sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — 1.1 Regeringens uppdrag till kommissionen Regeringens uppdrag till kommissionen har varit att skapa största möjliga klarhet i vad som kan ha hänt i när det gäller egendom av judiskt ursprung som förts hit i samband med judeförföljelserna före och under . Kommissionsdirektiven finns i sin helhet som bilaga 1 och 2. Direktiven utgår från att egendom av judiskt ursprung fördes till vid tiden för och ålägger kommissionen att klarlägga om och i så fall hur olika svenska myndigheter, privatpersoner och företag medverkade i detta skeende. Till förtydligande av detta allmänt hållna uppdrag pekas tre ämnes- områden särskilt ut i direktiven. Ett av dessa områden är att belysa affärer med rövat guld. Belysningen skall enligt direktiven göras med utgångspunkt i vad , som tillsattes av , kom fram till och rapporterade om i december 1997.1 Eftersom regeringen sedermera begärde att denna del av uppdraget skulle redovisas med förtur presenterade kommissionen en interimrapport med titeln och (SOU 1998:96). Ett annat undersökningsfält rör privata tillgångar. gjordes vissa utredningar om s.k. herrelösa bankkonton och annan privat egendom som kunde antas ha tillhört judar. Frågan ställdes vad som hänt och vad som borde ske med sådana banktillgångar m.m. som inte efterfrågats till följd av att ägarna dödats i Förintelsen. Regeringens uppdrag till kommissionen har inneburit att kommissionen skall redovisa de tidigare utredningarna och göra de kompletterande undersökningar som behövs för att nå den eftersträvade klarheten. Efter kriget träffades internationella överenskommelser som bland annat innebar att tysk egendom i inventerades och likviderades. 1 guldaffärer med Nazityskland : rapport till av den särskilt tillsatta , 1997. Benämns i det fortsatta . kommissionens uppdrag har, som ett tredje moment, ingått att ta reda på om s.k. judisk egendom kom att omfattas av detta förfarande. Regeringen har i direktiven förklarat att kommissionen står fri att även behandla andra frågor än de ovan angivna, under förutsättning att detta kan bidra till att skapa den klarhet om egendom av judiskt ursprung som förut nämnts. Kommissionen har valt att göra några sådana utvidgningar. För det första har kommissionen funnit det lämpligt att i någon mån granska även föreningars och församlingars ageranden i för kommissionen relevanta avseenden. För det andra har kommissionen försökt utreda alla misstankar som framkommit om att tillgångar som rövats från judar i nazidominerade områden skulle ha förts till . Slutligen har kommissionen valt att översiktligt beskriva dels de historiska sam- manhangen dels de nutida förhållanden som ligger bakom kommis- sionens tillkomst och uppdrag. Regeringen har gett kommissionen två anvisningar för hur arbetet bör utföras. För det första har kommissionen uppmanats att ägna stor uppmärksamhet åt möjligheten att forska i privata arkiv. För det andra har kommissionen anmodats att beskriva och specificera aktuell egendom så noggrant som möjligt. efter detta avsnitt beskriver kommissionen olika nutida infallsvinklar och perspektiv på den del av historien som rapporten be- handlar. Avsikten är att ge en bild av de förhållanden som har aktualiserat såväl de frågor kommissionen har att behandla som en rad andra frågor om de ekonomiska sidorna av nazisternas brott. I kapitel 2 tecknas en bakgrund rörande det historiska tidssamman- hanget. Kommissionen har här eftersträvat att kortfattat och på sakliga grunder redogöra för olika delar av den politiska och ekonomiska verk- lighet som rådde när de händelser ägde rum som utredningen avser. Beskrivningen görs för att underlätta förståelsen av de följande kapitlen. Kommissionens verksamhet har till stor del bestått i granskning av primärt källmaterial. Eftersom frågeställningarna är nya och arkiv- materialet i första hand beskriver helt andra förlopp än dem som kommissionen har haft att klarlägga har det varit förenat med betydande svårigheter