sou · GNB3132d1 · 2000-01-01 00:00:00 — ut- talar sig och dementerar att det skulle vara frågan om en ny taktik. Men i inslaget framställs det som taktik och strategi. I studion ana- lyserar en politisk reporter det som antas vara socialdemokraternas taktiska drag. Liknande inslag finns i andra TV-program och i pressen. Ju mer valdagen närmar sig desto tydligare beskrivs politiken som taktik och strategi. Det talas om hur de sista rösterna skall dras in och politikernas budskap beskrivs i termer av den välbekanta valram- san. Den analys som journalisterna gör har naturligtvis sin grund i politikens sätt att fungera. Att politiken fungerar så som den gör i valrörelsens slutskede är kanske inte heller något att förvånas över. Ett problem blir det emellertid om politiken i allt större utsträck- ning får karaktär av, och beskrivs som, taktik och strategi. Politiken befinner sig här i ett dilemma. De villkor som styr en valrörelse in- bjuder till ett strategiskt handlande. Detta handlande hotar förtroendet för politiken och det ger näring åt en journalistik präglad av misstro och ibland cynism. I denna situation blir det svå- rare att nå fram med ett ärligt menat budskap. Politikerna blir de där som försöker manipulera allmänheten och medborgarna blir de som politikerna försöker lura. Det är emellertid inget som talar för att bilden av politiken som en strategisk kamp om väljare var vanligare i valrörelsen än ti- digare. I analysen av pressmaterialet räknade vi antalet artiklar där politiken på ett mer uttryckligt sätt beskrevs som en sådan strate- gisk kamp. Siffrorna överensstämmer nästan helt med siff- rorna för de två andra valrörelserna. Andelen artiklar där politiken beskrivs som en strate- gisk kamp om väljare 1998 42 av 322 () 1979 53 av 373 (14,) 1960 8 av 51 (15,) Att politiken får karaktär av en strategisk kamp om väljarna är och har varit ett viktigt inslag i den medialiserade valrörelsen. Denna as- pekt av valrörelsen kan inte på något sätt förklara det minskade valdeltagandet. Men detta är i vilket fall som helst en viktig grund till den misstro (och cynism) som kommer till uttryck under en val- rörelse. Denna politikens inriktning bidrar knappast till att minska avståndet mellan politiker och medborgare. Kan vi i den medialiserade valrörelsens karaktär finna rimliga förkla- ringar till det minskade valdeltagandet i det svenska riksdagsvalet ? I valrörelsen var olika negativa bilder av politiken fram- trädande. Olika uttryck för misstro mot politiken var regelbundet återkommande i medierna. De så kallade politiska skandalerna satte relativt stark prägel på valrörelsen i medierna. Politiken fick till en del karaktär av ett ordkrig som knappast gjorde det lättare för väl- jarna att ta ställning. Medborgarna iscensattes regelbundet i rollen som de missnöjda. Men med undantag av skandalerna var sådana bilder av politiken ungefär lika framträdande 1979 som 1998. NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS var valdeltagandet i ett historiskt och internationellt perspektiv mycket högt (). Kan vi därigenom avfärda hypotesen att valrörelsen bidrog till att förstärka en misstro mot politiken som också minskade människors motivation att delta i valen? Nej, vi är inte säkra på det. För det första kan vi konstatera att valrörelsen knappast bi- drog till att öka medborgarnas tilltro till politiken. Det var snarare så att de negativa bilderna av politiken fick ytterligare stöd. Politiken iscensattes delvis som ett utpräglat ordkrig. När medborgarna kom till tals i nyheterna, själva eller företrädda genom journalisternas formuleringar, var det ofta i rollen som missnöjda eller utsatta för politikernas strategier. Medborgarna ställdes mot politikerna. Uttalade motbilder förekom sällan. Naturligtvis fanns undantag. Det gällde framför allt den regionaltidning vi studerat där medbor- gare även förekom i roller som politiskt intresserade och aktiva.15 Det är knappast rimligt att förvänta sig att ett minskat valdelta- gande skall vara ett resultat av plötsliga förändringar i valrörelsernas karaktär. Det är mer rimligt att tänka sig ett minskat valdeltagande som en effekt av såväl långsiktiga trender som mer specifika händel- ser. I detta perspektiv är kanske det viktigaste resultatet av denna studie att valrörelsen ytterligare fördjupade snarare än motver- kade de tendenser som vi beskrivit. För det andra är det väsentligt att förstå den politiska debatten i sitt sammanhang. Den mest markanta skillnaden mellan valrörelsen och de två andra som vi studerat är att regeringsalternativen, de sakpolitiska och ideologiska skiljelinjerna var avsevärt mycket mer otydliga och mindre framträdande 1998. 