sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Medan svart pÂ vitt pÂgick i knappt tvÂ veckor strckte sig steriliseringsdebatten ˆver ca 1,5 mÂnad och hade sÂlunda ett helt annat omfÂng n den fˆrra. Men i bÂda fallen startade ett medium medvetet en debatt i en politiskt knslig frÂga och kom aktivt att driva diskussionen framÂt under en viss begrnsad tidsperiod. BÂda medierna fick ocksÂ mottaga kraftig kritik fˆr sitt agerande frÂn olika hÂll, inte minst frÂn andra journa- lister. Inledningsvis tecknas en konfliktsituation upp i svart pÂ vitt dr en klyfta uppges lˆpa mellan politiker och allmnhet. Politikerna framstlls som ovilliga att lyssna till en sjudande oro vil- ket fˆrklaras med en generell rdsla hos politiker vad gller att han- tera brnnbara och kontroversiella frÂgor. Politiken identifieras av tidningen som felaktig vilket leder till att svaga mnniskor kommer i klm. Flyktingproblematiken, som den framstlls i , r ett problem i och direkta svar liksom ansvar och omedelbara reak- tioner avkrvs dagens politiker, innan det r fˆr sent. I fokuse- rar man dremot i tidningstexterna pÂ en politisk frÂga vars konse- kvenser inte bara bˆrjar skˆnjas utan som redan har skˆrdat mÂnga oskyldiga offer. Det som anses vara ett ofˆrlÂtligt agerande r som det hvdas, inte enbart en historisk skuld, utan r nÂgot som ocksÂ har implikationer fˆr nutida politikers ideologiska rˆtter, pÂ vilka dagens politiska beslut vilar. I svart pÂ vitt konfronterar reportrarna politikerna med sina opinionsresultat och frÂgor. Politikerna dras pÂ detta stt in i de- batten och fˆr i texterna en dialog med journalisten. FrÂn att ha beskrivits som passiva institutionsfˆretrdare som sticker huvudet i sanden, fÂr de en aktiv, fˆrklarande och diskuterande roll i diskus- sionen, om n med journalisten som den pÂdrivande kraften. I konfronteras inga politiker pÂ det direkta stt som sker i . I TV visas en pressad pÂ en presskonferens med utlndska reportrar men intervjuas inte annat n flyktigt i det forum som initierar och driver steriliseringsdebatten. I stllet fˆr att som i visa pÂ en dialog mellan journalist och politiker i , fˆrs dialogen mellan icke lngre existerande politikers utsagor ur protokoll och institutionella akter, och mellan den kommenterande och reflekterande journalisten. ƒven om samtida politik ocksÂ dis- kuteras sÂ utmanas inte politikerna till ett direkt och aktivt samtal utan anvnds fˆr att mer indirekt stˆdja den argumentation som drivs. Den typiske politikern i DN-debatten r drfˆr aktiv, illvillig och fˆrdomsfull pÂ 1920ñ50-talen men tystnar och intar pÂ 90-talet en passiv, svag och skuldmedveten roll, likt en brottsling som fˆr- gves fˆrsˆker dˆlja sitt brott. Politikern i steriliseringsdebatten blir fˆretrdare fˆr en verksamhet som har mycket pÂ sitt samvete och fÂr representera en stat som inte dragit sig fˆr att utnyttja sina sva- gaste medborgare. Politikern i svart pÂ vitt fÂr kraftig kritik fˆr att M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN inte ha velat se existerande samhllsproblem men ges ndÂ mˆjlighet att kommentera problemen, nÂgot som mˆjligen kan leda till slut- satsen att politiska och sociala fˆrndringar och fˆrbttringar trots allt r mˆjliga. I inbjuds inte lsaren att reagera pÂ det som kommit fram och endast nÂgra insndare i mnet fˆrekommer. îOpinionenî som retoriskt medel letar sig ocksÂ mera sllan in i texterna. I uppmanas lsarna att ringa in