sou · GNB316d1 · 2000-01-01 00:00:00 — För LVU-mål, liksom för mål enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, gäller inte något krav på prövningstill- stånd i kammarrätten. För prövning i Regeringsrätten gäller allmänna regler om prövningstillstånd. Krav på prövningstillstånd har länge gällt för prövning av mål och ärenden i Regeringsrätten. Förvaltningsprocesslagen innehöll inte vid sin tillkomst 1971 några begränsningar beträffande möjligheten att få ett länsrättsavgörande prövat i kammarrätt. finns i den lagen regler av generell ka- raktär som gör det möjligt att ställa krav på prövningstillstånd i kam- marrätt, och regler om krav på prövningstillstånd gäller numera för merparten av mål som överklagas från länsrätt till kammarrätt. Följande krav gäller för att prövningstillstånd skall meddelas. I ledet länsrätt–kammarrätt gäller krav på prövningstillstånd för merparten mål. De grundläggande bestämmelserna om prövningstill- stånd i kammarrätten finns i 34 a § förvaltningsprocesslagen. Pröv- ningstillstånd meddelas om 1.det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt (prejudikatdispens), 2.anledning förekommer till ändring i det slut vartill länsrätte n kommit (ändringsdispens), eller 3.det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (extraordinär dispens). Dispensgrunden "synnerliga skäl" påminner om den reservgrund för dispens som gäller för Regeringsrätten (se nedan). Vid behandling av frågor om prövningstillstånd är kammarrätten domför med två ledamöter, om de är ense om slutet. Avgörande sker efter föredragning. Ett beslut av kammarrätt att inte ge prövningstillstånd kan enligt vanliga regler överklagas till Regeringsrätten. I ledet kammarrätt–Regeringsrätten gäller (36 § FPL) att pröv- ningstillstånd skall meddelas om det antingen är av vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av Regeringsrätten (prejudikat- dispens), eller föreligger synnerliga skäl till sådan prövning. Synnerliga skäl kan vara att grund för resning föreligger eller att målets utgång i kammarrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag. Också nya omständigheter eller bevis kan utgöra syn nerliga skäl till prövning. Uttrycket "synnerliga skäl" är starkt och innebär att en sträng sovring får göras. Systematiskt skall det inte vara svårare att få prövningstillstånd än att få en ansökan om resning beviljad. Frågor om prövningstillstånd får avgöras av ett regeringsråd. Fler än tre får inte delta i avgörandet. Institutet fullföljdsförbud med ventil förekommer i ledet kammar- rätt–Regeringsrätten i överklagad fråga om ersättning till offentligt biträde enligt lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Förvaltningsdomstolarnas befattning med utlänningsfrågor Frågor enligt utlänningslagstiftningen som handlagts inom för- valtningsdomstolarna är främst frågor som rör förvar och uppsikt. Vidare överklagas beslut om omhändertagande av biljett och om ersätt- ning till sådan domstol. Ärenden om resning i utlänningsärenden handläggs av Kammarrätten i och av Regeringsrätten. Ärenden om utlämnande av handlingar, där eller har fattat beslut, prövas också i kammarrätt och av Regeringsrätten. Ett tvåpartsförfarande (kontradiktoriskt förfarande) har numera införts i förvaltningsprocessen. Det innebär att den förvaltningsmyndighet som först fattat beslut i ärendet blir den enskildes motpart i andra instans, dvs. i första domstolsinstans och i eventuellt följande domstolsinstan- ser. Denna obligatoriska tvåpartsprocess i förvaltningsdomstolarna in- fördes genom lagändringar 1996 (prop. 1995/96:22, bet. 1995/96:JuU7, rskr. 1995/96:55, SFS 1995:1692). Av att förvaltningsmyndigheten blir den enskildes motpart i domstolen följer att myndigheten får rätt att överklaga domstolens avgörande. Den beskrivna ordningen har redan tidigare gällt på det kommunala självförvaltningsområdet, bl.a. i mål- typer om omhändertagande enligt LVU och LVM och om bistånd en- ligt socialtjänstlagen (1980:620). En avvikande ordning för särskilda måltyper kan vara föreskriven i materiell lagstiftning. Som jämförelse kan nämnas att för de allmänna domstolarnas del har införts en ny lag (1996:242) om domstolsärenden (prop. 1995/96:115, bet. 1995/96:JuU17, rskr. 1995/96:193). I förarbetena (prop. s. 89 f.) diskuterades behovet av tvåpartsprocess. Resonemanget var i stort sett detsamma som vid införandet av tvåpartsprocess i för- valtningsdomstolarna. I den nya ärendelagen föreskrevs att domstolen inte är skyldig att ge beslutsmyndigheten tillfälle att ge in en svarsskri- velse eller att kommunicera handlingar med myndigheten, om detta är onödigt, samt att myndigheten bör underrättas om alla sammanträden som hålls i ärendet men kallas till sammanträdet endast om domstolen anser att myndigheten behöver inställa sig. Som framgår ovan deltar nämndemän ofta i avgöranden i länsrätter och kammarrätter, liksom i tingsrätter och hovrätter. Nämndemännen utses genom val av i respektive län. Vid val av nämndemän skall eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke. För att vara valbar till nämndeman skall man vara svensk medborgare och folkbokförd i det län eller den del av länet som hör till länsrättens dom- krets. Man får vidare inte vara underårig eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Vissa yrkeskategorier med anknytning till rättsväsendet är också uteslutna från möjligheten att vara nämndemän. Enligt förordningen (1983:382) om antalet nämndemän i de all- männa domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna faststäl- ler hovrätterna och kammarrätterna själva hur många nämndemän som skall finnas för tjänstgöring i domstolen. Domstolarna skall för varje län inom domstolens domkrets eller om del av län ingår i domkretsen för sådan del fastställa det antal nämndemän som skall utses. Länsrät- terna i och län samt i fastställer själva hur många nämndemän som skall finnas för tjänstgöring i domstolen. För övriga länsrätter fastställer kammarrätten antalet nämndemän efter förslag av länsrätten. När nämndemän skall väljas skall domstolen an- mäla detta till den som har att föranstalta om valet. Nämndemän i fastighetsdomstol kan också nämnas som jämförelse. De utses särskilt, också genom val, normalt av . , och tingsrätter fastställer själva hur många nämndemän som skall finnas för tjänstgöring i domstolen. För övriga tingsrätter fastställer hovrätten antalet. Regeringen bestämmer för varje län det antal nämndemän som skall utses. Om nämndemännen sägs det i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål att de bör vara allmänt betrodda och väl förtrogna med sin orts förhållanden. Huvuddelen av rättskipningen är som framgått ovan fördelad mellan de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Även om organisationerna bygger på principen att domstolarna skall ha en allmän och bred kompetens finns det inom respektive organisation olika typer av specialisering i form av koncentration av mål till vissa domstolar, avdelningar eller rotlar. Som exempel kan nämnas sjörätts- mål och tryckfrihetsmål som handläggs av vissa särskilt angivna tings- rätter. Specialisering uppnås även genom att domstolarna vid hand- läggningen av vissa mål skall ha en särskild sammansättning. En annan form av specialisering är de särskilda domstolar som är knutna till de allmänna domstolarna. Exempel på detta är fastighets- domstolarna och vattendomstolarna samt de miljödomstolar som enligt den nya (prop. 1997/98:45, bet. 1997/98:JoU20, rskr. 1997/98:278, SFS 1998:808) fr.o.m. ersätter bl.a. vattendomstolarna. Den mest uttalade formen av specialisering är domstolar som är helt fristående från de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltnings- domstolarna. Det har funnits en rad särskilda domstolar och andra specialorgan vid sidan av de allmänna domstolarna för handläggning av bl.a. speciella typer av tvistemål och brottmål. Till specialdomstolarna räknas Arbetsdomstolen, och