att få fram relevanta uppgifter. Därför har kommissionen ansett det angeläget att redogöra för hur arbetet har bedrivits. Detta sker i kapitel 3, där det klargörs vilka definitioner, avgränsningar, hypoteser, metoder och källor som kommissionen har använt sig av. I kapitel 4 t.o.m. 7 redovisas vad kommissionen har kommit fram till rörande olika sakfrågor. Kapitel 4 ägnas åt de herrelösa tillgångarna i banker, försäkringsbolag m.m. Kapitel 5 handlar om möjligheten att judisk egendom kommit till inom ramen för etablerade svensk- tyska affärsrelationer. Här återfinns också en starkt förkortad redo- görelse för affärer med s.k. naziguld, vilka behandlades i kommissionens interimrapport. I kapitel 6 redovisas vad kommissionen funnit vid sina efterforskningar av tillgångar som kommit till efter att de rövats från judar. Kapitel 7, slutligen, behandlar frågan om judisk egendom kan ha kommit att ingå i den svenska avvecklingen av tyska tillgångar efter kriget. 1.3Perspektiv på kommissionens uppdrag Det finns åtskilliga skildringar av historia. De historiska beskrivningarna och förklaringarna av Förintelsen är färre och frågan om dess ekonomiska dimension har länge varit ganska obe- arbetad. Det är denna senast nämnda fråga som kommissionen har haft att behandla. I det följande ges en redogörelse för olika nutida perspektiv på kommissionens uppdrag. Förintelsens största tragedi ligger i att miljoner människor förlorade sina liv. Men det finns också en materiell aspekt. Miljoner hem ödelades och tillgångar skingrades. Hundratusentals judar blev flyktingar i andra länder. I förordet till den av regeringen utgivna boken om Förintelsen i ...om detta må ni berätta...2 påpekas följande. Offren för det systematiska folkmordet var mellan fem och strax över sex miljoner judar och drygt en halv miljon zigenare. De övriga offren för nazismen var långt över hundratusen handikappade, utvecklingsstörda och asociala, tusentals homosexuella, tusentals Jehovas vittnen, flera miljoner polska civila och sovjetiska krigs- fångar. Alla perspektiv på historien om måste utgå från vet- skapen om det nazistiska våldets omfattning och konsekvenser. Inte bara för den judiska befolkningen utan även för många andra människor i . Detta är också en utgångspunkt för kommissionens arbete. 2 och . , ...om detta må ni berätta... : En bok om Förintelsen i 1933-1945, , 1998, s. 2. Föreliggande rapport behandlar ett historiskt ämne som har haft en förvånansvärt undanskymd plats i såväl svensk som inter- nationell forskning och politisk diskussion. Relationen mellan Nazi- ekonomi och Förintelsen har inte rönt något större akademiskt intresse. har emellertid frågorna om s.k. naziguld och om herrelösa respektive rövade tillgångar väckt intensiv politisk och medial uppmärksamhet världen över. Med slut blev arkiven tillgängliga i det forna . Därmed väcktes också ett nytt intresse för arkivbestånden i andra delar av världen som t.ex. handlingar i National Archives i från tiden för . avslöjades den misär i vilken många östeuropeiska judiska nazioffer befann sig. Denna befolkningsgrupp fick snart beteckningen Double victims eftersom den drabbats av materiella förluster och diskrimineringar under två regimer; en nazistisk och en kommunistisk. utsågs , vid tiden amerikansk ambassadör i EU, att vara president for property claims in central and eastern Europe. publicerade den första s.k. Eizenstatrapporten, vilken i huvudsak behandlar de allierades åtgärder för att återställa egendom som rövats av Nazityskland under andra världskriget.3 Schweiziskt agerande ges stort utrymme i rapporten. Den andra Eizenstatrapporten, som publicerades , berör i första hand de allierades förhandlingar efter kriget med andra neutrala länder än rörande guld och andra tillgångar.4 En annan faktor som bidrog till ämnets aktualitet är den Judiska världskongressens (, WJC) intensiva aktiviteter för att få fram uppgifter om rövade tillgångar och lyfta upp frågan på en hög politisk nivå. initierade den