sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — efter sitt bildande tycks Flyktkapitalbyrån ha begärt in uppgifter från säkerhetstjänsten beträffande tysk infiltration i svenska företag. Byrån var särskilt intresserad av att få uppgifter som tydde på: att tysk egendom i innehades av någon bulvan, att åtgärder vidtagits eller förberetts för att dölja förekomsten av tyskt intresse i svenska företag eller i egendom i , att i övrigt tysk infiltration i 25 SFS 1945 nr 524. 330 Avvecklingen av tyska tillgångar i svenska företag förekommit, att illegala valutatransaktioner hade företagits eller förberetts av tyska rättssubjekt eller beträffande tyskt kapital och vidare att tyskt delägarskap eller tysk långivning förelåg med avseende på gruvor, rederier och fartyg. Dessutom bifogade Flyktkapitalbyrån en lista på företag och personer beträffande vilka byrån önskade ta del av allt tillgängligt material.26 Dessa listor har, som framkommit tidigare, legat till grund för kommissionens efterforskningar i andra arkiv.27 I en PM inför Safehavenförhandlingarna uttalades att den svenska sidans första uppgift var att skapa förtroende och att det första ledet i de svenska åtgärderna var inventering och uppspårning av tyska tillgångar och intressen. Vidare angavs i promemorian att: Den inventering som verkställts genom deklarationer kompletteras kontinuerligt med olika slag av investigationsoch combing. Därvid begagnas givetvis det material vi fått från de allierade. Kamningsproceduren tager emellertid, om den skall göras grundligt, , varför en viss eftersläpning i förhållande till de allierade beskickningarnas Safehaven reportsär oundviklig. I ett föredrag inför 1946 hävdade att byråns resultat avseende flyktkapital var mycket magert.28 I fråga om nazistledarna så skulle det enda man funnit vara värdepapper för som ärvt efter sin svenska fru. I ytterligare några fall skulle det kunna vara fråga om kapitalflykt, men denna hade inte alltid företagits inför sammanbrottet. uttalade vidare att man hade fått intrycket att motivet ibland varit skatteflykt eller farhågor för nazismens ekonomiska politik. Om man inräknade förklädd kapitalflykt i form av ökade varusändningar eller krediter beräknades flyktkapitalet dock ha kunnat uppgå till möjligen . underströk att det beträffande det allra mesta av de tyska tillgångarna var fråga om normala placeringar som framkommit ur normala svensk-tyska handels- och finansförbindelser och att betydligt över hälften av alla tyska tillgodohavanden i enligt hans uppfattning hade uppstått på grund av det regelmässiga tyska exportöverskottet. Vad gällde de tyska företagen, liksom de tysk- 26Fkb, volym 149. 27Annat material som utgjort grund för efterforskningar i frågan om hitförd nazistisk egendom kan ha haft judiskt ursprung har främst varit en komplett förteckning över Unofficial (Obnoxious) Germans omfattande 219 namn jämte en komplettering omfattande 95 namn., Fkb, volym 495 och 519. Se närmare redogörelsen ovan under kapitlet om övriga tillgångar. 28Föredrag vid ordinarie bankmöte. Skrifter utgivna av 79. Avvecklingen av tyska tillgångar i 331 kontrollerade företagen, hade visserligen kontrollen över en del företag ordnats i bästa Kreugerstil genom ömsesidigt ägande, optionsrätter och stora lån, men i det stora hela är det fråga om tyska investeringar som inte utge sig för annat än de äro. Talet om bulvaner avvisades. I ett flertal tidningsartiklar påpekades att en del tyska affärsmän tydligen använde som en mellanstation på väg till varför man efterlyste att Flyktkapitalbyrån skulle företa egna själv- ständiga efterforskningar.29 I en intern-PM30 från framhölls att Flyktkapitalbyrån inte endast undersöker uppgifter och spår som komma oss tillhanda utan att byrån hade företagit en mycket grundlig undersökning på eget initiativ Flyktkapitalbyrån hade: ·gått igenom uppgifter från om samtliga tyskar som vistades i , ·granskat förteckningar över alla tyskar som erhållit tillstånd att förvärva