sou · GNB375d4 · 2000-01-01 00:00:00 — Karteringen med sin klassning innehåller en mängd osäkerhetsmoment som manar till försik- tighet i användningen av resultatet. Avgränsningen mellan olika landskapstyper är en bedömn- ingsfråga. Inget landområde är likt det andra. Variationen kan vara mycket stor även inom en avgränsad grundtyp. Det är inte säkert att en grupperingsform som passar i ett område är lämplig i nästa även om de har klassats som samma grundtyp. Det bör särskilt observeras att indelningen i grundtyper utgår från kriteriet att varje grundtyp skall vara relativt homogen med avseende på förutsättningar för placering/gruppering av vindkraftsanläggningar. Det är således ingen allmängiltig indelning av i landskapstyper. Vi tar heller inte ställning till om vindkraftutbyggnad över huvudtaget är lämplig i ett delom- råde efter en samlad avvägning mellan alla markintressen. Utsagor beträffande landskapsan- passning med avseende på landskapsbilden kan således äga sin relevans enbart om vindkraft är acceptabel sett ur övriga markintressens perspektiv. Resultaten från denna studie skall främst betraktas som en hjälp för projektörer och planerare i sin planering. Vad som sägs i denna rapport skall betraktas som relativt allmänna bedömningar. Man skall ej bortse från möjligheten att genom att ta vissa medvetna grepp, som avviker från det allmänt gängse, kunna tillföra nya värden i landskapet genom lokalisering av vindkraftverk. Sådant måste bedömas i det enskilda fallet. De resultat och slutsatser som presenteras i denna rapport är ämnade för översiktlig planering. Utsagor för grovt karterade områden/regioner kan inte utan vidare antas gälla för alla platser i området, och en lista på karaktärselement för en region känns aldrig fullständig. Lokala varia- tioner förekommer, och uppfattningarna om vilka element som är karaktärselement av rele- vans för bedömningar i vindkraftsärenden kommer alltid att gå i sär. Dessa listor - se kap 4 - skall främst ses som baslistor för vidare och fördjupade diskussioner mellan berörda i respek- tive region. Denna analyskedja innehåller en mängd osäkerhetsmoment som manar till försiktighet i användningen av resultatet. Avgränsningen mellan olika landskapstyper är en bedömningsfrå- ga. Inget landskapsrum är likt det andra. Variationen kan vara mycket stor även inom en avgränsad landskapstyp. Det är inte säkert att en grupperingsform som passar i ett landskap- srum är lämplig i nästa. Vi tar heller inte ställning till om vindkraftutbyggnad över huvudtaget är lämplig i ett delom- råde efter en samlad avvägning mellan alla markintressen. Utsagor beträffande landskapsan- passning med avseende på landskapsbilden kan således äga sin relevans enbart om vindkraft är acceptabel sett ur övriga markintressens perspektiv. Resultaten från denna studie skall främst betraktas som en vägledning för projektörer och planerare om hur de i första hand lämpligen kan rikta in sin planering. Bilaga 1 till utredningen Fotostudier av befintliga anläggningar I denna bilaga redovisas exempel på anläggningar med olika grupperingsprincip, och kom- menteras effekter av vindkraftverkens inbördes placering och vindkraftverkens storlek. För var och en av de åtta grupperingsprinciperna illustreras med foton exempel på hur anläg- gningarna kan te sig i landskapet. För flera grupperingsprinciper redovisas flera exempel från verkligheten. Dessa illustrationer blir exempel på svenska landskapstypers förutsät- tningar att rymma vindkraftsanläggningar. Sammantaget visar fotoexemplen en del av den empiri som i kapitel 3, leder fram till studiens indelning i landskapsgrundtyper. Bilagan syftar således till att ge en bred gemensam kunskapsbas för projektet. Fotoanalyserna har initialt genomförts som en inledande problemanalyserande arbetsfas. Vi försöker genom bilderna illustrera landskapsupplevelse utifrån terminologi. Vi har i samband med fotograferingarna även gjort noteringar av spontana intryck. Vi har då inte känt oss begränsade