sina Âsikter vilka ocksÂ publiceras ett flertal gÂnger, liksom îsvenskarî eller îallmn- hetenî anvnds som ett av de viktigaste argumenterande inslagen i debatten. Sammanfattningsvis framstlls politikerna i debatt som handlingsfˆrlamade myndighetspersoner som inte vÂgar ta tag i brnnbara frÂgor men som, nr de blir tvingade till det, kan resonera kring viktiga frÂgor. I Dagens Nyheters debatt dominerar bilden av den skurkaktige politikern som hnsynslˆst utnyttjar sin makt gen- temot en svagare part. Politiken beskrivs i kvllstidningen som olo- gisk och verklighetsfrmmande, medan politiken i morgontidningen framstlls som kusligt logisk och berknande. Den sammantagna bilden av det politiska blir pÂ detta stt negativ. som poli- tikers passivitet pongteras, i olika avseenden och i bÂda debatterna, trder bilden av det handlingskraftiga och ordda massmediet fram som vÂgar lyfta pÂ locket, ˆppna debatten, och ta i det tidigare onmnbara. ˆvergÂr jag till att visa hur s.k. faktauppgifter i sjlva verket fˆr- ndras under debattens gÂng, beroende pÂ vem som sger vad i vil- ken genre. 60 000 tvångssteriliserade – fakta eller förskjutning? Ett viktigt underlag fˆr argumenten i steriliseringsdebatten handlar om antalet steriliserade och graden av tvÂng vad gller sterilise- ringslagens tillmpning. I de medietexter som snarare refererar innehÂllet i debatten n driver den framÂt nmns att 60 000 svenskar tvÂngssteriliserats, detta utan att varken antalet eller omstndigheterna ifrÂgastts: Att sextiotusen svenskar tvÂngssteriliserades av rasbiologiska skl bˆr utredas av en oberoende kommission. Det anser moderatledaren i ett brev till statsminister Och dom svenska tvÂngssteriliseringarna uppmrksammas just nu stort i utlndska medier... (Aktuellt .) Steriliseringar blir alltsÂ tvÂngssteriliseringar. I en jm- fˆrelse mellan olika texter kan man dock se en gradvis fˆrndring av sÂvl antalet som omstndigheterna kring steriliseringarna, liksom man ocksÂ kan finna ifrÂgasttanden av dessa îfaktaî som av mÂnga tas fˆr givna. PÂ DN:s lˆpsedel , lˆd texten; tvÂngssterilise- rade 10 000-tals, medan man pÂ framsidan i underrubri- ken kunde lsa; 60 000 steriliserades. Informationen i artiklarna byg- ger naturligtvis pÂ Zarembas fˆrsta artikel i vilken journalisten bl.a. anklagar socialdemokratin fˆr att ha tystat ner steriliseringarnas existens. I artikeln sgs inte uttryckligen att 60 000 tvÂngssterilise- rats, men andra omskrivningar som antyder detta faktum Âterfinns i flera versioner i texten. Zaremba talar om sextonÂrige /som/ skulle steriliseras mot sin vilja, vilket senare fˆljs av en (retorisk) frÂga; hur och pÂ vilka grunder ... och 60 000 andra svenskar be- rˆvats fortplantningsfˆrmÂgan. Vidare nmns forskning som visar pÂ statlig utsovring och att vlfrdspartierna visat en iver att rensa be- folkningen. TvÂngssteriliseringar nmns som begrepp men inte ut- tryckligen i relation till statens handlingar ven om Zaremba refere- rar till politiska protokoll som visar pÂ en vilja att bruka mer tvÂng vad gllde lagens tillmpning, och att forskning visat att lagens fri- villighet var helt illusorisk. I Zarembas andra artikel talas det vidare om sanering och att politiker ansÂg att man genom steriliseringar kunde avskaffa hela slkter. I den senare delen av artikeln skriver Zaremba: ƒven om lÂngtifrÂn alla steriliserade tubbats till operationsbordet (bland de 60 000 finns en del rent medicinska fall samt