sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Avslutningsvis kan vi dock konstatera att de svenska med- borgarna i hög grad är aktiva i det civila samhället och vi utgår tills vidare ifrån att detta har avsevärd positiv betydelse. 1För en fördjupad diskussion se också , 1999; 1995. 2För en översikt av denna, se , 1988; för en komparativ analys av med- borgarskap och föreningsengagemang, se Janoski, 1998. 3Länderna var, förutom , , , , , , , , och . 4Datainsamlingen har genomförts i form av personliga intervjuer inom ramen för de besöksomnibusundersökningar som genomförs av . Datainsamlingsperioden pågick mellan . Svars- frekvensen var . 5Urval och datainsamlingen för denna åldersgrupp har gjorts enligt samma principer som för standardurvalet Men svarsfrekvensen är betydligt lägre varför resultat för denna åldersgrupp redovisas med stor försiktighet. 6Datainsamling för Eurovol-undersökningen genomfördes . 7Frivilliga insatser inom och offentlig sektor inkluderades också. 8Enligt Häll (1997) hade dock av befolkningen deltagit aktivt i föreningslivet. Viss oklarhet råder när det gäller hur de begreppsligt olika ansatserna aktivt deltagande och vårt frivilligt arbete förhåller sig till varandra, men de torde i stor utsträckning mäta samma sak. 9Detta framgår av resultaten från Eurovol-undersökningen. 10Styrelseuppdrag och administration mättes i en kategori i undersökningen 1992. I 1998-års undersökning mättes styrelseuppdrag och administration separat. av de frivilligt aktiva hade haft styrelseuppdrag i den föreningstyp som de ägnade mest tid åt och hade utfört administrativa uppgifter i motsvarande föreningstyp. Det fanns ett tydligt könsmönster: män hade oftare styrelseuppdrag än kvinnor, som i sin tur i större omfattning utförde administrativa frivilliguppgifter än män. 11Respondenterna kunde uppge flera typer av insatser. Summan av andelarna blir sålunda ej 12Vi vill göra läsaren uppmärksam på att enskilda individer kan vara aktiva inom flera socialt inriktade organisationstyper varför den totala andelen som gjort frivilliga insatser inom socialt inriktade organisationer inte går att få fram genom att addera andelarna som gjort frivilligt arbete inom de 15 organisationes- typerna. 13Dessa två variabler visade sig , vid jämförelse, i mycket liten utsträckning påverka värdena på de samband som konstaterats i den första modellen. De två modellerna har därefter tillämpats för att analysera bestämningsfaktorer för informella stöd- insatser samt tillgång på informella nätverk. Dessa analyser redovisas i kommande avsnitt. 14Vi kan inte utifrån de data vi har uttala oss om riktningen. Man har emellertid i en longitudinell undersökning av den amerikanska befolkningen kunnat visa att ett ökat frivilligengagemang verkar leda till ökade informella insatser, medan däremot inte ökade informella insatser tycks leda till något utökat frivilligengagemang (1997). 15Författaren försöker klargöra vilken anhöriggrupp som avses med följande formu- lering: Det finns personer som har ett särskilt stort ansvar eftersom de ser till någon som är sjuk, handikappad eller gammal. Denna formulering leder möjligen till att en lite mindre andel säger sig utföra anhörigstöd. Amnå, E. (1995) Det mångtydiga mellanrummet. I Amnå, E. (red), Medmänsklighet att hyra? Åtta forskare om ideell verksamhet. & , I. (1995) Det frivillige arbejde. (1993) Äldre i och . Resultat från en Eurobarometer. : Ädelutvärderingen 93:4, Blennberger, E. (1993) Begrepp och modeller. Britten , P. (1970) The Swedes: How They Live and Work. Bulmer, M. och Rees, A.M. (red) (1996) Citizenship Today. The Contemporary Relevance of . (1980) Le capital social. Actes de la recherche en sciences sociales, 6, nr 31, 2-3 (1996) Det civila samhället i socialstaten. Inkomst- källor, privata transfereringar, omsorgsvård. & , T. (1997) Partier och organisationer. (1994) Foundations of Social Theory. : The Belknap Press of Daatland, S. O. (red.) (1997) De sista årene. Eldreomsorgen i