till att bara kommentera landskapsbilden utan även ljud, buller eller andra spontana iakttagelser. För problemanalysens skull, för att inte inledningsvis begränsa kontex- ten, har vi tillåtit oss göra både allmänna och vida reflexioner kring våra observationer. Iakttagelserna som noterats måste betraktas som slumpmässiga och gör inte anspråk på att ge en fullständig, eller representativ beskrivning av platsen. Kommentarerna kring bilderna är av naturliga skäl subjektiva. Det gör dem inte mindre viktiga, men måste naturligtvis beaktas kri- tiskt av varje läsare. När antalet enstaka vindkraftverk i landskapet ökar kan den påverkade zonen bli större än vid samlokaliseringar. De flesta av de drygt 400 vindkraftverk vi har i landet är att betrakta som enstaka verk. Det betyder implicit att vi har relativt många lokaliseringsplatser och relativt stor land- skapsbildsmässigt påverkad areal per vind- kraftverk. Vid jämförelse med kan sägas att deras pionjärvindkraftverk som stod som enstaka verk nu till stor del har bytts ut mot grupper. Varigenom antal vind- kraftverk och effekt kunnat mångdubblas medan den landskapsbildspåverkade arealen har ökat i mindre omfattning. Här följer nu några svenska exempel på enstaka lokaliseringar i olika typer av landskap. Hänvisning görs till kap. 3 Grundtyper Två vindkraftverk på står på långt avstånd från varann sett från olika vinklar. En fråga är om man skulle kunna tillföra ytterligare 3-4 vindkraftverk emellan så att alla kan läsas ihop till endast en anläggning genom att skapa en tydlig linje där alla har samma avstånd. Landskapet är här helt öppet och plant (jfr. grundtyp 1 i nästa kapitel). Inga rikt- ningsgivande element finns som en utökning till en grupp skulle behöva anpassa sig till. Det ställer krav på att en grupp får en egen inre klar och tydlig struktur. Om de båda första vind- kraftverken hade samplanerats från början för en sådan tänkbar framtidsutveckling, skulle det nu vara lättare att skapa en linjegrupp. Landskapet här torde även tåla stora vindkraftverk. Bilderna nedan: De två enskilda verken står på för långt avstånd för att läsas samman till en grupp, sett från olika vinklar. Här är det relativt tätt med gårdar och skogsdungar. Landskapet klassas som grundtyp 4 - Jordbruksbygd, öppet plant landskap med vegetation och gårdar, . Ett stort antal enstaka vindkraftverk har kommit upp. På grund av gårdstätheten har det varit svårt att placera dem i regelbundna linjer. Vindkraftverken kan observeras på långt håll från E6 i nerförsbacken från mot . På det långa avståndet är de inte direkt dominerande i den storslagna vyn, men rörelserna gör att de lätt hittas i utblicken. Enstaka spridda vindkraftverk på , sett från E6 mot norr vid Väl nere på slätten syns vindkraftverken inte från E6 p.g.a. kustzonens skyddsplantering av tall. När man färdas på de mindre vägarna, längre från kusten, syns bitvis flera vindkraftverk sam- . Eftersom vindkraftverken på inte står i grupper, upplevs de som solitär- er. Man får ett intryck av att Laholmsslätten är mer eller mindre täckt av verk om än glest. Spontant kan man förmoda att de hade upplevts som färre om de hade varit samlade i tydligt fattbara grupper. Den relativt höga tätheten av gårdar gör det dock svårt att utveckla linjegrup- per. Vindkraftverken på nedan bildar ej grupp. Vindkraftverk på höjdsträckning öster om vid Hardeberga (Romeleåsen) - Riktat land- skap, grundtyp 6. Två enstaka vindkraftverk på Romeleåsens höjdrygg set från väg 108, Vindkraftverken är av olika modell, höjd och form. De står relativt lång ifrån varandra och upplevs som två solitärer. Kraftverken framträder tydligt på långt avstånd (flera kilometer) som siluett mot himlen på Romeleåsens höjdrygg. På detta långa avstånd känns de inte dominerande. På närmare håll, när man nalkas åsens fot, t ex utmed vägen framträder vind- kraftverken inte lika markant. därifrån finns ett krön mellan betraktaren och kraftverkens fot uppe på åsen, varför man inte ser tornens nedre