Patentbesvärsrätten. specialdomstolar som försäkringsrätterna och Försäkringsöverdomstolen samt Bostadsdomstolen har avskaffats och integrerats i allmänna förvaltningsdomstolar resp. allmän domstol. Vid sidan av domstolsväsendet finns ett antal nämnder som prövar olika slag av tvister. Som exempel kan nämnas hyres- och arrende- nämnderna och . I fråga om prövningen av hyres- och arrendemål pågår som nämnts en översyn av systemet med syfte att utreda om nämnderna kan integreras organisatoriskt med tingsrätterna och att utforma de regler som krävs för detta liksom för en enhetlig instansordning och ett mer enhetligt förfarande för mål på det hyres- och arrenderättsliga området. Även kan betecknas som en domstolsliknande nämnd. 6.3.1Koncentration av mål inom de allmänna domstolarna De allmänna domstolarna är som nämnts behöriga att handlägga alla typer av mål och ärenden som inte uttryckligen har undantagits från deras kompetens. Vilken av de allmänna domstolarna som skall ta upp ett mål eller ärende bestäms normalt av instansordningsreglerna i 1–3 kap. och av forumreglerna i 10 och 19 kap. . För vissa typer av mål gäller särskilda forumregler och ibland även särskilda regler om domstolarnas sammansättning. På det sättet uppnås en kon- centration av mål inom de allmänna domstolarna. Sjörättsmål handläggs vid sju särskilt utsedda tingsrätter, benämnda sjörättsdomstolar. I sjörättsliga tvistemål och brottmål har sjörättsdom- stolarna samma sammansättning som övriga tingsrätter. I ärenden om av dispasch och om sjöförklaring har sjörättsdomstolarna en särskild sammansättning. Vissa patentmål handläggs vid . I sådana mål är tingsrätten som huvudregel domför med fyra ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna och två tekniskt sakkunniga. Fler än tre lagfarna och tre tekniskt sakkunniga ledamöter får inte sitta i rätten. Tingsrättens avgöranden i patentmål kan överklagas till . Även i hov- rätten gäller särskilda sammansättningsregler i patentmål. Vissa mål om upphovsrätt tas också upp av som enda första instans. Detta gäller bl.a. mål om ljudradio- eller tele- visionsutsändning enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk och mål om televisionsutsändning enligt lagen (1969:730) om rätt till fotografisk bild. I mål av dessa slag har tings- rätten vanlig sammansättning. Mål enligt konkurrenslagen (1993:20) handläggs i de flesta fall i första domstolsinstans av som exklusivt forum. I flertalet sådana mål skall särskilda ledamöter (ekonomiska experter) delta i avgörandet. Tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål handläggs vid de tingsrätter inom vilkas domkretsar länsstyrelse har sitt säte samt vid fyra andra tingsrätter. Fråga om en skrifts brottslighet skall prövas av en nioman- najury, om inte parterna har enats om att hänskjuta frågan direkt till rättens prövning. Vid huvudförhandling inför jury skall rätten bestå av tre eller fyra lagfarna domare. En annan form av specialisering som förekommer inom såväl de allmänna domstolarna som de allmänna förvaltningsdomstolarna är att vissa domstolar, främst de större, i sina interna arbetsordningar har föreskrivit att vissa måltyper skall koncentreras till särskilda avdel- ningar eller rotlar inom domstolen. 6.3.2Särskilda domstolar knutna till de allmänna domstolarna För prövning av vissa måltyper har man inrättat domstolar, som trots att de är knutna till det allmänna domstolsväsendet ändå har ansetts som särskilda domstolar ur processrättslig synvinkel. Vid vissa tings- rätter finns således fastighetsdomstolar. har även vatten- domstolar varit knutna till vissa tingsrätter. Fastighetsdomstol kan sägas vara tingsrätten i viss sammansättning. I princip skall det finnas en fastighetsdomstol i varje län. Det är regeringen som bestämmer vil- ken tingsrätt i länet som skall vara fastighetsdomstol. Domstolen består enligt huvudregeln av två lagfarna ledamöter, varav en är ordförande, en teknisk ledamot och två nämndemän. De särskilda reglerna