Skandinavia 1960-1995. Daatland, S. O. & Szebehely, M. (1997) Tjenestene og utviklingen i sammenheng. I Daatland S. O. (red.) De sista årene. Eldreomsorgen i Skandinavia – 1995.Oslo: NOVA (1998) 1997 National Survey of Voluntary Activity. (1986) Folkrörelserna i välfärdssamhället. Esping , G. (1990) The Three Worlds of Welfare Capitalism. Esping , G. & Korpi, W. (1987) From Poor Relief to Institutional Welfare States. I . m.fl. The Scandinavian Model: Welfare States and . Finch, J. (1993) The Concept of Caring: Feminist and Other Perspectives. I Twigg J. (red.) Informal Care in Europe. Finch, J. (1996) Family Repsonsibilities and Rights. I Bulmer M & Rees, A. (red.) The Contemporary Relevance of T. (1999) Frivilligsektorn och kulturpluralism – några reflexioner kring ett tema. Opublicerat paper, : & , O. (1994) Välfärdsförändringar 1968–1991. I , J. & , O. (red), Vardagens villkor. Gaskin, K. och , J. (1995) A New Civic Europe? & , L. (1998) Att utveckla anhörigstöd. Gundelach, P. & , L. (1997) Social reflexivity and new types of citizen involvement in . I , J. W. (red), Life. Social Participation, Involvement. Habermann, U. (1999) Motives for Volunteering: Habits of the Heart? Paper presenterat vid konferensen between Market and State, , Häll, L. (1997) Politiska resurser och aktiviteter. I Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv 1975-1995, Levnadsförhållanden, Rapport 91. Independent Sector (1993) Giving and Volunteering in the . Janoski, T. (1998) Citizenship and . (1993) Frivilliga insatser i – en befolkningsstudie. I SOU 1993:82, Frivilligt socialt arbete. (1997) För andra och för mig. Det frivilliga arbetets innebörder. skriftserie nr 8. (1998) Full sysselsättning! Frivilligt arbete och annat arbete i och några andra europeiska länder. I socialvetenskaplig tidskrift, 5, 2-3, 128-146 (1993) Frivillig verksamhet på fältet – en närstudie av sju organisationer. I SOU 1993:82, Frivilligt socialt arbete. , och , L. (1995) Frivilligt socialt arbete i – både mer och mindre. I Amnå, E. (red), Medmänsklighet att hyra? Åtta forskare om ideell verksamhet. (1991) Caring for the Next of . Lingsom, S. (1998) The Substitution Issue. Care Policies and Their Consequenses for Family Care. (1999) Integration. Paper presenterat vid konferensen between Market and State, , & , L. (1998) Svensk frivillighet i internationell belysning – en inledning. I Socialvetenskaplig tidskrift – temanummer om social frivillighet, 2-3, 106-127 , T. och Wijkström, F. (1997) The Nonprofit Sector in . Sector Series 11. Montin, S. (1998) Lokala demokratiexperiment – exempel och analyser. Skrift nr 9 från . , , , A. och , G. (1987) Medborgarnas makt. Parker, G. (1993) Informal Care of Older People in : The 1985 General . I Twigg J. (red.) Informal Care in Europe. York:: Unit, , , , J., Micheletti, M., , J. och , A. (1998) Demokrati och medborgarskap. Perlinski, M. (1990) Livet utanför fabriksgrunden och kontorsdörren. (red.) Industrisamhälle i omvandling. , R.D. (1993) Making Democracy Work. Rees, A. (1996) and the process of citizenship. I Bulmer, M. och Rees, A.M. (red), Citizenship Today. (1998) Social Capital in the Social . The Swedish Model and . Paper presenterat vid on Political Theory and Social Policy, , 8-10/5 1998 & Anheier, H. (1997) Defining the Nonprofit Sector. A Cross-national Analysis Series 4. (1997) Women and the transformation of the Norwegian voluntary sector. I , J. W., (red), Life. Social Participation, Involvement in Representative Democracies. & Öymyr, B. (1995) Frivillig organisering og demokrati. : Det Norske Samlaget (1997) Pensionärernas situation. I Välfärd och ojämlikhet i 20- årsperspektiv 1975-1995, Levnadsförhållanden, rapport 91, SOU 1987:33 Ju mer vi är tillsammans. Betänkande från 1986-års folkrörelseutredning SOU 1990:44 Demokrati och makt i . SOU 1993:82 Frivilligt socialt arbete. Kartläggning och kunskapsöversikt. SOU 1996:55 framtiden och mångfalden. (1986) Politiska resurser. Preliminära resultat från 1984-års mätning av Levnadsförhållanden (1992) I tid och otid. En undersökning om kvinnors och mäns tidsanvändning 1990/91. Levnadsförhållanden, Rapport 79 (1997). Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv 1975-1995. Levnadsförhållanden, Rapport 91 (1994) Care by families: An Overview of Trends. Caring for Frail Elderly People, Social Policy Studies No 14, . (1993) Socialt inriktade frivilligorganisationer – Några grundläggande karaktäristika. (1996) Frivillighet som ideologiskt slagträ och faktisk verksamhet. I Ojämlikhet från vaggan till graven – på väg in i 2/3- samhället. Szebehely, M. (1994) Ger minskad offentlig omsorg varmare relationer? I Socialvetenskaplig tidskrift, 1, 326-346 Szebehely, M. (1998) Hjälp i hemmet i nedskärningstid – och anhörigas insatser för gamla kvinnor och män. I Sandquist A.-M. (red.) Åt var och en efter behov. : Svenska kommun- förbundet (1999) Omsorgsarbetets olika former: nya klasskillnader och gamla könsmönster i äldreomsorgen. I Sociologisk forskning, 1, 7- 32 (1994) Det mångkulturella samhället och erkännandets politik Tid för omsorg (1983) Slutrapport från projektet omsorgen i samhället. & , C. (1994) Capitalist and Labour Markets. I Smelser N. & (red.). Handbook of Economic Sociology. Trägårdh, L. (1995) Svenskhet och civilitet: om dygd, kärlek och oberoende i svensk politisk kultur. I Trägårdh L. (red.) Civilt samhälle kontra offentlig sektor. Twigg, J. & Atkin, K. (1993) Factors Mediating the Relationship Between Carers and Service Provision. I Twigg J. (red.) Informal Care in Europe. (1988) Mapping the Third Sector. Voluntarism in a Changing Social Economy. Wijkström, F. (1998) Different Faces of . & Musick M, (1997) Who Cares? Toward an Integrated Theory of Volunteer Work. I , 62, 694- 713 (1989) Whose Keeper? Social Science and Moral Obligation. Wuthnow, R. (1990) Religion and the Voluntary Spirit in the . I Wuthnow R. & Hodgkinson V. (red.) and Filanthropy in . (1995) Before and Beyond the . , H. , C.J. (1997) Vårt land – den svenska socialstaten. 1997 National Survey of Voluntary Activity (The ). Technical Report (1998) Den goda medborgaren som föreningsmedlem och brukare Om politik på nya arenor Det pågår en omfattande debatt om vad som bör göras för att fler skall delta mer aktivt i politiken. Studier har visat att människor är intresserade av politik, talar om politik och deltar i demonstrationer för politik. Ändå avtar deltagandet i de institutioner som vår repre- sentativa demokrati grundas på, deltagandet i partiorganisationerna minskar, liksom aktiviteten i olika föreningar. Till och med val- deltagandet har visat på en viss minskning (1998; 1995). I denna uppsats vill jag därför diskutera oron för ett minskat medborgardeltagande utifrån två huvudfrågeställningar: 1)Varför skall vi som samhällsmedlemmar delta i politiken? 2)Vilken betydelse får föreningsmedlemskap och brukar- deltagande för människors politiska inflytande? Den första frågan skall jag behandla genom att presentera tre normativa modeller för medborgarnas relation till staten. Vi får då en normativ utgångspunkt för en diskussion av frågan varför med- borgarna bör engagera sig i politiken. Den andra frågan illustreras genom att som exempel ta lokala styrelser i skolan. I många kommuner har det skapats utrymme för ökat inflytande i skolan för föräldra- och elevrepresentanter via skolkonferenser och andra partssammansatta grupper. har detta införts med att man strävat efter en ökad förankring av de traditionella politiska organen via politiskt utsedda lokala DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE nämnder som bland annat styrt över skolan. Rollen som förälder eller elev på denna arena blir ett intressant alternativ för att påverka sin situation. För att ge ett underlag för problematisering ur ett demokrati- perspektiv av dessa arenor, fokuseras på deltagandet av föräldrar med utländsk bakgrund. Anledningen är att invandrare generellt är de som deltar minst i den offentliga