del. Krönet bildas av att åsens tvärsnitt har rombisk form med en relativt vidsträckt platå. Övergången mot den brantare sluttningen bildar ett avskärmande siktkrön betraktat nerifrån. Kort inbördes avstånd mellan vindkraftverken skulle ha gjort att de hade lästs samman till en anläggning. I detta riktade landskap är det naturligast med en linje eller båge som följer höjdryggens tydliga riktning. från gömmer sig det östra vindkraftverket bakom åsens sluttning - bilden nedan. Ett ensamt vindkraftverk står på Utö i - grundtyp 9. Utö-vindkraftverk sett från havet. På nordvästra stranden avtecknar den sig mot öns skogiga bakgrund och himlen när man nalkas med båt. Skogshorisonten når högre än rotorns nedre svep. När man nalkas vind- kraftverket från land på ön, upptäcks inte vindkraftverket förrän man är på något hundratal meters avstånd. Här är full skogtäckning bortsett från en kustzon bred med mjuka klippor. Vindkraftverket står högst upp på en bergknalle i skogsbrynet. Transformatorhuset står väl dolt längre in i vegetationen. Vindkraftverket känns inte främ- mande och störande för naturupplevelsen. Därtill bidrar sannolikt en diskret markbehandling med det medvetna undanstoppandet av transformatorn och frånvaron av luftledningar. En utökning till fler verk bör kunna ske i en samlad grupp längs öns linje, och bör inte breda ut sig utanför ön. Skärgårdskraftverket sett inifrån öns skogsbryn. Vindkraftverket från söder i medljus Ljudet från vindkraftverket uppfattas bara , knappt förnimbart p.g.a. vågbruset mot klipporna. Ändå är vinden ej särskilt stark. Den växlar troligen mellan ca 5 och 8 sekund- meter denna fotodag. under besiktningstillfället mojnade vinden och rotorn stannade. Ett intryck är att ljudet upplevs som en naturlig del av verkets samspel med skärgårdens utpräglade väderförhållanden. Kommentarer om enstaka vindkraftverk Enstaka vindkraftverk som står utspritt upptar och påverkar visuellt mycket större arealer än vad samma antal vindkraftverk skulle ha gjort om de hade stått samlat i en gruppstation, och ändå ger de i stort sett samma energiproduktion. Många enstaka vindkraftverk av olika storlek och fabrikat i samma synfält kan ge olämpligt hög komplexitet åt landskapsrummet. Enstaka placeringar utan hänsyn till en möjlig framtida tillbyggnad med ytterligare vind- kraftverk kan låsa upp och blockera för ett effektivt utnyttjande av vinden som naturresurs. Med enstaka vindkraftverk menas här när verk står så långt ifrån andra att det inte läses sam- man med andra till en upplevd gruppstation, utan man tycker sig se en egen anläggning i varje vindkraftverk. Om ett område har utrymme för flera vindkraftverk bör generellt sett inte utbyggnad ske enligt formen enstaka vindkraftverk. I sådana fall bör en planering ske för flera vindkraftverk tillsammans som grupp oavsett om utbyggnaden sker långsamt med ett vindkraftverk i taget. I släpps numera inte fram bygglov för nya enstaka vindkraftverk, utan att exploatören kan uppvisa att fortsatt utbyggnad kan ske till en grupp. Par - 2 vindkraftverk tillsammans I den övre bilden uppnås hög helhet och låg komplexi- tet genom likadana vindkraftverk. I den nedre bilden är komplexiteten högre och helheten mindre, då verken är olika stora, och antalet turbinblad olika Två vindkraftverk i par kan betraktas som en anläggning om de är av samma typ och stor- lek, eftersom man då läser ihop de båda verken till en anläggning. Det ger högre hel- het och lägre komplexitet än om de hade varit olika, eftersom vi då hade haft att göra med två typer av formspråk som hade associerat till två olika anläggningsprojekt. Efter- strävansvärt är alltid att de båda kraftverken bildar ett harmoniskt par. Här redovisas exempel från i NV , från Kverrestad på , från N. Och S. på och från Rynge på övergång mot mer böljande land- skap. Två vindkraftverk står som ett par på slätten väster om (grundtyp 1). Betraktat från långt håll smälter de generellt sett väl in i landskapet med som rumsgräns i bakgrunden. När