amerikanske senatorn och ordföranden i bankutskottet, , en hearing om de schweiziska bankernas agerande. senare tillsattes i den första nationella kommissionen för att identifiera alla s.k. herrelösa tillgångar i schweiziska banker som kunde hänföras till nazismens offer. Fler länder följde snart i samma spår, t.ex. , , , and Allied Efforts To Recover and Restore Gold and Stolen or Hidden by During World War II, 1997. Rapporten behandlar både centralbanksguld och guld som rövats från personer. Den bygger på dokument i National Archives, . and Allied Wartime and Postwar Relations and Negotiations With , , , and on Looted Gold and . Concerns About the Fate of the Wartime Ustasha Treasury, 1998. , , , , och Nederländerna.5 Det är i detta internationella sammanhang som den svenska kommissionens arbete bör betraktas. Nationella skillnader i den historiska erfarenheten ställer olika krav på dessa kommissioners frågeställningar och arbete. I länder som var ockuperade av tyskarna utreds i huvudsak frågor rörande konfiskation av judiska tillgångar. I de under kriget neutrala staterna är bank- och affärsförbindelserna med Nazityskland en huvudfråga, liksom vilken roll judiska tillgångar kan ha spelat i dessa förbindelser. För , och handlar det bl.a. om att granska de rikt- linjer som segrarmakterna drog upp efter kriget rörande fördelning av rövat guld. Trots olikheter i perspektiv och metod är sökandet efter historisk sanning en förenande länk i det internationella kommissions- arbetet. 1.3.2Förtränga, förneka och bekänna Det nya världsläge som uppstått efter har skapat intresse för att ställa historiska illgärningar till rätta. Det politiska engagemang som frågan väckt kan också förklaras i ett längre historiskt perspektiv. Först efter slut kan vi överblicka de politiska och samhälleliga effekterna av Förintelsen. I backspegeln skymtar ett krigshärjat som ville förtiga sin skuld till folkmordet på sex miljoner judar. En efter krigsslutet ville även de allierades segrarmakter förtränga de syner som mötte dem vid befrielsen av koncentrationslägren. av krig fanns också en önskan att gå vidare och dra ett streck över det förflutna. Stora delar av låg i ruiner och det primära blev då i många fall återuppbyggnaden. Den amerikanske författaren . Sachar hävdar att de flesta västländerna tappade intresset för att ställa de skyldiga inför rätta så snart den stora var avslutad.6 Även intresset för att 5Flera av dessa nationer har publicerat rapporter av intresse för kommissionen. I vissa fall har arbetet därefter avslutats. Bland rapporterna kan nämnas den norska Inndragning av jødisk eiendom i under den 2. verdenskrig (NOU 1997:22), det brittiska utrikesministeriets History Notes on Nazi Gold (nr , reviderad upplaga , och nr ), den kanadensiska : A report on handling of Foreign Gold During World War II samt Commission for Inquiry into Nazi Activities in , First Progress Report . 6Winston , som lovat att mördarna aldrig skulle få amnesti, talade 1947 om att sudda ut det förflutnas brott och hemskheter, och blicka framåt för vår hitta bevis mot de delar av näringslivet och finanskapitalet som medverkat till och skott sig på Hitlerväldet svalnade med tiden.7 Det fanns dock vetenskapsmän och författare som forskade och skrev om judeförföljelserna vid tiden för . Men i många fall dröjde det flera decennier innan deras alster fick någon större spridning. Nobelpristagaren numera berömda bok , en självbiografi om upplevelserna i , publicerades . Det dröjde emellertid innan boken fick någon större spridning. Ett undantag är som trycktes i stora upplagor i många länder . Publiciteten kring visar att det faktiskt fanns opinionsbildare och en allmänhet som intresserade sig för judeförföljelserna under . I det delade som växte fram fick det officiella minnet av Förintelsen en perifer ställning. I det kommunistiska vid- makthölls minnet av tyskarnas illgärningar, dock inte de som utfördes mot det judiska folket. Under kommunismen restes monument och