om fas- tighetsdomstolarna, som finns i lagen (1969:246) om domstolar i fas- tighetsmål, innefattar också särregler om hovrättens sammansättning i fastighetsmål. Som huvudregel gäller att en teknisk ledamot skall ingå i hovrätten. – Fastighetsdomstolarna handlägger vissa mål med fastig- hetsrättslig anknytning enligt vad som föreskrivits i olika lagar och andra författningar. Här ingår fastighetsbildningsmål, arrendemål, mil- jöskyddsmål (t.o.m. ), expropriationsmål och mål om inlösen m.m. enligt , väglagen och minerallagen. Bostadsdomstolens uppgift att överpröva avgöranden som överkla- gats från hyresnämnderna har numera övertagits av , sam- tidigt som vissa specialregler om förfarandet meddelats. Enligt , som trädde i kraft , inrättades regionala miljödomstolar och ersatte skydd och de till de allmänna domstolarna knutna vattendomstolarna, som upphör. De regionala miljödomstolarna utgörs av de tingsrätter som regeringen bestämmer. knyts till hov- rätt. är slutinstans i vissa mål. Övriga prövnings- myndigheter är regeringen, länsstyrelserna och andra förvaltnings- myndigheter samt kommunerna. Förutom de ovan nämnda särskilda domstolarna, som är knutna till de allmänna domstolarna, finns det fortfarande även helt fristående spe- cialdomstolar. Det är närmast dessa, dvs. Patentbesvärsrätten, Arbets- domstolen och , som man avser när man talar om specialdomstolar. Patentbesvärsrätten är en förvaltningsdomstol som prövar överkla- ganden av Patent- och registreringsverkets beslut i vissa immaterial- rättsliga frågor. Domstolens beslut kan överklagas till Regeringsrätten. Arbetsdomstolen handlägger tvister om kollektivavtal och de flesta andra arbetstvister. Tvister där arbetstagaren inte biträds av sin fack- förening handläggs dock i första instans i tingsrätt. I Arbetsdomstolen utövas beslutanderätten inte bara av lagfarna ledamöter och särskilda ledamöter utan även av s.k. intresseledamöter. handlägger mål och ärenden om bl.a. konkur- rens och marknadsföring och om avtalsvillkor i konsumentförhållanden eller mellan näringsidkare. Domstolen överprövar domar och beslut av i sådana frågor och vissa beslut av Konkur- rensverket. 6.4Vissa handläggningstider hos de allmänna förvaltningsdomstolarna resultatredovisning för domstolarna innehåller upp- gifter om handläggningstider för vissa mål hos domstolarna 1997. Uppgifterna för finns för länsrätternas del inte tillgängliga. kom 112 927 mål in, 112 539 mål avgjordes och 60 526 mål balanserades. De avgjorda målens ålder i månader framgår av följande sammanställning. De fyra första måltyperna handläggs som förtursmål. Beträffande skattemål kan anmärkas att ett stort antal mål kan komma att vila i avvaktan på prejudicerande avgöranden och att detta kan med- föra stora utslag i åldern på avgjorda mål när ett prejudicerande avgö- rande kommer. kom 26 253 mål in, 25 377 avgjordes och 22 707 mål balanserades. Av de avgjorda målen krävdes prövningstillstånd i , och sådant tillstånd gavs i av dem. Här kan utöver vad som an- märkts beträffande målen i länsrätterna att handläggningstidens längd för avgjorda mål kan påverkas av införda krav på prövningstillstånd. 7 Biträde i utlänningsärenden 7.1Rätten till offentligt biträde Att ett offentligt biträde förordnas innebär att staten betalar kostnaderna för biträdet och i vissa fall för utredning. Rätten till offentligt biträde i utlänningsärenden regleras fr.o.m. direkt i utlänningslagen. Intill dess var rättshjälp ge- nom offentligt biträde en av de former för rättshjälp som reglerades rättshjälpslag. Då den nya rättshjälpslagen (1996:1619) inför- des, skildes reglerna om offentligt biträde från reglerna om rättshjälp i övrigt, och rätten till offentligt biträde regleras i stället direkt i respek- tive materiell lagstiftning (se prop. 1996/97:9, bet. 1996/97:JuU3, rskr. 1996/97:55). Vissa gemensamma bestämmelser togs in i en särskild lag (1996:1620) om offentligt biträde. Rätt till offentligt biträde föreligger enligt 