horisontlinjen bakom ett torn utgörs av en höjdrygg som sticker upp, så upplevs tornet välförankrat i rummet. En intressant, tidigare ej särskilt diskuterad observation av bildstudien som helhet är att väderstrecket och solens belysning ger tydliga skillnader i hur gruppen upplevs. Vindkraftverken framträder med rumslig förankring. Solbelysningen ger kontrast mot den mörkare åsen betraktat från . Frånvaro av andra orienterande element i bilden och motljuskontrast kan uppfattas oroande Från denna vinkel syns inga andra riktningsgivande element eller rumsgränser som skapar ori- entering. Bilden har också motljus. Det skapar kontrast. Turbinbladen kan på nära håll ge ett intryck av att svepa som en svart skugga över skyn, vilket instinktivt kan upplevas oroligt. Nästa bild är tagen . Storleksjämförelsen mellan vindkraftverk och kraftled- ning gör att verken ser stora ut. Bilden nedan: Kraftledningar bakom vindkraftverken. Bilden nedan: Snedljus, profil, transformatorstationer vid foten, i bakgrunde Snedljus framhäver tornets runda form. Runda formuttryck upplevs ofta positivt. åsen i bak- grunden bidrar till förankring. I den nära skalan ansluter vindkraftverken på lagom avstånd till motorvägen, 200-250 m väster om väg E4. Det verkar lagom nära utan att kännas påträn- gande, men ändå så nära att de står i ett visuellt samband med vägen som riktningsgivande ele- Alldeles intill går en kraftledning parallellt med vindkraftverkens linje och förstärker rik- tningen. Intill vindkraftverken står transformatorstationer, som rör till intrycket i närmiljön och stör de rena linjer som annars tornens möte med marken skulle ge. På vid Kverrestad står två vindkraftverk som en enhet mycket nära en gård. Detta ger intryck av funktionellt samband. Landskapet är öppet något böljande (grundtyp 2) med ten- denser att ett låglänt stråk blir riktningsgivande för det stora landskapsrummet. Gårdsanläggningen med vegetation blir riktningsgivare för pargruppen i den mer lokala skalan. Bilden nedan visar en pargrupp i det böljande landskapet. Kraftverken står nära stallbyggnaderna till en stor gård. (Det ena kraftverket var vid fototillfäl- let stillastående och därför inte riktat mot vinden) Vindkraftverken upplevs stå mycket nära svinstallarna. Står de för nära? Storleksjämförelsen blir tydlig. Hade verken varit högre, så hade de knappast kunnat stå så nära. Rynge I och II I ett lätt kulligt åkerlandskap mellan och (grundtyp 2) står denna pargrupp, strax norr om . Väg E65 löper förbi i riktning västnordväst-ostsydost. Norr om löper Romeleåsen i riktning nordväst-sydost. Kraftverkens inbördes avstånd gör att de helt klart upplevs som en grupp, inte som två enskil- da verk. Deras inbördes avstånd är ca 350 m. Verken har var sin transformator. Verken är försed- da med klumpiga, till synes onödigt höga, fundament samt fristående ställverk, vilket förfular intrycket i närskalan. Verkens form känns obalanserad. Tornet framstår som klent i förhållande till den volym det bär upp. Den vertikalt stående skivan på maskinhuset är placerad i vinkel mot vindriktningen, vilket känns aerodynamiskt fel. Vindkraftverken sett söderifrån på väg mot Rynge gård. Bilden nedan Ryngeverken sedda från E65, på väg österut från mot . Det norra verket till vänster i bilden står något högre än det södra Avståndet till skogsvegetationen i anslutning till Rynge gård är ca 500 m. Landskapets har här en böljande form. Från flera betraktelsepunkter upplevs gruppen inte stå i balans med omgivningen. Det beror sannolikt på att norra verket står på en kulle uppskattningsvis 3-4 meter högre än det sydliga, vilket ger perspektiviska effekter. På håll är totalintrycket i hög grad avhängigt varifrån man ser verken. Längs , körande från mot , bilden ovan, upplevs gruppen stå i linje med åsen. (Åsen syns dock ej i bilden). Bilden ovan är från andra hållet, E65 västerut. Pargruppen sedd från Ystadhållet från Ystadhållet upplevs gruppen snarare ligga vinkelrätt mot åsen än parallellt. Det förk- laras