minnesmärken över nazismens offer utan att det nämndes att judarna var en särskilt utsatt grupp. I historieskrivningen förvanskades minnet av judeutrotningen som ett led i den kommunistiska maktutövningen.8 Den förnekelse av Förintelsen som spritts i dagens kan delvis härledas till den historieförvrängning som grundlades i det kommunis- tiska . I västvärlden fanns inte motsvarande politiska ambition som i det kommunistiska . I stället lät man det officiella minnet blekna genom att inte tala om det som hänt. Det låg i de allierades intresse att tyskarna ägnade alla sina ansträngningar åt att bygga upp en stark ekonomi. I reducerades historieundervisningen i allmänhet och fick allt mindre utrymme i det offentliga samtalet. Vid några oundvikliga tillfällen togs dock frågan om skuld upp i den mediala debatten i , som års överenskommelse mellan om tyska skadeståndsbetalningar och under Eichmannrättegången i . På 1980- talet fick debatten stort utrymme även i akademiska kretsar under den tyska s.k. historikerstriden. egen räddnings skull. . Sachar, The Redemption of the Unwanted, 1983, s. 127. 8Se bl.a. , Antisemitism och antisionism – exemplet , 1969. Exempel på förvrängningar i statistiken rörande judiska nazioffer se s. 54. Den israeliske historikern hävdar att det var denna tystnad som skapade ett utrymme för mystifikation och revisionism kring Förintelsen. talar om två olika trender av revisionism som blir synliga i västvärlden, särskilt ; den neonazistiska riktning som i populistisk litteratur sprider judehat och förnekar Förintelsen samt den pseudovetenskapliga riktning som under mer raffinerade former förvanskar historieskrivningen.9 Möjligtvis kan ytterligare en trend nämnas, nämligen den som kännetecknas av den breda massans utbredda okunnighet om och likgiltighet inför historiens skuld. började även judiska tänkare och historiker framlägga nya perspektiv på Förintelsen. Religionsfilosofen talade om Förintelsen som något epokavgörande i historien. drev i sin studie The War against the Jews 1933-194510 tesen att Nazityskland bedrev två krig; ett militärt territoriellt erövrings- krig och ett utrotningskrig mot judarna. har många andra historiker, bl.a. Yehuda , anslutit sig till Dawidowiczs tes. Först har dessa perspektiv nått . Den internationella his- torieforskning som tog fart handlade mer om att förklara Förintelsen än om att dokumentera dess verkningar, bl.a. vad gällde förlust av egendom och tillgångar. Frågan var inte aktuell . fackarbeten som kartlagt det förlopp genom vilket judar berövades sina liv och tillgångar väckte känslor men skapade ingen debatt kring frågor om skadestånd och anspråk.11 Vilka historiska perspektiv kan då förklara detta förnyade intresse för Förintelsen? blev årtiondet som vände trenden av likgiltlighet och aningslöshet. En dryg generation efter Förintelsen lämnade många av de överlevande det aktiva livet, de åldrades och insåg att möjligheten att vittna var begränsad i tiden. Självbiografier författades och vittnesmål samlades in. Det uppkom ett behov av att medan tid ges dokumentera det som inträffat för eftervärlden. I arbetade en statlig kommission med att planera för hur minnet av Förintelsen kan hållas 9 Yehuda , The Holocaust in Historical Perspective, 1978, Företrädare för den senare riktningen anges bl.a. i , Förnekandet av Förintelsen, 1996, s. 26-30. Som ett exempel på revisionism kan nämnas , Vérité historique ou vérité politique?, 1980. 10Lucy Dawidowicz, The War against the Jews 1933-1945, 1975. 