en stor grupp íutslpade mˆdrarí) behÂller folkhemmet sin dystra andraplats i efter Nazi- i antalet kirurgiskt utsovrade ímindervrdigaí medborgare. Brasklappen hindrar inte att det totala intrycket, mot bakgrund av de tvÂ artiklarna och deras olika omformuleringar av îtvÂngî, i sam- spel med lˆpsedel och framsida, ger intrycket av att 60 000 faktiskt steriliserats mot sin vilja. Att man ven i andra artiklar i upp- fattat detta pÂ samma stt bevisas av den faktaruta som Âterfinns pÂ inrikessidan, dr det stÂr; Totalt tvÂngssteriliserades cirka 60 000 personer i . Den eventuella oskerhet som Zaremba ville framfˆra r nu i sin rekontextualisering, i ett annat samman- M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN hang, ett definitivt faktum. Detta blir ocksÂ till en presupposition i den fortsatta diskussionen i olika medier och genrer. Det fˆrekommer ocksÂ kritik mot detta faktum som bl.a. fram- fˆrs i AB och i senare artiklar i : ...det r svÂrt att sga hur mÂnga av dessa som ˆvertalades eller utsattes fˆr indirekt tvÂng, eftersom de flesta steriliserade sjlva undertecknat sin ansˆkan (AB ). Nr kritiserar DN fˆr att ha framfˆrt felaktiga faktaupp- gifter ilsknar Zaremba till och fˆrsvarar sig med att han aldrig sagt att 60 000 steriliserats med tvÂng. I TV4:s 1997-09- 03 tycks han dock vara mer sker, ven om han vljer att tillskriva informationen till nÂgon annan: Zaremba: ...det r ju historikerna som stÂr fˆr det alltsÂ, att man numera kan sga med stor skerhet att merparten av dessa mnniskor steriliserades under tvÂng. Zaremba som fÂr mottaga en hel del kritik fˆr sina artiklar kommer sedan tillbaka i debattens sista fˆr att Âterigen understryka sina inledande argument: Hur kunde en stat som trodde sig humanast i vrlden slÂ vrldsrekord i fysisk stympning av sina egna medborgare och sedan sÂ grundligt fˆrtrnga vad den gjort (DN ). FrÂn att ha omtalats som steriliseringar benmns nu handlingarna som fysisk stympning av samma skribent. En liknande stegring kan spÂras vad gller antalet steriliseringar i fˆrflyttningen mellan olika sammanhang. PÂ lˆpsedeln sades dessa vara î10 000-talsî, medan Zaremba nmner î60 000î och i andra ar- tiklar nmns siffran î62 000î. I nÂgra artiklar som refererat hur ut- lndska rapporter Âtergivit steriliseringsdebatten dyker begreppet massteriliseringar upp. Denna ospecificerade beskrivning av antalet ˆvergrepp anvnds ocksÂ av DN-journalisten dÂ hon i Âterger sina reflektioner ˆver de uppgifter som kommit genom DN:s fˆrsyn: Den socialdemokratiska ambivalensen gentemot avvikande har alltid funnits, men att man kunde gÂ till sÂdana ytterligheter som massterili- sering hade ingen anat. PÂ detta stt fˆrvandlas î10 000-talsî (tvÂngs)steriliserade till îmassteriliseringarî pÂ sina resor mellan olika medietexter, medan îsteriliseringarî snabbt transformeras till îtvÂngssteriliseringarî, som i sin mest tillspetsade form blir till îfysisk stympningî. Jag har visat, utifrÂn nÂgra illustrativa exempel, hur man kan fˆrmedla bilden av en part (person, myndighet eller representant fˆr en institution), i detta fall politiken, pÂ olika stt. Analysen av bil- den av det politiska i tvÂ olika mediedebatter visar att man genom ordval, positionering, referenser till andra texter, och genom att spela med innebˆrder mellan text och bild, kan kommunicera bud- skap som inte frilggs vid bara en ytlig betraktelse av texterna. I fall, dr den konfronterade politikern