politikens kanaler (1999) men att föräldraskapet kan vara ett generellt skäl för aktivitet och fungera som en förenande länk mellan människor, i synnerhet som de flesta barn i en skola bor inom samma geografiska område. Varför vi bör delta i politiken I västerländska demokratidiskussioner kan människors deltagande, om inte annat så åtminstone i de regelbundna valen av represen- tanter, ses som ett uttryck för samtycke med representanterna och den demokratiska organiseringen. Om alltfler uteblir från olika former av deltagande finns någon kommunikation mellan medborgarna och det politiska systemet. Giltigheten för en demokrati, där folkviljan skall vara bestämmande, kan därmed ifrågasättas. Speciellt problematiskt är det om en eller ett par grupper systematiskt inte deltar i den politiska processen. Demo- kratiseringsteorin diskuterar därför ofta politik utifrån situationer där vissa grupper utesluts ur den politiska beslutsprocessen genom de etablerade institutionerna. En medveten exkludering anses vara direkt demokratifientlig eftersom de exkluderade grupperna givetvis inte utvecklar någon lojalitet med regimen. Vad beträffar etniska minoriteter så menar många (t.ex. m.fl. 1990:29) att det finns en stor risk för upptrappning av våld och motsättningar om etnisk mobilisering inte leder till gehör och inkludering i den poli- tiska processen. För en etablerad demokrati som den svenska handlar det oftast om att systematiskt icke-deltagande har andra orsaker än formella institutionella hinder. För att klargöra orsakerna till oengagemanget måste man därför söka efter andra hinder som kanske blockerar för individerna själva och som kan avhjälpas med individrelaterade åt- gärder, såsom ökad information, medvetandehöjning eller utbild- ning. Andra åtgärder kan riktas mot strukturella hinder såsom socioekonomisk status. I senaste rapport (1998) konstaterades t.ex. att arbetslöshet skapar en minskad delaktighet överlag – arbetslösa utnyttjar generellt mindre än andra samhälls- medlemmar olika möjligheter till politisk påtryckning. En annan möjlig orsak till lågt deltagande är att institutioner och kanaler för deltagande helt enkelt inte fungerar som det är tänkt. Det skulle då kunna vara problem som även inkluderar de två tidiga- re nämnda exkluderingsorsakerna. Maktutövande kan ske på otyd- liga sätt. De maktutövande institutionerna kan upprätthålla en skev- het i värderingar genom informella normer, så att vissa intressen och vissa aktörer lättare får gehör för sina synpunkter (Stubbergaard 1996). Nedan kommer denna diskussion att utvecklas i samband med en granskning av normers universalitet. I normativa modeller som diskuterar medborgarnas relation till staten anges skilda synsätt på när vi är goda medborgare, i det föl- jande skall tre sådana modeller presenteras. Enligt den liberala medborgarskapsmodellen skall människan ha möjlighet att fatta autonoma val efter eget intresse och individens frihet är därmed något som ständigt måste bevakas och skyddas. Framför allt måste den statsmakt, som är nödvändig för att upp- rätthålla lag och ordning, hållas inom bestämda gränser. Statsmakten begränsas genom att fri- och rättigheter för samhällsmedlemmarna garanteras i rättsligt bindande normer. Grundtanken är att den auto- noma moraliska individen är den som gör överenskommelser, till- sammans med andra fria individer med utvecklad privatmoral, som befrämjar deras gemensamma intressen och som även kan befrämja andra grupper i samhället. Att det går att ingå avtal som alla in- blandade parter kan lita på är en förutsättning för att civilrättsliga överenskommelser skall ingås (Seligman 1992, 1995). Tilltron till denna ömsesidighet anses sedan gynna demokratin. De rättigheter som garanteras individen är generella, de skall äga samma giltighet för alla medborgare och alla samhällsmedlemmar skall be- handlas som jämlika. Det politiska deltagandet sker genom att människor utnyttjar de institutioner som skapats för detta deltagande, såsom