fast egendom, idka gruvdrift eller driva näringsverksamhet, ·gått igenom och infordrat uppgifter från skattemyndigheterna, ·inhämtat fullständiga uppgifter från Valutakontoret rörande all tysk egendom som tidigare deklarerats dit, bearbetat detta material och jämfört det med det egna, samt kontrollerat överförande av medel från vid sidan av clearingen, ·undersökt hos alla aktiebolag uppförda på de svarta listorna samt alla för tyskar inregistrerade patent- och varumärken, ·gått igenom tyska handelskammarens arkiv, ·gått igenom säkerhetstjänstens material (telefon-, telegram- och postkontroll) och införskaffat vissa uppgifter från försvarsstabens säkerhetstjänst, ·begärt utredningar av UD och de allierade om förhållanden som ej kunnat klarläggas i , ·granskat bolag genom auktoriserade revisorer samt ·låtit öppna av tyskar innehavda bankfack. Kommissionen har som sin huvudsakliga uppgift i förevarande del sett att söka utreda frågan om egendom tillhörig judar kom att likvideras av Flyktkapitalbyrån. Redovisningen i detta kapitel tar därför främst sikte på egendom tillhörande judar och således inte på den egendom som innehades av exempelvis nazister och vilken eventuellt kan ha varit rövad judisk egendom. Detta senare perspektiv har behandlats ovan vid 29Se t.ex. artikel Det tyska flyktkapitalet, . 30Fkb, volym 332. 332 Avvecklingen av tyska tillgångar i redovisningen angående övriga tillgångar. Ett undantag utgör dock tillgångar som genom ariseringsförfaranden frånhänts de ursprungliga judiska ägarna. Kommissionen kommer i det följande att närmare redogöra för sina iakttagelser angående Flyktkapitalbyråns praxis vid behandlingen av sådana fall. Se vidare nedan, särskilt om företag. som Flyktkapitalbyrån inrättades påbjöds en allmän skyldighet att deklarera tysk egendom som fanns i landet vid utgången av juni 1945.31 Sista inlämningsdag för deklarationer sattes till . Till byrån inkom enligt dess egna uppgifter 2 400 deklarationer. Med deklarationspliktig egendom avsågs sådan egendom som ägdes av tyska staten, tysk juridisk person eller annan som var bosatt i med undantag av svenska medborgare.32 Begreppet tysk egendom var således här vidare än såsom det senare bestämdes i i det hänseendet att bosättning i hade viss betydelse. Som ovan nämnts bestämdes begreppet tysk egendom i Washingtonöverenskommelsen till att avse all egendom, som direkt eller indirekt ägdes eller kontrollerades av någon enskild eller juridisk person av tysk nationalitet inom eller av någon tysk, som repatrierats dit. Någon direkt betydelse för handläggning före och efter Washingtonöverenskommelsen synes dock denna skillnad inte ha haft.33 Undantagna från deklarationsplikt var personliga tillgångar som möbler, husgeråd och kläder under en värdegräns på . Undantaget gällde dock inte lösören med konst- eller antikvitetsvärde samt smycken och ädelstenar. Underlåtenhet att inkomma med deklara- tion, helt eller delvis, medförde föreläggande vid vite. Vilseledande av myndigheten kunde straffas med dagsböter eller fängelse. Ett stort antal deklarationer gjordes genom ombud, av sysslomän eller andra tillfälliga innehavare av egendom som exempelvis banker. Kommissionens efterforskningar visar att egendom ibland deklarerades av bankerna så snart dessa, utan att ha närmare utrett förhållandena, 31SFS 1945 nr 559. 32Samma innebörd av begreppet tysk egendom gavs också i kungörelsen (1945 nr 526) om skingringsförbud å tysk egendom m.m. 33Ett fall har noterats. Tillfallande arvsmedel för två norska medborgare bosatta i ansågs 1945 deklarationspliktiga. inkom till Flyktkapital- byrån ansökan om undantag från skingringsförbudet, vilken strax därefter bifölls av byrån. Fkb, Fc 103/47. Avvecklingen av tyska tillgångar i 333 förmodade att en tillgångs ägare på grund av namn eller uppgiven adress var tysk. Exempelvis begärde 1945 att Flyktkapitalbyrån skulle återsända tidigare ingivna deklarationerna för som var statslös och för som hade visat sig vara palestinsk