stÂr i cen- trum, kan man sga att man frÂn journalisternas sida, i sjlva rap- porterandet av flykting- och invandrarfrÂgan, ocksÂ arbe- tar fˆr att strka och legitimera sina egna roller som undersˆkande reportrar i jakt pÂ sanning och rttvisa. Reportern syns som aktiv utfrÂgare bÂde i text och bild. PÂ detta stt kan sgas in- direkt upprtthÂlla den traditionella och gngse bilden av journalis- ten som îden tredje statsmaktenî som r en viktig del av diskursen (det stt pÂ vilket vi talar om och fˆrstÂr) journalistiken och dess roll. ƒndÂ kan man sga att tidningen personligen misslyckades eftersom artikelserien fick mottaga en massiv kritik, vilket troligen orsakade sÂvl upplagefall som fˆrlorad status. I r det den osynlige politikern som stÂr i centrum och som omtalas i stllet fˆr att vidtalas. I detta fall kan man se sjlva osyn- liggˆrandet av politiken som ytterligare ett steg i att fˆrfrmliga po- litikerna sjlva och deras verksamhet frÂn medborgarna. Genom att ˆka distansen mellan politiker och s.k. vanligt folk lyckas DN pÂ det stora hela driva hem en argumentation som sedan fÂr praktiska poli- tiska konsekvenser. Man kan ocksÂ sga att man med detta fˆrstr- ker den negativa diskurs om politiken som Âterfinns i mÂnga sam- manhang, och som handlar om ett allmnt stigande politikerfˆrakt18 som ofta uppges bero pÂ fifflande politiker, ˆkade klyftor och ouppfyllda vallˆften. ƒven om politiken fÂr en annan roll i sterilise- ringsdebatten n i svart pÂ vitt tjnar den inte desto mindre som en vg fˆr journalistiken att legitimera sin egen roll som pÂdrivare och framdrivare av îsanningarî frÂn det fˆrflutna. Jag har ocksÂ visat hur enskilda texter inte kan lsas som isolera- de frÂn sitt sammanhang om man ska fˆrstÂ hur fˆrndringen frÂn M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN îsteriliseringarî till îtvÂngssteriliseringarî, frÂn î10 000-talsî till îmassteriliseringarî gÂtt till. I sjlva verket ingÂr alla artiklar, TV-in- slag och radioreportage i lÂnga kedjor av kommunikativa hndelser, s.k. intertextuella kedjor, dr budskap fˆrndras allt eftersom de rˆr sig genom olika medier och genrer. Precis som repliker i ett vardagligt samtal inte kan Âterges ord fˆr ord nr vi ska repetera vad nÂgon har sagt i ett tidigare mˆte, genomgÂr ocksÂ mediernas nyheter olika transformeringar pÂ sin vg frÂn lˆpsedel till kulturartikel, och frÂn artikel till radioinslag. Alla genrer har sina konventioner och mˆjligheter fˆr att uttrycka sig och att fˆrndringar uppstÂr r drfˆr helt naturligt. Att kom- munikationen r dynamisk och fˆrnderlig ligger i sjlva dess natur. Med detta konstaterande fˆljer ocksÂ att det som r îrena faktaî inte alltid r sÂ enkelt att faststlla. Fˆrvisso har man ofta en viss typ av information om vad som faktiskt hnt, men sjlva fˆrmedlandet av uppgiften krver att ett nytt sammanhang skapas vilket ocksÂ kom- mer att fˆrndra innehÂllet av det som sgs. SprÂkliga fˆrflyttningar innebr alltid att budskapen i viss mÂn ocksÂ fˆrvandlas och ˆppnar fˆr nya tolkningar av det sagda. Med dessa reflektioner i Âtanke kan man alltsÂ problematisera, om n absolut inte avfrda, journalistikens îobjektivaî rapportering i olika frÂgor. Nyhetsfˆrmedling handlar till syvende och sist om kommunikation mellan mnniskor, en kommunikation som r allt annat n oproblematisk. Tvrtom r den dynamisk och fˆrnderlig och innehÂller alltid en mer eller mindre medveten perspektivise- ring, oavsett