11 kap. 8 § UtlL i bl.a. ärenden om avvisning och om utvisning enligt 4 kap. 3 § (dvs. utvisning efter det att uppehållstillstånd har löpt ut eller återkallats). I avvisningsärenden hos en polismyndighet har dock en utlänning rätt till offentligt biträde endast om utlänningen hållits i förvar längre än . Biträdesförordnandet upphör när ett lagakraftvunnet beslut föreligger. På verkställighetsstadiet kan offentligt biträde förordnas om utlänningen hållits i förvar . Vid ansökan om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § UtlL (NUT), förordnas offentligt biträde endast om meddelat beslut om inhibition i ärendet om avvisning eller utvisning. Offentligt biträde skall alltid förordnas för barn som hålls i förvar, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet. I samtliga fall gäller att offentligt biträde skall förordnas, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. I praxis anses biträde normalt inte behövas i sådana ärenden där avvisning med omedelbar verkställighet beslutas. Även i ärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll finns rätt till offentligt biträde. Det gäller i ärenden om utvisning eller anmäl- ningsplikt samt hos regeringen i ärenden om beslut om tvångsmedel 190 Biträde i utlänningsärenden En förutsättning är även i dessa fall att det inte måste antas att behov av biträde saknas. Offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns anledning till det. Biträdet förordnas av handläggande domstol eller myndighet. beslutar således i frågor om offentligt bi- träde i ärenden som handläggs vid verket, och beslutar om frågan skulle uppstå där. En polismyndighet beslutar i frå- gan, om den myndigheten är handläggande myndighet. Till skillnad från vad som gällt tidigare får polismyndigheten även själv avslå en ansökan. I ärenden hos regeringen prövas biträdesfrågor av den depar- tementstjänsteman som regeringen bestämmer. Beslut i biträdesfrågor får enligt den allmänna regeln i lagen om offentligt biträde överklagas av den som är enskild part och av Dom- stolsverket. Överklaganden av biträdesfrågor i utlänningsärenden görs till . Nämndens beslut i dessa frågor får inte överkla- gas. Motsvarande regler för beslut och överklagande gäller för ärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Vem som får förordnas till offentligt biträde anges i 5 § lagen om offentligt biträde jämfört med 26 § rättshjälpslagen. Till biträde får för- ordnas en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget. Om sökanden själv har föreslagit någon som är lämplig, skall den föreslagne förordnas om det inte med- för avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl emot det. Kraven på ett offentligt biträde är fr.o.m. således desamma som för rättshjälpsbiträden. fanns inte huvudregeln om förordnande av advokat eller biträdande jurist i dessa ärenden. Byte av biträde får ske efter särskilt tillstånd och bara om det finns särskilda skäl. Om byte har skett en gång, får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. Ett biträde får sätta en advokat eller biträ- dande jurist på advokatbyrå i sitt ställe (substitution), om det inte med- för en beaktansvärd ökning av kostnaderna. I övrigt får substitution endast ske efter särskilt tillstånd. 7.2Tidigare förslag om offentligt biträde () föreslog i sin rapport 1994:20 bl.a. att biträdesjour skulle inrättas. RRV framförde också synpunkter på vilka krav som borde ställas på biträden. Högre krav borde ställas på inla- gorna från biträdena. Kvaliteten i inlagorna borde vara sådan att alla relevanta grunder för yrkanden kom fram i grundärendet. Biträde i utlänningsärenden 191 verket och borde undvika att förordna biträden som inte uppfyllde önskvärda krav. RRV ansåg vidare att myndighe- terna borde ges möjlighet att vägra fastställa ersättning till biträden som inte presenterade ett beslutsunderlag i form av noggrant specificerade kostnadsräkningar. förordade i sitt betänkande (SOU 