11Raul Hilberg, The Destruction of European Jews, 1961. Jfr även , Den banala ondskan, 1964. levande för framtiden.12 Arbetet fick gehör också på andra platser i världen. Frågan blev särskilt aktuell efter kommunismens sammanbrott och insikten om den utbredda oförmågan att lära av historien i många länder i . Förekomsten av nynazism, revisionism och spridningen av irrläror – och också ett nytt krig i – har understrukit den verkliga risken för en upprepning av historien. Även om det inte sades ut under så var det där som det västerländska samhällets sökande efter förklaringar till folkmordet på judarna tog sin början. Det som rubricerades som brott mot mänskligheten ansågs härröra från avsikt att utrota judar. Forskningen har bidragit till fördjupade insikter om vad Förintelsen innebar. Två huvudlinjer har dragits upp inom historievetenskapen. För det första finns den s.k. intentionalismen, som talar om den raka vägen till och utgår från att redan vid maktövertagandet hade för avsikt att mörda judarna. Enligt den andra linjen, den s.k. funktionalismen, var folkmordet en följd av Nazitysklands karaktär och struktur. Funktionalisterna talar om den krokiga vägen till och menar då att Förintelsen inte var planerad, utan blev resultatet av en serie tillfälliga åtgärder som det byråkratiska statsskicket medgav lokala makthavare att vidta mot judarna. Debattens springande punkt är frågan om vem som bär det moraliska ansvaret för de brott som begicks. Om – enligt intentionalismen – ensam anses ansvarig, så undgår bland andra de personer som verkställde avrättningar och lägerbyggen historiens dom. Om – enligt funktionalismen – själva samhällsstrukturen anses skyldig, så är också alla individer oskyldiga. Vetenskapsmän som inte kunde godta någon av dessa modeller försökte nyansera debatten och hävdade att folkmordet kom till stånd på grund av att fanatism kombinerades med den nazityska beslutsapparatens särskilda karaktär. Arkivforskning och vittnesmål från överlevande visar att en skrämmande stor andel av den tyska – och av den europiska – befolkningen var involverad i brotten. har det också skett en perspektivförskjutning när det gäller skuldfrågan. Vi vet nu att det var människor från olika samhällsskikt, politiker, byråkrater, teknokrater, järnvägsarbetare och andra kategorier, som gjorde Förintelsen möjlig. 12 Tillsattes av president 1978 och resulterade bl.a. i det prestigefyllda Holocaust Museum i 1993. En inte helt ovidkommade uppgift i sammanhanget är att spelade en viktigt roll för president initiativ. Se , Preserving Memory, 1995. och . Goldhagen presenterat forskning som klargör att mördarna inte nödvändigtvis var nazisympatisörer. Vanliga medborgare, som vi själva, dödade om de blev tillsagda att göra så. Dagens forskning ger ytterligare infallsvinklar på historien om Förintelsen. Ett ökande antal publikationer fokuserar på offren som, märkligt nog, har förbisetts i viktiga studier av Förintelsen. Den allvarliga och djupare fråga som fortfarande står obesvarad är frågan om hur Förintelsen kunde äga rum. Vad motiverade en stor andel av befolkning att delta i mördande, tortyr och plundring? Många forskare pekar ut antisemitismen som det primära motivet, men en sådan slutsats – som för övrigt är svår att underbygga – accepteras inte av alla förintelseforskare. Hur Förintelsen genomfördes har utretts. Frågan om hur folkmordet kunde ske kvarstår olöst. Först när man har etablerat och fördjupat forskningen kring förin- telsepolitikens omfattning och utförande har det blivit naturligt att bredda forskningen om den materiella aspekten på folkmordet. Ändå är det inte frågan om ekonomisk gottgörelse för stulna tillgångar som i första hand står i centrum för de överlevandes representanter. I stället handlar engagemanget hos företrädarna för WJC om rättvisa och moralisk uppgörelse. Även i det kommissionsarbete som tagit fart i en rad länder har frågan om moralisk upprättelse blivit ett allt tydligare ledmotiv. 1.3.3Vittnenas strid för minnet14 De människor som överlevt Förintelsen har, som nämnts, varit en tyst generation. De har ingått i vad som kallats för tystnadens kon- spiration. Ett möjligt undantag gäller de överlevande som bosatte sig i länder med stor judisk befolkning och som kunde söka sig till varandra och bryta tystnaden sinsemellan. Men även denna grupp ingick ofta en slags tystnadens konspiration i förhållande till andra som inte upplevt Förintelsen. Till anlände få judiska överlevande till en relativt liten församling. Författarinnan , som själv är överlevande, 13Christopher , Ordinary Men : Reserve Battalion 101 and in , 1992, , Hitler´s Willing Executioners : Ordinary Germans and the Holocaust, 1996. 14En strid för minnet är ord och syftar på förnekelsen av Förintelsen. menar att det passade oss bra. Vi orkade inte prata. All energi gick åt att skapa ett nytt liv.15 Efter befrielsen från koncentrations- och förintelselägren var det viktigaste för de överlevande att återfå hälsan. Få om ens några människor talade om ersättning för den materiella egendom som de bestulits på. I relation till vad dessa människor förlorat – inte minst familj och vänner, men också hälsa och värdighet – var den materiella förlusten oviktig. Många flyktingar levde också med skuldkänslor gent- emot dem som berövats livet. Detta skapade ytterligare motstånd mot att ställa krav på materiell ersättning. I de judiska församlingarnas arkivhandlingar i ges en bild av de hjälpbehov som prioriterades direkt efter kriget. För den mottagande parten var det viktigaste stödet sjukvård, tandvård och konvalescens. Många överlevande led av både tyfus och tbc. Från församlingarnas sida hjälpte man också till med att hitta bostäder och även arbete åt flyktingarna. Men framför allt bistod man i sökandet efter försvunna släktingar. Ändå togs frågan om kompensation upp redan strax efter krigsslutet. Då rörde det sig i första hand om medel för att rehabilitera de miljoner människor som levde med dålig hälsa och utan hem i . Enligt Parisöverenskommelsen 1945 fick i uppdrag att hjälpa de hemlösa flyktingarna. Under de följande decennierna erhöll ett antal överlevande judar i , som bevisligen hade lidit skada, ersättning från i form av s.k. Wiedergutmachung. Först påverkades de överlevande i av det uppvaknande och den aktivism som pågått i andra länder sedan ett tiotal år. De överlevande bildade organisationer och flera skrev och publicerade sina minnen från krigsåren. Uppvaknandet skedde av samma anledning som i andra länder. De överlevande hade nu nått en ålder där det gällde att ta vara på möjligheten att ännu kunna och orka berätta. De upplevde det som särskilt angeläget att fungera som en motvikt mot dem som förnekade eller sökte förringa Förintelsens omfattning. Fenomenet beskrivs av församlingsledaren : har...ett paradigm, ett handlingsmönster uppstått hos de överlevande, nämligen en frontlinje mot historieförfalskare och revisionister som förnekar Förintelsen. Genom en tvingande inre kallelse trotsar de överlevande sina trauman och går ut i skolor och berättar om vad de upplevt under Förintelsens tid.16 15Intervju med , Judiska minnesarkivet, . Citat från radiointervju i . 16Harry , Vår sista strid om minnet, Judisk Krönika nr 2 . Trots att samtliga nazioffer som kom till hade berövats sin egendom och sina tillgångar samt att frågan kommit upp på den politiska dagordningen, återspeglas frågeställningen om de materiella förlusterna endast i ringa omfattning i de dokument och vittnesmål som de överlevande lämnat till eftervärlden. I de två relativt stora dokumen- tationsprojekt som har pågått i under 1990-talet17 har motivet främst varit att lämna vittnesmål för att förhindra att historien upprepas, och i de överlevandes minnesbilder koncentrerar man sina berättelser på förlusten av den mänskliga omgivningen snarare än på de materiella förlusterna. 1.3.4Det svenska opinions- och forskningsläget har den gängse svenska synen på roll under blivit ifrågasatt. Medan en del forskare och andra opinionsbildare hävdar att det pågår en omprövning av agerande i förhållande till Nazityskland, menar andra att det fortfarande saknas en systematisk undersökning av det förflutna som gör det möjligt att över huvud taget tala om förändringar i den svenska historiesynen. Det bör understrykas att det alltjämt saknas en vetenskaplig under- sökning av hur hållning till Nazityskland och till jude- förföljelserna har uppmärksammats och bedömts av forskare och politiker och i media .