klla, innehÂll och forum fˆr det sagda. Men vad ska man dÂ gˆra utifrÂn dessa resultat? Kan de egentligen leda till nÂgra konkreta fˆrndringar? Naturligtvis r mina analyser, av vilka jag bara redovisat ett urval, inte frmst framtagna fˆr att tjna som underlag fˆr nÂgra beslut. Inga textanalyser i vrlden kan ensamma sga allt om hur saker och ting r eller bˆr vara. Tvrtom bˆr de sttas i samband med annan forskning som handlar om jour- nalistik och medier som ocksÂ beaktar produktionsvillkor, organi- satoriska strukturer och annat. Dremot kan de stmma till eftertanke om att journalistiken, lik- som andra typer av kommunikation, inte enbart bˆr vila pÂ anta- ganden om att objektiva, neutrala och opartiska fakta r det enda som journalister (eller textproducenter ˆver huvud taget) sysslar med att fˆrmedla, oberoende av status eller seriositet hos massme- diet eller reportern. Att gˆra en skillnad mellan Âsiktsjournalistik (t.ex. pÂ ledarsidan) och nyhetsjournalistik (pÂ nyhetssidorna) r fˆrstÂs mˆjligt i teorin, men i praktiken r grnserna mellan îÂsik- terî och înyheterî inte sÂ enkla att upprtthÂlla. Vi r i sjlva verket mnniskor som interagerar med varandra i olika sammanhang, i ett komplext samspel med varandra, texten och omvrlden. Textproduktion och fˆrstÂelse och tolkning av texter handlar mycket lite om att îsnda utî och îta emotî ren îinforma- tionî. Vi laddar allt med mer eller mindre synliga innebˆrder och vrderingar sÂvl i muntlig som skriftlig kommunikation. Ju fˆrr vi; journalister, forskare, politiker och allmnhet tillsammans, inser detta, kan en verklig och fruktbar debatt om mediernas roll i det demokratiska samhllet komma igÂng. 1 Fˆr en utfˆrlig analys av debatten hnvisas till (1996, 1998). 2 Fˆr en fˆrdjupad analys av steriliseringsdebatten, se (1999). 3 Se t.ex. Postman (1985). 4 (1995). 5 Fˆr en ˆversikt ˆver mer generella resultat frÂn masskommunikationsforskningen, se t.ex. McQuail (1996). 6 (1992). 7 Begreppet pseudohndelse brukar tillskrivas Boorstin (1961). 8 (1997), (1997). 9 (1997), (1999) m fl. 10Fˆr en introduktion till denna teoretiska ansats, se (1998a). 11Diskursbegreppet anvnds olika inom olika discipliner. Fˆr ˆversikter ˆver dess anvndning inom olika omrÂden, se t.ex. Mills (1997), Jaworski & (1999). 12Goodwin & Duranti (1992). 13Linell (1998a). 14Linell (1998b), se ven Fairclough (1992). (1998), Berkowitz (1997), Fairclough (1992), (1992), van Dijk (1991) m.fl. 16Citat ur texterna Âterges som indragen text. 17Sekula (1989). 18Om îpolitikerfˆraktî som realitet faktiskt existerar, och om det i sÂ fall beror pÂ mediernas rapportering, politikernas fˆrehavanden eller mnniskors fˆrvntningar problematiseras av Mˆller (1998). M EDIEDEBATTER SOM SAMTAL I OFFENTLIGHETEN & , P. (eds.) (1998) Approaches to Media Discourse. Berkowitz, D. (red.) (1997) Social Meanings of News: A Text-Reader. Thousand Oaks; CA: Boorstin, D. (1961/85) The Image: A Guide To Pseudo-Events In . (1999) Sˆlve & Co. : Fˆrlag & , E. (1992) Media Events: The Live Broadcasting of History. Fairclough, N. (1992) Discourse and Social Change. & Duranti, A. (1992) îRethinking context: an introductionî. I: Duranti, A. & , C. ), Rethinking Context. Language As An Interactive Phenomenon. : , s. & , L. (1997) Massmedier: en bok om press, radio och TV. (1992) The Politics of Pictures: The Creation of the Public In the of Popular Media. Jaworski, A. & , N. (1999) The Discourse