1995:75) Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv att den av RRV väckta frågan om biträdesjour skulle övervägas (bet. s. 189). Som berörs närmare i ett senare avsnitt har 1998 tillsammans med ett antal advokater genomfört försök med biträdesjour vid . Erfarenheterna från för- söket är goda. Ett av skälen till att bryta ut reglerna om offentligt biträde från rätts- hjälpsreglerna i övrigt var kostnadssambandet. I propositionen påpeka- des att rättshjälp genom offentligt biträde inte är inkomstprövad, och den enskilde behöver inte betala något för denna hjälp. Kostnaderna för offentligt biträde uppgick under /95 till ca , varav avsåg utlänningsärenden, medan de totala kostnaderna för rättshjälpen uppgick till ca . Fr.o.m. nyinrättades ett särskilt anslag till Offentligt biträde i utlänningsärenden under Utgiftsområde 8 (Invandrare och flyktingar). Utgiftsprognosen för året visade att kostnaderna skulle komma att understiga tilldelade medel. För har anslagits (prop. 1998/99:1, bet. 1998/99:SfU2, rskr. 1998/99:102). ansåg i sitt ovan nämnda betänkande (s. 188 f.), under rubriken med omedelbar verkställighet att en väg att öka insynen i asylprocessen är att låta frivilligorganisatio- nerna spela en roll och att detta kan organiseras antingen i form av medborgarvittnen eller att representanter för organisationerna deltar i delar av beslutsfattandet. Kommittén hänvisade till den danska ord- ningen där samverkansorganisationen enligt avtal med staten medverkar i det förfarande där avvisning med omedel- 192 Biträde i utlänningsärenden bar verkställighet är aktuell. Kommittén hänvisade vidare till vikten av att ett system med avvisning med omedelbar verkställighet vinner all- män acceptans. Kommittén ansåg det tänkbart bl.a. att låta medborgar- vittnen delta som åhörare vid den muntliga handläggningen eller att involvera frivilligorganisationer i beslutsprocessen. Socialförsäkrings- utskottet, som i samband med behandlingen av den migrationspolitiska propositionen också behandlade en motion om medborgarvittnen, för- utsatte att frågan skulle komma att diskuteras i de fortsatta övervägan- dena om hur asylprocessen närmare skall utformas (bet. 1996/97:SfU5 s. 66). Svenska humanitära frivilligorganisationer och deras arbete redovi- sas i utredningsbetänkandet (SOU 1997:128) Verkställighet och kon- troll i utlänningsärenden (s. 74 f.). Som framgår av det betänkandet är ett flertal ideella organisationer, kyrkor och samfund verksamma i frå- gor som berör asylsökande och flyktingar. Deras insatser skiftar starkt i inriktning och omfattning alltefter organisationernas förutsättningar och ideologiska hemvist. Någon övergripande samarbetsorganisation för flyktingfrågor existerar inte, till skillnad från t.ex. i . Det finns dock ett informellt samarbete mellan nio organisationer (Svenska sektionen, , , Svenska Röda korset, Kristna Råd, , och Asylkommittéernas Riksråd, Sociala Missio- nen samt ). Samarbetet bedrivs under arbetsnamnet FOSIF, Frivilligorganisationernas samarbetsforum i invandrar- och flyktingfrågor. Gemensamt för många svenska frivilligorganisationer är den väx- ande internationella verksamhet i vilken de är nationell part. Särskilt inom områdena konfliktförebyggande humanitärt arbete och insatser för flyktingar och fördrivna personer har de internationella frivillig- organisationerna kommit att spela en allt större roll. Svenska Röda Korset är verksamt inom området. Kontakterna med Röda Korsets omfattande internationella humanitära verksamhet handhas av Centralstyrelsen, där det också finns en särskilt flyktingenhet. Denna ansvarar bl.a. för Röda Korsets policy i flykting- frågor och bedriver opinionsbildning m.m. Basen för stöd- och kon- taktverksamheten i förhållande till enskilda utlänningar utgörs dock av Röda Korsets regionala organisation, där det finns en flyktingansvarig i ettvart av de 24 distrikten. , efterforskning av för- svunna anhöriga, återvändandefrågor samt integrationsverksamhet är andra arbetsfält.