medborgare. Flyktkapitalbyrån biföll bankens begäran.34 Kommissionen har vidare uppmärksammat att det på ett antal deklarationer antecknades utan åtgärd. Det rörde sig då ofta om personer som inte hade avhörts till den bank som lämnat deklarationen men där det ändå framgår att personen i fråga inte var tysk medborgare. Som redovisats tidigare i kapitlet om herrelösa tillgångar har kommissionen identifierat 20 sådana fall och återfunnit 7 av dessa som herrelösa konton enligt Bankinspektionens utredning . I bland synes även värdet av egendomen ha spelat en viss roll. Bland de deklarationer som lämnade in till Flykt- kapitalbyrån35 har således påträffats ett fall där banken förklarade att den inte hade lyckats uppspåra en person med tillgodohavande hos banken på . Flyktkapitalbyrån noterade att beloppet var för ringa för att begära UD:s hjälp att spåra kontoinnehavaren och lämnade deklarationen utan åtgärd. Flyktkapitalbyrån utsände påminnelser till potentiella deklaranter med anmodan att inkomma med deklaration . De båda deklarationsomgångarna gav i sig ett rikhaltigt material angående den tyska egendomen i . skulle enligt deklarationerna de tyska tillgångarnas sammanlagda värde ha uppgått till . Ej inräknat var då svenskfödda tyskors arvs- medel (5,) och i bosatta tyskars tillgångar ().36 De båda senare kategorierna kom som sagt att lämnas utanför i Washingtonöverenskommelsen.37 Som framkommit ovan ändrades definitionen av vad som avsågs med tysk egendom något efter Washingtonöverenskommelsen 1946. 34Fkb, volym 353. 35Fkb, volym 351. 36Emil : Omkring Washingtonförhandlingarna rörande den tyska egendomen i , Föredrag vid ordinarie bankmöte. Skrifter utgivna av , 79. 37I nedskrevs beloppet till med hänsyn till eventuella undantag, utländska anspråk på en del av tillgångarna samt en beräknad förlust vid realisation, Ibid. 334 Avvecklingen av tyska tillgångar i kommissionens uppgift är att undersöka om judisk egendom kom att likvideras, en åtgärd som kunde bli aktuell först efter överenskommelsen, är det lämpligt att närmare analysera vad överenskommelsen gav för ram för praxis i detta hänseende. Definitionen gavs under femte punkten i brev nr 9 angående kontrollen i av tyska tillgångar och hade, som förut beskrivits, följande lydelse: Med tysk egendom avses, såvitt angår denna uppgörelse, all egendom, som direkt eller indirekt äges eller kontrolleras av någon enskild eller juridisk person av tysk nationalitet inom eller av någon tysk, som repatrieras till , dock med undantag för personer, vilkas fall förtjäna särskild behandling. En analys av texten ger följande förutsättningar vad avser enskilda personer: ·Den enskilde personen skulle vara tysk medborgare (tysk nationalitet) och vara bosatt i (inom ). ·Definitionen omfattade även tyska medborgare bosatta utanför om de återsändes till (tysk som repatrieras till ). Med avsågs det i dess utsträckning före . Även om de tyska judarna , bl.a. genom Nürnberg- lagarna 1935, fråntogs en rad grundläggande medborgerliga rättigheter var de alltjämt tyska medborgare.38 Genom ett tillägg till lagen om riksmedborgarskap infördes dock bestämmelser som angav att judar som bosatte sig utomlands inte kunde vara riksmedborgare. De tyska judar som överlevde deportationerna till dödslägren i öst hade därmed förlorat sitt medborgarskap och var efter sammanbrottet statslösa. Av förståeliga skäl tvekade också många av de överlevande vid befrielsen att åter bosätta sig i . Sett mot denna bakgrund skulle således en stor del av den tysk-judiska egendom som må ha funnits här i landet, om detta varit känt, ha undantagits från Flyktkapitalbyråns hantering även om något generellt undantag för sådan egendom aldrig diskuterades vid Washingtonförhandlingarna. Som redovisats ovan deklarerades dock ofta tysk egendom av ombud, gäldenärer, sysslomän 38 Den nya medborgarskapslagen angav en ytterligare kategori medborgare i förutom Reichsbürger på så sätt att judarna i stället förklarades vara Avvecklingen