val, parti- organisationer, annat föreningsliv, media (det offentliga samtalet) samt kandidaturer och innehav av representativa uppdrag. Att människor organiserar sig och agerar gemensamt ger tyngd bakom deras krav. Ju starkare organisationerna är resursmässigt (både antal medlemmar, ekonomiska resurser och administrativ organisering), DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE desto större chans att de skall få igenom sina krav. Föreningar och partier aggregerar på så sätt krav som förmedlas vidare till de lag- stiftande församlingarna. Den republikanska medborgarskapsmodellen bygger på en idé- tradition från . Här framhävs medborgarens skyldigheter gentemot det allmänna. Politisk aktivitet betraktas därmed som en medborgerlig dygd. Det privata bör underordnas det offentliga och gemensamma. Enligt var medborgaren fullständig med- borgare enbart om han (som det då handlade om) var med och styrde som han styrdes. Denna medborgarskapsmodell har senare utvecklats med civila rättigheter med juridisk innebörd (Pocock 1995). En renässans har skett för denna medborgarskaps- syn under senare decennier1 (1995; Mouffe 1997; Seligman 1992; v Gunsteren 1994). Det är en önskan om ett utökat politiskt deltagande och en aktivering av en social gemenskap som driver idén om ett förnyat republikanskt medborgarskap. Man vänder sig mot bristen på solidaritet och tolerans som anses ha utvecklats genom att särintressen har fått ökat inflytande och att privata önskemål fram- ställs som om de vore allmängiltiga (Seligman 1992). Åberopandet av individens rättigheter får inte ske på bekostnad av viljan att full- göra skyldigheterna som medborgare. Förespråkarna för en republi- kansk medborgarskapssyn vill att samhällsmedlemmarna skall upp- leva en tillhörighet med den administrativa och politiska organise- ringen så att både de politiska rättigheterna utnyttjas och så att med- borgarna fullgör sina skyldigheter gentemot det gemensamma. Den tredje medborgarskapsmodellen, den kommunitära, betraktas inte alltid som skild från den republikanska (Habermas 1995). An- ledningen till att man inte skiljer dem åt är att båda modellerna före- språkar samhällsmedlemmarnas starkare identifiering med en gemenskap och att de enskilda individerna i samhället bör se ett politiskt deltagande som en skyldighet gentemot det gemensamma. De enskilda önskemålen och intressena bör därför i båda modellerna underordnas det gemensamma. Skillnaden mellan dem ligger framför allt i synen på vad samhällsmedlemmarna skall uppleva gemenskap och tillhörighet med. Den republikanska modellen är patriotisk då staten eller den administrativa-politiska organiseringen ses som den samlande och identitetsgivande punkten. Denna patriotism behöver (enligt t.ex. Habermas 1995), inte vara knuten till en nation utan kan mycket väl appliceras på andra administrativa-politiska organ som t.ex. EU. Enligt den kommunitära modellen är däremot gemenskapen grundad på en kulturell-historisk gemenskap (1995). I denna gemenskap socialiseras individerna in och gemenskapen formar samhällsmedlemmarnas normer och föreställningar om vad som är rätt och riktigt. Avsaknad av en tillhörighet i en sådan gemenskap leder till bristande moral menar (1995), som ser moral- fostran som den sociala gemenskapens uppgift – en social moral leder till ett bättre samhälle där människorna ser sina skyldigheter gentemot varandra. En vanlig invändning mot både den republikanska och den liberala medborgarskapsmodellen gäller deras antagande om universalism. Den liberala modellen utgår till exempel ifrån idén om alla männi- skors lika värde och hävdar därför att alla har lika rättigheter och bör garanteras lika behandling inför lagen. Mot denna universalism hävdar bland andra (1995), att människor inte har lika för- utsättningar utan helt olika utgångspunkter i sina möten med de demokratiska institutionerna. Då kan man inte räkna med att människor kan vara med och utforma lagar och normer på lika