Reader. (1996) îSvart pÂ vitt om och kampen om det diskursiva utrymmetî. Linkˆping: Tema Kommunikation (1998) îAtt lyfta pÂ locket till askî. I: Forstorp, P-A. & , P. ), Samtal pÂgÂr: dialogiska perspektiv pÂ svenska mediedebatter. : , s. (1999) îNr folkhemmet blev folkhemskt ñ en nranalys av steriliseringsdebatten i svenska massmedierî. Linkˆping: Tema Kommunikation (1998a) îInteraktionen i samtal ñ en teoretisk bakgrundî. I: Forstorp, P-A. & , P. ), Samtal pÂgÂr: Dialogiska perspektiv pÂ svenska mediedebatter. : , s. (1998b) îDiscourse across boundaries: on recontextua- lizations and the blending of voices in professional discourseî. Text, No. 18/98, s. & Hinerman S. (1997) îThe search for scandalî. I: , J. & Hinerman S. ), Media Scandals. : , s. McQuail, D. (1996) Theory: An Introduction. Mills, S. (1997) Discourse. Mˆller, T. (1998) îPolitikerfˆrakt eller mogen misstro?î ¿jour/nr 2, Svenska kommunfˆrbundet. Postman, (1985), Amusing Ourselves To Death: Public Discourse In the of Show Business. (1997) Med mina ord. Sekula, A. (1989), îThe body and the archiveî. I: Bolton, R., of Meaning. Critical Histories of Photography. : ., s. (1995) The Media and Modernity: A Social Theory of the Media. (1997) îScandal and social theoryî. I: , J. & Hinerman S. ), Media Scandals. : , s. van Dijk, T. (1991) îThe interdisciplinary study of news as discourseî. I: , K & Jankowski, N W (eds. : Routledge, s. Rörelser i olika rum En vlfungerande demokrati bygger bland annat pÂ fri Âsiktsbild- ning och ett offentligt samtal dr alla medborgare/medborgar- grupper har mˆjlighet att delta och bidra till att formulera hur sam- hllet bˆr se ut. I dagens svenska samhlle ger detta samtal rum i offentligheten, eller rttare sagt i en mngd olika stˆrre och mindre îrumî, eller deloffentligheter, till exempel partiers, rˆrelsers, organi- sationers och dominerande mediers offentligheter, vilka existerar parallellt. I denna artikel kommer jag att undersˆka samspelet mel- lan (delar av) den deloffentlighet som utgˆrs av kvinnorˆrelsen och den dominerande, massmediebaserade offentligheten. Innan jag gÂr in i kvinnofˆreningarnas vrld, kommer jag att kort resonera om nÂgra begrepp och teorifragment, med vars hjlp jag har byggt upp den tolkningskontext, det vill sga det srskilda filter eller par av glasˆgon genom vilka jag ser in i denna vrld. Om begreppet medborgarskap har Âtskilligt skrivits under de se- naste Âren och en genomgÂng av den litteraturen skulle krva sin egen artikel. Jag nˆjer mig hr med att presentera en definition som jag tycker r bÂde trffande och relevant fˆr den tolkningskontext som skisseras i det fˆljande. Medborgarskap innebr rtten att till fullo delta i samhllslivet med vrdighet och utan rdsla samt rtten att bidra till att formulera hur samhllet kan se ut i framtiden.1 Det handlar, med andra ord, om att definiera detta som vi vill bli en del av. Medborgarskap bˆr dock inte enbart uppfattas som en uppstt- ning av politiska, sociala, ekonomiska, fysiska och kulturella rttig- heter och skyldigheter, det omfattar ocksÂ sociala och kulturella vardagshandlingar som ger individerna en tillhˆrighetsknsla.2 VÂr R ÖRELSER I OLIKA RUM kulturella konsumtion (av till exempel tidningar och TV-program) och produktion (av analyser och visioner, eller av broschyrer och tidskrifter) kan i detta ljus anses utgˆra den kulturella dimensionen av medborgarskapet. Borgerlig offentlighet och oppositionella