av tyska tillgångar i 335 och liknande när dessa förmodade att viss tillgång var tysk. För att eventuella misstag skulle kunna rättas till synes det därmed klart att det bör ha krävts någon form av aktivitet från ombudens eller de drabbades sida. Gjordes inga invändningar eller förebringades inte någon närmare utredning som visade rätta förhållandet var således risken stor att det inte blev något undantag. Därför är det inte heller möjligt att göra några närmare antaganden angående sannolikheten för att tysk-judisk egendom kom att ingå i hanteringen av den tyska egendomen. De ovan angivna förutsättningarna innebar också att egendom ägd av tyska medborgare som inte var bosatta i skulle sorteras ut, dock under förutsättning att det inte var aktuellt med repatriering av ägaren till . Det finns många exempel på sådana fall i Flyktkapitalbyråns praxis. Som exempel kan nämnas den tyske medborgaren . som hade uppehållstillstånd och hemvist i . Efter att Flyktkapitalbyrån erhållit intyg som visade att inte var föremål för repatriering meddelandes undantag från gällande skingringsförbud.39 Bland Flyktkapitalbyråns handlingar har påträffats en PM angående de principer som Flyktkapitalbyrån ämnar tillämpa vid prövning av frågor om hävande av skingringsförbud å tysk egendom. Promemorian har upprättats efter Washingtonöverenskommelsen.40 Sammanfattnings- vis innebar de angivna principerna följande: ·Sådana i bosatta tyskar som inte skulle få tillstånd att stanna i landet skulle i princip behandlas som de i boende. Undantag skulle medges efter prövning från fall till fall. ·Beträffande övriga i bosatta tyskar var huvudregeln att medge undantag från skingringsförbud. Detta gällde dock inte sådan egendom som införts till under kriget. I sådana fall skulle undantag beviljas endast efter särskild prövning. Betydande poster av aktier i svenska företag skulle också prövas särskilt. ·I princip skulle motsvarande regler gälla för tyskar som var bosatta i annat land än eller . ·För svenskfödda tyskar och tyskor – till största delen fråga om svenskor som genom gifte blivit tyska medborgare – medgav Flyktkapitalbyrån ett generellt undantag utom beträffande egendom som införts hit under kriget och som kunde hänföras till flyktkapital eller då egendom ansågs tillhöra någon som varit särskilt verksam för nazismen i den mån det förelåg utredning härom. 39Fkb, volym 353. 40Intern PM , Fkb, vol. 150a, Fc 368/46. 336 Avvecklingen av tyska tillgångar i ·För tyskar med svensk härstamning skulle undantag från sking- ringsförbud beviljas för egendom som på grund av arv, gåva eller i vissa fall förvärvsverksamhet, hade svensk anknytning. Även i dessa fall skulle undantag inte gälla för personer som varit särskilt verksamma för nazismen. I promemorian uppmärksammades också frågan om rövad egendom i samband med uttalanden angående lösören med konst- eller antikvitets- värde samt smycken eller ädelstenar. En prövning skulle här göras om ägaren synes ha nedlagt större kapital i sådana lösören än som med hänsyn till hans ekonomiska och sociala ställning kan anses normalt. De i promemorian angivna riktlinjerna beträffande begreppet tysk egendom överensstämmer i stort med motsvarande definition i Washingtonöverenskommelsen. Riktlinjerna kan också sägas innefatta en viss garanti för att skulle upprätthålla sitt åtagande att vidta åtgärder för att uppspåra nazityskt flyktkapital. Samma hänsyn var troligen också anledningen till att man endast i princip undantog tyskar bosatta utomlands. som utredde riktlinjerna för en tvångsclearing, hade också att ta ställning till gäldenärsbegreppet (vilka fordringar som skulle ingå i tvångsclearingen) med utgångspunkt från clearinglagens vaga bestämning någon i den främmande staten. Kommitténs förslag att gäldenärskretsen skulle bestämmas till att avse tyska medborgare som varit bosatta i under förordades av dåvarande departementschefen i det förslag till riktlinjer för tvångsclearing som biföll 1950.41 Härmed uppkom