vill- kor. Risken finns att många intressen och åsikter aldrig får komma till uttryck i regelverken och att därmed den lika behandlingen inför lagen missgynnar de grupper som ej varit representerade i ut- formandet. Om rättigheterna som alla garanteras är omöjliga att utnyttja för dem som inte har tillräckligt stora ekonomiska till- gångar, så är de flesta i samhället inte betjänta av att bli behandlade lika. Den andra invändningen som riktar mot universalism gäller den republikanska modellen. Här varnar hon för att sätta de gemensamma angelägenheterna i fokus och låta de gemensamma värdena och intressena alltid få överordnas privata intressen och sär- intressen. Faran för kvinnor och minoritetsgrupper är då att man osynliggör skillnader i intressen. Om det finns en gemensam vilja, hur formas den? Vilka är med i utformandet? Detta är exempel på DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE frågor som motsäger föreställningen om en gemensam norm och ett gemensamt intresse. är en av de forskare som föreslår lösningar där man från- går lika rättigheter i den politiska processen för underordnade grupper. Hon menar att så länge samhällsmedlemmarnas villkor är så olika, måste man aktivt gå in och stödja de underrepresenterades och de underordnades deltagande. Konkret handlar det om att institutionalisera ett deltagande i skilda sammanhang med särskild representation för underordnade grupper. är naturligtvis medveten om problemet med exempelvis vem som skall avgöra vilka som är underordnade. Vidare finns problemet med i hur många grupper, och efter vilka kriterier, man skall bryta ner en population för att tillgodose alla minoriteter. Kymlicka (1998) föreslår på liknande sätt en speciell representa- tion för etniska minoriteter för att uppnå ett mångkulturellt sam- hälle. I Kymlickas modell handlar det om att komplettera de univer- sella rättigheterna med särskilda rättigheter för minoriteter.2 På så sätt balanserar modellerna mellan frihet som individ och frihet genom grupptillhörighet. En för långt driven universalism riskerar att urholka rättigheterna för individer som avviker ifrån en generell norm. Stärker man ett kollektivt minoritetsintresse riskerar individen att bindas upp av sin grupp. En av huvudinvändningarna mot den kommunitära modellen som (1995) framför är där- för avsaknaden av universalism. Om dominerande intressen i gemenskaper grundade på gemensam kulturell tillhörighet skall utforma det gemensamma intresset finns risk för nationalistiska mobiliseringar och konflikter, menar han. Ett helt annat normativt förhållningssätt till universalism står Habermas för. I en universell metanorm om hur beslut skall fattas ingår att alla berörda skall ingå i en offentlig dialog där de bästa argumenten bör vara utslagsgivande för besluten. Dessa samtal äger rum i det civila samhället menar och (1995). Genom det öppna samtalet i det civila samhället finns det goda förutsätt- ningar för att lösa motsättningen mellan den allmängiltiga, individu- ella autonomin i den liberala modellen och den sociala tillhörighet som efterlyses i den kommunitära modellen. Det är medborgarskapet som definierar individen i relation till en bestämd stat, sedan kan denna vara en territoriellt eller kulturellt Medborgarskapets knytning till nation i de olika modellerna, har delvis behandlats tidigare. Formellt är dock med- borgarskapet alltid knutet till en bestämd stat. Staten i en demokrati, skall garantera upprätthållandet av de fri- och rättigheter som tillskrivs individerna genom medborgarskapet. I finns dessa bland annat nedskrivna i RF 2 kap. 1§ där det stadgas: Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad: yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet, religionsfrihet Dessa och de andra fri- och rättigheter som finns antagna i RF 2 kap. gäller för svenska samhällsmedlemmar och inte enbart för svenska medborgare. Varje enskild stat beslutar själv (inom vissa gränser) om reglerna för förvärvande av medborgarskap.3