förlika parterna. Enligt 12 a § nämndlagen skall nämnden dessutom, om hyresvärden eller hyresgästen begär det, yttra sig om marknadshyran för lokalen eller om ersättningslokal som har anvisats av hyresvärden är godtagbar. Tvist om ersättning enligt 58 b § hyreslagen prövas av allmän dom- stol. I en sådan tvist får hyresnämnds yttrande enligt 12 a § nämndlagen frångås endast om det är uppenbart, när yttrandet avser marknadshyra, att denna är påtagligt högre eller lägre än hyresnämnden angett eller, när yttrandet avser anvisad lokal, att hyresnämndens bedömning inte varit riktig. yttrande har därmed getts en presumtionsverkan i ersättningstvisten. Enligt 58 § hyreslagen skall hyresvärden i uppsägningen underrätta hyresgästen dels om de villkor han kräver för att förlänga hyresför- hållandet eller om orsaken till att han vägrar medge förlängning, dels att hyresgästen måste från uppsägningen hänskjuta tvisten till , om han inte går med på att flytta utan att få ersättning. En uppsägning skall delges hyresgästen. 218 Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal andra och tredje styckena hyreslagen följer att det förenklade delgiv- ningsförfarandet som normalt gäller för uppsägning av bostadshy- resavtal, där uppsägningen anses delgiven som den sänts i rekommenderat brev, inte får tillämpas vid uppsägning av lokal- hyresavtal. Om en uppsägning inte har det innehåll som angetts ovan är upp- sägningen utan verkan. I Högsta domstolens avgörande NJA 1992 s. 829 prövades frågan om en hyresgäst kunde avstå från att göra ogiltighet gällande på grund av att en uppsägning inte uppfyllde formkraven i 58 § hyreslagen och flytta när hyrestiden löpte ut. konstaterade att formkravet hade föreskrivits uteslutande i hyresgästens intresse och att hyresgästen därför kunde avstå från att göra ogiltighet gällande. En hyresgäst som inte vill lämna en lägenhet utan att få ersättning måste hänskjuta tvisten till hyresnämnd inom den angivna tiden. Om han inte gör det förfaller hans rätt till ersättning. (Av allmänna regler följer att parterna i en uppkommen tvist också kan avtala om att medlingen inte skall utgöra en förutsättning för ersättningsskyldighet, jfr prop. Innan medlingen har avslutats får hyresvärden för förlängning av hyresförhållandet inte kräva högre hyra eller något annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad han har angett i uppsägningen. Om han gör det och avtalet inte förlängs har hyresgästen rätt till ersättning (58 § fjärde stycket hyreslagen). föreslog att hyresvärden i stället för hyres- gästen skulle ansöka om medling och om han inte gjorde det var hans uppsägning utan verkan. Enligt kommittén skulle en sådan ordning leda till färre medlingsärenden. Vidare skulle den medföra att hyresvärden kunde sända sin uppsägning i rekommenderat brev (SOU 1987:47). Förslaget utsattes för allvarlig kritik av remissinstanserna. Regeringen ansåg inte att det fanns skäl att ändra reglerna (prop. 1987/88:146 s. 23- 24). 4.2.3Hyresgästens uppsägning för villkorsändring Om en hyresgäst vill säga upp ett hyresavtal för ändring av hyresvill- koren skall han enligt 58 a § hyreslagen i uppsägningen underrätta hyresvärden om den ändring i de avtalade villkoren som han begär. Om överenskommelse inte träffas mellan parterna, skall hyresgästen från uppsägningen hänskjuta tvisten till . Av 8 § tredje och fjärde styckena hyreslagen framgår att en uppsägning Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal 219 får sändas i rekommenderat brev. Uppsägningen anses då har skett när den avlämnats för postbefordran under den söktes vanliga adress. Om hyresgästen inte ansöker om medling eller före hyrestidens utgång återkallar sin ansökan om medling, är uppsägningen enligt 58 a § andra stycket hyreslagen utan verkan. Avtalet anses då förlängt på oförändrade villkor (jfr NJA 1998 s. 430). En uppsägning för villkors- ändring är också utan verkan om hyresgästen inte angett den ändring i de avtalade villkoren som han begär. En hyresgäst kan, liksom en hyresvärd, säga upp ett avtal för avflyttning. Hyresgästens uppsägning för avflyttning är inte särskilt reglerad. En sådan uppsägning har därför andra rättsverkningar än en uppsägning för villkorsändring. Bl.a. kan