följaktligen en annan begreppsbestämning än den som Washingtonöverenskommelsen gav uttryck för. Det ovan nämnda ärendet . hade t.ex. kunnat få en annan utgång , om det hade visat sig att denne hade bott i under . Det har inte varit möjligt att utröna om någon ändring i praxis skedde i detta hänseende efter 1950. Detta främst beroende på att de allra flesta ärendena avseende tyska medborgare bosatta utomlands med stor sannolikhet då redan hade behandlats av Flyktkapitalbyrån. Sammanfattningsvis kan konstateras att begreppet tysk egendom ändrades som Flyktkapitalbyrån verkade. Genomgående för hela perioden är dock att något principiellt uttalande angående undantag för egendom tillhörig offer för den nazistiska förföljelsen aldrig sattes på pränt. I sitt arbete har kommissionen valt att med de ovan angivna riktlinjerna som plattform söka utreda om någon praxis att undanta judisk egendom ändå kom att 1950 nr 197 s. 23. Avvecklingen av tyska tillgångar i 337 utvecklas av de myndigheter som handhade likvidationen av den tyska egendomen. Kommissionen återkommer nedan till gäldenärsbegreppet avseende juridiska personer och till det utrymme som i Washingtonöverens- kommelsen gavs att bevilja undantag för personer vilkas fall förtjänade särskild behandling. 7.6.5Undantag från skingringsförbud och Kungl. Maj:ts efterföljande beslut om friställande av belopp I finns två typer av undantagsakter: Fc – ärenden om undantag från lättnader i skingringsförbud i särskilda fall och Fda – av svenska banker begärda undantag från skingrings- förbudet Undantagsärenden behandlades av Flyktkapitalbyrån ända . Diariet för Fc- ärenden omfattar cirka 2 200 ärenden som fördelar sig tidsmässigt enligt följande tabell. Ärenden om undantag från lättnader i skingringsförbud i särskilda fall Mer generella beslut om undantag meddelades i Flyktkapitalbyråns kungörelse (1945 nr 527) om undantag från gällande skingringsförbud å tysk egendom m.m. Undantag gällde bl.a. för lösören för personligt bruk och förnödenheter för personligt behov. Vidare kunde Flyktkapitalbyrån efter ansökan, i enlighet med gällande lagstiftning och tillämpad praxis, bevilja särskilda undantag. gjordes ett allmänt hållet uttalande av ett av utskott med innebörden att det borde vara möjligt att i avsevärd utsträckning undanta sådan egendom som trots ägarens nationalitet kunde sägas i realiteten närmare höra samman med 338 Avvecklingen av tyska tillgångar i Sverige.42 Ett flertal svenskfödda kvinnor som genom giftermål blivit tyska medborgare återvände efter kriget till på grund av de då rådande svåra förhållandena i . Ofta hade hustrun lämnat maken kvar i – i vissa fall hade han dödats under kriget – och ville återfå sitt svenska medborgarskap. Flyktkapitalbyrån utvecklade tidigt en praxis som innebar att undantag i dessa fall gavs för arv efter svenskar. I ärendet . besvarade Flyktkapitalbyrån en från henne hos byrån gjord förfrågan om undantag enligt följande:43 Ansökning om undantag har utsikter att bliva bifallen därest vid densamma fogas utredning i följande hänseenden: nämligen att . är av svenska föräldrar, att hon nu uppehåller sig i samt att egendomen är av svenskt ursprung, dvs ärvd av föräldrarna eller på annat sätt förvärvad av svensk fångesman eller för svenska medel. Undantagsärendena vid Flyktkapitalbyrån inleddes i regel genom inkommande skrivelser från ägare eller ombud. Efter att den aktuella egendomen likviderats och därvid uppkommen nettobehållning hade inbetalts till kunde Kungl. Maj:t (utrikesdeparte- mentet) på ansökan friställa sådant belopp eller del därav. Redogörelsen i fortsättningen behandlar därför också i förekommande fall Kungl. Maj:ts praxis vid behandling av ansökan om friställande av belopp som inbetalts till . Vad gäller Flyktkapitalbyråns praxis vid handläggningen av undantagsärenden har kommissionen inledningsvis kunnat konstatera att ett flertal av de tyska diplomater som vid krigets slut tjänstgjorde här i landet fick sin egendom friställd av som inte delade Flyktkapitalbyråns synsätt att diplomaterna skulle behandlas som andra privatpersoner. I stället uttalade departementet att internationell courtoisie motiverade undantag i dessa fall.44 Kommissionen har även uppmärksammat en rad ärenden där tyska nazisters egendom kom att undantas efter hörande av utlännings- 42Sammansatta utrikes- och första lagutskottet utl. 43Fkb, Fc 170/46 och C 51. I Flyktkapitalbyråns kungötelse gavs ett allmänt undantag för svenska arvsmedel eller gåva som tillföll tyska medborgare efter . 