sannolikt med att det nordliga verket är högre beläget, och uppfattas ligga närmare betrak- taren än i verkligheten - se förklarande skisser (A. ) nedan. Visuell studie av perspektiviska effekter () Om två vindkraftverk betraktas från samma avstånd, men det ena är högre beläget, kan det högre tolkas som om det står närmare betraktaren än vad det verkligen gör. I detta fall bidrar fenomenet till att den som kommer från Malmöhållet uppfattar att det nordliga verket förskjuts något västerut, varvid de två verken tycks hamna i en linje nära nog parallellt med Romeleåsen. För den som kommer från Ystadhållet, däremot, upplevs det nordliga verket förskjutet österut varvid verken tycks hamna i en linje vinkelrätt mot åsen. Att tillföra ytterligare verk, vilka placerades så att de tillsammans med de befintliga skapade en linjeföring som ger en mer logisk koppling till åsen, skulle kunna bidra till ett förhöjt hel- hetsintryck. Det känns dock i detta fall lämpligare om linjen hade legat parallellt med åsen som är landskapsrummets långsträckta gräns. Linje ³3 vindkraftverk i rak placering En rak grupp, linje, bestående av 3 vindkraftverk eller mer ger ofta ett samlat intryck. Man har lätt att uppnå känslan av att det rör sig om en anläggning, inte flera olika vindkraftverk. Hur stor en sådan här grupp kan vara för att upplevas som en samlad enhet kan variera bl.a. beroende på storleken på vind- kraftverken. Det finns goda exempel på upp till 7 verk i (). Utomlands finns längre linjer. Begränsande för längden av linjer är land- skapets innehåll av bebyggelse som inte kan stå för nära ett vindkraftverk. Riktigt långa rader lokaliseras lättare efter landskapets organiska form som båge. Det är viktigt att vindkraftverken i en linje är enhetliga. Om de har olika storlek, så kan perspek- tiviska fenomen uppstå, som visas i exemplet . Söder om finns tre grupper med totalt 13 vindkraftverk. De står i helt räta rader på plan mark 3 + 3 + 7. Raderna löper i ungefär nordsydlig riktning, men är ej helt parallella. Gruppernas inbördes avstånd är . Landskapet är ett öppet jordbrukslandskap med gårdar och en hel del åkerkanter, busk- och trädrader (grundtyp 4). Med den strikt linjära placeringen på plan mark ligger även maskinhusen i linje i horisontalledet. Gruppernas sammanhang söder om och väster om . Fotopunkter är numrerade. Alla tre grupperna från SV (pkt 23, 24) De två sydliga grupperna sett från SO (ovan) och från kustvägen i väster(nedan) Den nordliga gruppen i svagt sluttande beteslandskap Denna grupp med tre vindkraftverk längst i norr i står väl förankrade i ett relativt småskaligt jordbrukslandskap, eftersom vindkraftverken följer stengärdsgårdar och fältkanter ner mot kustlinjen. Stora fördelar uppnås när man lyckas få en grupp av vindkraftverk att uppfattas som en enhet i stället för som en summa av flera vindkraftverk. Det är tydligt att det bl.a. är den geometriskt räta formen som skapar detta intryck. I den större skalan följer de två tre-grupperna parallellt med kusten och den gamla kustvägen kantad av bebyggelse. Avståndet mellan vägen och grupperna är 400 m och 600 m. från kusten står grupperna fint mot fjärrlandskapet, eftersom mellanbygder reser sig i horisonten, och bildar rumsgräns som i mycket översiktligt perspektiv ger landskapet den nordsydliga riktning som grupperna har fångat upp. Det är påtagligt hur man upplever de tretton verken som tre grupper (tre enheter) i stället för som tretton enskilda vindkraftverk. Detta gäller framför allt i när- och mellanskalan upp till ett par kilometers avstånd. På längre avstånd sett från öster () tenderar grup- perna smälta samman till en mer oformlig samling av verk. På så långt avstånd ger de däre- mot ej dominerande intryck. I sydvästra kanten av (grundtyp 12) finns en linje med tre vindkraftverk där ett av verken är och de två övriga 30 m. Tre vindkraftverk utanför . Olika höjd ger perspektiviska effekter Kraftverken läses samman med verksamhetsområdet i den västra delen av till