hyresgästen inte förta verkan av den. Eftersom uppsägningarna har olika rättsverkningar kan en hyresgäst till grund för en uppsägning inte åberopa både villkorsändring och avflyttning, vare sig han åberopar dessa grunder i förening eller alternativt (jfr NJA 1998 s. 426). Om det i uppsägningen inte angetts att den avser ändring av villkoren kan den tolkas som en uppsägning för avflyttning (jfr NJA 1989 s. 505). Vid hyresgästens uppsägning för villkorsändring gäller, liksom vid hyresvärdens motsvarande uppsägning, att hyresvärden innan medlingen har avslutats inte får vägra förlängning av hyresförhållandet eller kräva högre hyra eller något annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad som följer av det uppsagda avtalet. Om han gör det och förlängning inte kommer till stånd blir han ersättningsskyldig. Innan en lokalhyresgäst får väcka talan i tingsrätt om ersättning på grund av obefogad uppsägning, skall hyresgästen ha ansökt om medling hos hyresnämnden. Enligt 12 § nämndlagen skall hyresnämnden klarlägga tvistefrågorna och söka förlika parterna. Kan parterna inte förlikas efter förslag av någondera parten, skall hyresnämnden lägga fram förslag till förlikning, om det inte är uppenbart att förutsättningar för en överenskommelse saknas. Som tidigare nämnts infördes regler om att hyresnämnden, om någon av parterna begär det, skall avge yttrande om lokalens marknadshyra eller - i fall då uppsägningen är föranledd av rivning eller ombyggnad - om en lokal som har anvisats av hyresvärden är godtagbar. I fråga om marknadshyran är avsikten med yttrandet att tvinga fram en bättre utredning och att ge parterna ledning vid deras bedömning av vilka medgivanden som bör göras för att få hyresförhållandet förlängt (prop. 1978/79:89 s. 11). När det gäller frågan om en ersättningslokal är godtagbar eller inte, är det främst 220 Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal praktiska skäl som motiverar yttrande från hyresnämnden. Den upp- sagda lokalen kan t.ex. ha rivits eller byggts om vid tiden för tingsrättens prövning. Vidare kan den anvisade ersättningslokalen ha ändrats eller vara svårtillgänglig för besiktning av tingsrätten. En besiktning av hyresnämnden utgör i sådana fall det bästa bevismedlet (SOU 1978:8 s. 1978/79:89 s. 18). yttrande har presumtionsverkan i en efterföljande ersättningstvist i tingsrätten. Enligt 57 a § andra stycket hyreslagen får i en sådan tvist ett yttrande nämligen frångås endast om det visas eller annars är uppenbart att marknadshyran är påtagligt högre eller lägre än hyresnämnden angett eller hyresnämndens bedömning av en anvisad ersättningslokal inte varit riktig. Ett yttrande har i övrigt inte några rättsverkningar. För att förhindra att hyresvärden i samband med yttrande om mark- nadshyran spekulerar i hyresgästens bristande kunskap om den hyra som någon annan kan ha förklarat sig villig att betala för lokalen, infördes en preklusionsregel i 57 a § tredje stycket hyreslagen. Enligt denna får när hyresnämnden avgett yttrande om marknadshyran, sådana omständigheter som inte lagts fram under medlingen beaktas i en ersättningstvist endast om det föreligger synnerliga skäl. Anbud, avtal eller annat material som inte har lagts fram under medlingen får därför beaktas i en ersättningstvist endast om det föreligger synnerliga skäl. En värdering av en lokals marknadshyra skall, som tidigare nämnts, grundas på omständigheter som i princip är tillgängliga redan före hyresförhållandets upplösning. Värderingen skall dock avse tiden för hyrestidens utgång. Eftersom yttrande kan avges kan det inträffa förändringar i det framlagda jämfö- relsematerialet. Sådana förändringar får emellertid åberopas i en ersättningstvist (prop. 1987/88:146 s. 31). Kommer parterna inte överens om en förlängning av avtalet, måste hyresgästen flytta. Förhandlingar mellan parterna anses som avslutade i och med att hyresnämnden avskriver medlingsärendet från vidare handläggning. avgett yttrande om marknadshyran, skall parterna dock, enligt 21 a § nämndlagen, innan ärendet avskrivs, beredas tillfälle att hos nämnden anmäla om de antar den hyra som angetts i yttrandet. Förfarandet vid uppsägning av ett lokalhyresavtal 221