44Exempelvis kan nämnas den tidigare tyska ministern i , prinsen av Wied. Dennes egendom (lantställe) såldes genom Flyktkapitalbyråns försorg. Köpeskillingen friställdes därefter genom Kungl. Även makans, prinsessan av Wied, egendom bestående av juveler och smycken frigavs till viss del, Fkb, Fc 7/47, 29/47 och C 1062. Andra exempel på friställanden är bl.a. legationsrådet och diplomaten egendom, HP 80 T 5/6 respektive HP 80 T 10/9. Avvecklingen av tyska tillgångar i 339 kommissionen och vid besked om beviljat uppehållstillstånd. Följande två ärenden kan belysa byråns synsätt. Rationaliseringsdirektören var bosatt i och ansökte om undantag. Enligt den amerikanska listan över Obnoxious Germans var medlem i nazistpartiet och rådgivare vid tyska handelskammaren. Säkerhetstjänsten upplyste att var en övertygad nazist men att han inte hade velat att skulle ockupera andra länder. Enligt rapporten kände han heller inte till koncentrationslägren. Misstankar förelåg dock om att han var industrispion. Förpassningsbeslut meddelades vilket överklagade. Efter två avslag på ansökan om främlingspass utställdes ett sådant /48. ansökte åter igen om undantag och yrkade, med hänvisning till det erhållna främlingspasset, att han skulle bli betraktad som statslös. Flyktkapitalbyrån avslog ansökningen. meddelade beslut om uppehållstillstånd varefter Flyktkpitalbyrån beviljade undantag.45 Verkställande direktören vid det tyska dotterbolaget , , stod också på listan över oönskade tyskar. Hans egendom (aktier) belades med kvarstad . hade kommit till 1927. Han blev medlem i NSDAP och hade bl.a. varit chef för i . översände de allierade en lista där det angavs att var en av dem som det var särskilt angeläget att få tillbaka till . Förpassningsbesked gavs men upphävdes nästan omgående efter anfört besvär som uppehållstillstånd beviljades. avslog Flyktkapitalbyrån en ansökan om undantag för samtliga av deklarerade tillgångar. Några månader därefter ansökte om undantag och anförde då att han nu ville bli behandlad som andra här i landet bosatta tyska medborgare. Flyktkapitalbyrån begärde in utlännings-kommissionens dossier vari bl.a. kunde utläsas att hade haft åsikten att nazismen var en idealistisk rörelse och att han hade varit med i partiet för att det gagnade affärerna. Vidare uttalades att åskådning var präglad av ett svenskt tänkesätt och att hade erhållit transportuppdrag för WJC och . fann det styrkt att efter 1940 tagit avstånd från nazismen. Flyktkapitalbyrån beviljade undantag hösten 1948.46 45Fkb, Fc 352/46 och C 560. 46Fkb, Fc 79/48. 340 Avvecklingen av tyska tillgångar i Beträffande Flyktkapitalbyråns handläggning av undantagsärenden där aktuell egendom kan ha tillhört judar har kommissionen särskilt uppmärksammat följande fall. Köpmannen . från Berlin47 skrev till en i boende vän att han ämnade emigrera till med som genomgångsland. /42 översändes bohag till för magasinering. Enligt uppgift hade familjen . deporterats 1941 och fanns med all sannolikhet inte längre i livet. Ärendet hos Flyktkapitalbyrån inleddes . Bohaget försåldes på offentlig auktion och inbringade efter avdrag för kostnader . Arvet efter . skulle med hälften tillfalla ., boende i . Resterande hälft skulle till lika delar fördelas mellan ., boende i och . boende i . beviljade Flyktkapitalbyrån undantag för och . meddelade Flyktkapitalbyrån att man beträffande andel inte var beredd att medge undantag från skingringsförbudet.