en helhet. Komplexiteten är redan hög p.g.a. den mycket skiftande arkitekturen i denna stadsdel. Kraftverken ökar komplexiteten ytterligare, vilket kan upplevas rörigt, eftersom man förväntar sig att de tre verken är lika höga, så tror man att det högra står närmare och det mittersta något bakom, d.v.s. att de står i vinkel. De står de facto i linje. Sådana perspektiviska otyd- ligheter försämrar orienteringen och ger ett mindre harmoniskt intryck. Bilden nedan är tagen från en hög utsiktspunkt öster om (invid det västra - se tidigare. Härifrån sticker verkan upp svagt bakom den lummiga äldre stadskärnan dominerad av och Alhelgonakyrkan. Lummigheten ger staden hög helhet. Randbebyggelsen i förgrunden utan vegetation verkar ligga utanför staden och ger bilden hög komplexitet. Turbinbladen ökar komplexiteten. Lunds siluett från öster. Vindkraftverkens turbinblad sticker upp ur grönskan höger om . Fyra vindkraftverk står vid i backigt landskap (grundtyp 3). Tre är lokaliserade i grupp på linje. Det fjärde är lokaliserat för sig själv. Gruppen har en viss förankring mot täto rten i söder, men stör delvis den öppna vyn över havet. Rumsgränserna är otydliga i detta landskap som sluttar ner mot havet. Landskapet är helt öppet. Spelet mellan fastlandets öppenhet av jordbruksmark och havsytan är ger den signifikanta karaktären åt rummet. Övergången, stranden och sluttningen dit, är den tydligaste riktningsgi- varen. Tre vindkraftverk i rad. Turbinhusen ligger inte i helt i rät vertikallinje p.g.a. topografin. Landskapet är backigt. Vindkraftverket i mitten sticker upp från den räta linjen, eftersom deras höjd inte följer en rät linje utan en vertikalkurva. Det kan ge perspektiviska effekter på håll. Det solitära verket en bit därifrån stör, eftersom det inte följer linjen. Det verket har hamnat för nära gruppen av tre för att de skall upplevas som två skilda grupper, och för långt bort för att det skall bli en enda stor grupp. Slutsatsen är att det är viktigt att kompletterande grupper av vindkraftverk hålls tydligt åtskilda från tidigare befintliga grupperingar. Hur långt avstånd som behövs för att ge sådan tydlighet kan ej sägas generellt, utan måste studeras från fall till fall. Sydost om står en linje av tre vindkraftverk. Tre vertikala torn framför Pilkongtons horisontala taklinje, söder om Placeringen har i olika sammanhang förts fram som ett gott exempel på lokalisering i land- skapet. De positiva omdömena anses bero på gruppens samlokalisering med annan industriell verksamhet. De kan också bero på något i bildkompositionen som upplevs positivt. Det kan vara samspelet mellan rena horisontella linjer i kombination med vindkraftverkens ver- tikala som ger den positiva bilden. från E6 (bilden nedan) samspelar vindkraftverken med ett våtmarkslandskap bestående av nyanlagda dammar i förgrunden som övergår i naturligare fuktmarker längre bort. Det ger en känsla av modernt framtidslandskap där ekologiskt inriktad markanvändningteknologi tillåts dominera - rika biotoper med sitt växt och djurliv samt vindens krafter. Bilden nedan: Dammar, våtmarker och vindkraft ett ungt landskap med moderna landskap- skaraktärselement. Båge som följer tydlig organisk terrängformation Båge är en grupperingsprincip som framför allt passar utmed dominerande långa organiskt for- made mycket storskaliga landskapsstrukturer som strandlinjer, förkastningsbranter, fjällslut- tningar etc. Det krävs många vindkraftverk för att en organisk form, som en båge, tydligt skall syns som t.ex. i Kappel - se nedan. Med för få verk och/eller för stor böj på bågen kan serien av vindkraftverk upplevas som en fri oregel- bunden grupp, i bästa fall som en samman- hållen månghörning. Gruppen på utanför är exempel på en bestämd helt omslutande organ- isk form, oval. Gipsön är emellertid för liten och vindkraftverken är för få, gruppen blir för liten, för att någon organisk formation skall kunna uppfattas. På väster om står denna långa rad som följer den bågformade kustlinjen.