offentligheter Ett av de viktigaste samhlleliga rum dr mnniskor utˆvar sitt med- borgarskap r offentligheten. J¸rgen Habermas offentlighetsteori har introducerats i bokens fˆrsta kapitel och jag nˆjer mig drfˆr hr med att notera att teorin har kritiserats i flera avseenden.3 Trots all kritik vill mÂnga forskare, pÂ grund av teorins fˆrklaringsvrde och normativa styrka, inte avfrda den helt, utan fˆresprÂkar i stllet en del omformuleringar mnade att avhjlpa dess brister. En av dessa utvecklingar av offentlighetsteorin fˆresprÂkas av den politiska filosofen , som tar avstÂnd frÂn Habermas normativa antagande att uppkomsten av en mngd olika offentligheter utgˆr en avvikelse frÂn (snarare n ett steg mot) demokratin. Hon myntade begreppet subaltern counter-publics (som jag i fortsttningen kom- mer att kalla oppositionella offentligheter), som betecknar de arenor fˆr debatt och diskussion dr medlemmar i underordnade grupper fˆr ett samtal som formulerar deras identiteter, intressen och behov. Dessa oppositionella offentligheter r inte enklaver, ven om de ibland kan vara ofrivilligt isolerade: dess medlemmar r inte enbart upptagna av att bilda opinion och (om)skapa sina sociala identiteter inom det egna îrummetî, utan har en strvan att sprida sina tolk- ningar av verkligheten till allt bredare publiker.4 En sÂdan oppositionell offentlighet utgˆrs av kvinnorˆrelsen, vars medlemmar och grupper sammanlnkas inbˆrdes och med andra deloffentligheter genom bÂde former av interpersonell kom- munikation ansikte mot ansikte som mˆten och seminarier, och medierade kommunikationsformer. De senare bestÂr dels av egen- producerade medier som tidskrifter, broschyrer och videofilmer, dels av rˆrelsemedlemmars medverkan i medier producerade av andra, till exempel insndarbrev, och deltagande i samtalsprogram och intervjuer. îOppositionellî r ett relationellt begrepp, det vill sga, det stÂr fˆr en relation mellan den som opponerar och det man opponerar mot. Kvinnorˆrelsen, till exempel, opponerar mot allmnt hÂllna, dominerande uppfattningar om vad och hur en kvinna bˆr vara, samt vilken hennes îplatsî r i det privata sÂvl som i det offentliga, och mer generellt, mot alla former av ojmlikhet mellan kvinnor och mn. Jag vill dock akta mig fˆr att romantisera sociala rˆrelser och oppositionella offentligheter: en del av dessa (till exempel neokon- servativa och rasistiska rˆrelser) r antidemokratiska och reaktio- nra. Hur man skiljer mellan reaktionra och progressiva eller emancipatoriska rˆrelser r emellertid en oerhˆrt komplicerad frÂga, och det finns inget utrymme fˆr att avhandla detta i denna text.5 BÂde feministiskt inspirerad offentlighetsteori och medieforsk- ning har, nr det gller kvinnorˆrelsen, koncentrerat sig pÂ interna, oppositionella identiteter, men fokuserat betydligt mindre (och mindre explicit) rˆrelsers samspel med massmedier.6 Detta samspel framstÂr inte desto mindre som oerhˆrt viktigt nr man betnker att massmedierna utgˆr en av de huvudsakliga arenor dr oppositionella offentligheter skulle kunna kommunicera sina tolkningar av verkligheten till en mngd olika publiker. Genom att i denna artikel fokusera tre kvinnofˆreningars samspel med massme- dier tar jag ett steg i riktning mot att fylla det ovan nmnda gapet. Men vilka r de andra deloffentligheterna? I en av sina omfor- muleringar gˆr offentlighetsteorin en analytisk distinktion mellan Âtminstone tre typer av dessa: