sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Ändringarna föranleds av nya roll som beslutande i första instans. Om vill att en utlänning som inte har tagits i för- var under ärendets gång skall tas i förvar, får styrelsen begära det hos den myndighet som handlägger ärendet (eller reg- ringen). 10 § Om utvisning har beslutats enligt denna lag men hinder som anges i 9 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2000:000) möter mot att beslutet verkställs eller om beslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas, skall den beslutande myndigheten förordna att verkställighet tills vidare inte får ske (inhibition). Utvisningsbeslutet och förordnandet om inhibition skall prövas på nytt av när det finns skäl till det. Så länge utvisnings- beslutet fortfarande gäller men inte har kunnat verkställas, skall Rikspolis- styrelsen före utgången av varje kalenderår efter det då beslutet meddela- des anmäla hos huruvida det finns skäl för prövning av beslutet. Ändringarna är en följd av den ändrade instansordningen. Inhibitions- frågan skall prövas av den beslutande myndigheten. Till följd av lagens konstruktion kan ett utvisningsbeslut fattas i full medvetenhet om att det inte går att verkställa, i vart fall inte inom överskådlig tid. I stället meddelas då inhibition. Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att regeringen får besluta om inhibition av ett utvisningsbeslut som har meddelat, när utvisningsbeslutet har överklagats till regeringen. Ett sådant inhibitionsbeslut avser i första hand tiden intill dess regeringen har hunnit fatta ett eget beslut i över- klagandeärendet. Bestämmelsen i andra stycket gäller omprövning. Omprövning skall ske när det finns skäl till det, t.ex. när nya omständigheter förs in i målet. Enligt bestämmelsen är det som skall ompröva beslutet, även när det är regeringen som har fattat det. Härigenom möjliggörs en prövning i två instanser även vid omprövningen. Vid överklagande av omprövningsbeslutet behöver regeringen inte hämta in yttrande från annat än då det kan övervägas att upphäva ett inhibitionsbeslut som grundar sig på verkställighetshinder. 11 § Den myndighet som beslutat om utvisning får besluta att utlänningen på vissa tider skall anmäla sig hos en polismyndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte skall verkställas på grund av inhibition. Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § första stycket 2, får sa mma myndighet också besluta att 19–22 §§ skall tillämpas på ut länningen. Första stycket tillämpas också, om ett beslut om avvisning eller utvis- ning enligt utlänningslagen (2000:000) inte kan verkställas och det före- ligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1§ första stycket 1 eller 2. Om ett beslut av överklagas till regeringen, skall yttrande inhämtas från som skall hålla förhandling i ärendet, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Vid förhandlingen tillämpas 6 och 7§§. I första stycket ges möjligheter att besluta om anmäl- ningsplikt och om möjlighet för att besluta om tvångsmedel mot utlänningen i de fall då grunden för utvisningen är misstanke om terrorism enligt lagen. De tvångsmedel som avses är husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning samt därutöver hemlig teleavlyssning eller teleöver- vakning samt granskning av postförsändelser m.m. Åtgärderna får endast tillgripas om det är av betydelse för att utröna om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon tilhör eller verkar för planlägger eller förbereder någon gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften och som innefattar brott för vilket lindrigare straff än fängelse inte är föreskrivet. För att skall kunna använda tvångsmedlen hemlig teleavlyssning och de liknande, krävs tillstånd även av . I dessa fall avses med beslut endast möjlighet för att gå till tingsrätten för att få detta tillstånd. Ett alternativ vore att i stället fick anmäla behovet av tvångsmedel till regeringen, som då fick besluta om tvångsmedel på samma sätt som . Detta skulle emellertid komma i konflikt med regeringens roll som överinstans, och någon möjlighet till överprövning av beslutet skulle inte finnas. Inte heller vore det lämpligt att lägga tvångsmedelsbeslutet direkt hos en domstol. Andra stycket avser situationer där beslut om avvisning eller utvis- ning har meddelats enligt utlänningslagen, men det ändå beträffande utlänningen föreligger sådana omständigheter som avses i lagen om särskild utlänningskontroll. En sådan situation kan antas bli ovanlig. Även i dessa fall bör ges möjlighet till en överprövning av ett beslut om tvångsmedel. En förhandling skall kunna hållas, och med hänsyn till Högsta domstolens roll i övrigt som remissinstans till regeringen bör förhandlingen hållas i denna domstol. Om det finns särskilda skäl till det kan förhandling underlåtas. Särskilda skäl kan vara exempelvis att åtgärden inte är mera ingripande än anmälningsplikt och det är uppen- bart att en förhandling saknar betydelse. 12 § Ett beslut enligt 11 § om anmälningsplikt eller tillämpning av 19– 22 §§ gäller i längst räknat för beslutet om avlägsnande. I paragrafen har orden av regeringen tagits bort för att även beslut som fattats av skall omfattas av bestämmelsen. För tydlighetens skull har också lagts till en närmare bestämning av vilka beslut som omfattas av bestämmelsen. 13 § Om inhibition inte har förordnats, skall ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske. skall svara för verkställigheten. Den beslutande myndigheten får dock förordna att en annan myndighet skall ombesörja verkställigheten. För verkställig- het av ett beslut om utvisning skall myndigheten meddela sådana anvis- ningar som avses i 6 kap. 15 § andra stycket utlänningslagen (2000:000). Om den verkställande myndigheten finner att verkställigheten inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, skall myndigheten under- rätta om detta. Första stycket innebär en anpassning till tvåinstansordningen. Andra stycket innebär att underrättelse om att verkställighet inte kan ske skall riktas till . Verket har i denna situation att ta ställning till om inhibition skall meddelas. Verkets beslut kan sedan på vanligt sätt överklagas till regeringen. 18 § Bestämmelserna i 19–22 §§ tillämpas i fråga om en utlänning i den mån eller regeringen eller domstolen har bestämt det enligt denna lag. Bestämmelsen har endast kompletterats med hänsyn till nya roll som beslutsinstans. 24 § Till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppehåller sig i fastän han enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt denna lag inte har haft rätt att återvända hit. Detta gäller dock inte om utlänningen har flytt hit för att undgå förföljelse som avses i 5 kap. 2 § utlänningslagen (2000:000). I ringa fall skall åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är påkallat från allmän synpunkt. Ändringen avser endast hänvisningen till lagrum i utlänningslagen. 25 § Medan handläggningen av ett utvisningsärende enligt denna lag på- går, får åtal inte utan reg eringens medgivande väckas mot utlänningen in- nan ärendet avgjorts. Det åtalsförbud som gällt enligt tidigare regler medan ett ärende enligt lagen handlagts av regeringen skall fortsättningsvis gälla även medan handläggning av ett sådant ärende pågår hos . 27 § I ärende angående utvisning eller anmälningsplikt enligt denna lag samt i ärende hos ellerregeringen angående beslut enligt 11 § skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Ändringen föranleds endast av den nya rollen för i ärenden enligt lagen. Offentligt biträde skall kunna förordnas även i ärenden hos verket. 28 § Beslut av en förvaltningsmyndighet i frågor om offentligt biträde överklagas till Utlänningsdomstolen. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till Utlänningsöverdom- stolen. Ändringen föranleds av att funktion som överkla- gandeinstans i utlänningsärenden övergår till utlänningsdomstolarna. Bestämmelserna om överklagande av en förvaltningsmyndighets be- slut om offentligt biträde bör vara desamma i ärenden enligt utlän- ningslagen som enligt denna lag. Sådana beslut får därför enligt båda lagarna överklagas till utlänningsdomstolen och till Utlänningsöver- domstolen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till Utlännings- överdomstolen.