1979 präglades den poli- tiska debatten av tydliga ideologiska skiljelinjer, sakpolitiska strids- frågor och en kamp om regeringsmakten mellan socialdemokratin och det borgerliga blocket. 1998 var ordkrigen, den ofta uttalade misstron mot politiken, de återkommande skandalerna, en del i en valrörelse som saknade både tydliga regeringsalternativ och tydligt framträdande politiska skiljelinjer. För många medborgare som redan innan valrörelsen var osäkra riskerade debatten att bli käbbel och inget annat. De sätt på vilka politiken flyttat in mer och mer i TV, och anpassats till TV-mediets sätt att fungera, har bidra- git till att förstärka politikens karaktär av ordkrig, mer eller mindre underhållande uppträdanden och skådespel. En viktig skillnad mellan de tre valrörelserna vi studerat är att de stora händelserna 1998, som fick stort utrymme i medierna under valrörelsens slutskede, handlade om annat än sakpolitiska och ideo- logiska skillnader. Det handlade om städhjälp och hennes uttalanden i TV. Det handlade om uttalande om hemarbe- tande småbarnsföräldrar i en partiledarutfrågning. Det handlade om Loket som programledare och om den stora bataljen i TV mellan och . Det handlade om vem som lyckades bäst i TV. 1998 hade politiken flyttat in i TV på ett helt annat sätt än i de tidi- gare valrörelserna. TV-programmen kunde vara mer eller mindre underhållande men i jämförelse med valrörelsen erbjöd de knappast väljarna lika tydliga alternativ att ta ställning till. Detta kan mycket väl ha bidragit till att många väljare upplevde det som att det inte gjorde någon större skillnad vilka de röstade på. I denna uppsats har vi argumenterat för att politikens medialise- ring också bidrar till politikens sekularisering. Politiken, valrörelsen och själva valet, avheligas när valrörelsen blir en del av samma kom- munikationssystem som såpoperor, pratprogram och underhåll- ningsprogram av allehanda slag. Valrörelsen blir en del av ett flyktigt flöde av budskap, bildkollage, skådespel och tillfälliga upplevelser. Med sekulariseringen följer att valrörelsen och valet successivt ten- derar att förlora sin ceremoniella och rituella karaktär; sin karaktär av särskilt viktig och från vardagen avvikande händelse (högtid) som samlar befolkningen på ett självklart sätt. Tillsammans med norm- förändringar i samhället, en minskad tilltro till auktoriteter, kan detta bidra till att det blir mindre självklart att gå och rösta (jfr och uppsats i denna bok). Den valrörelse vi som publik kan ta del av i medierna är natur- ligtvis ett resultat av såväl politikernas som medieproducenternas och journalisternas agerande i en specifik historisk situation. Det faktum att vi lagt tyngdpunkten på mediernas och journalistikens sätt att fungera skall inte tolkas som att vi menar att politikerna bara är marionetter i ett spel de inte har något ansvar för, tvärtom. En viktig aspekt av politikens medialisering är just politikernas anpass- ning till, och sätt att utnyttja, massmedierna. Detta kommer bl.a. till uttryck i partiernas allt mer professionaliserade kampanjstrategier. Politikernas dilemma är dock, enligt vår uppfattning, att det som för de enskilda aktörerna framstår som kortsiktigt rationellt, att t.ex. satsa hårt på kampanjer och massmediala uppträdanden, på lång sikt bidrar till att underminera medborgarnas förtroende för politiken. Det på kort sikt rationella ger på lång sikt icke önskvärda effekter. Detta har vi kallat för den medialiserade politikens paradox (och 1999). Vi har i denna uppsats diskuterat tänkbara förklaringar till ett minskat valdeltagande. Men låt oss inte glömma att vi också kan ställa frågan på ett annat sätt: Vad kommer det sig att vi i och haft ett så högt valdelta- gande (kring ). Inglehart (1999) är en av dem NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS som argumenterat för att det senmoderna samhället präglas av en minskad tilltro till och respekt för auktoriteter (bl.a. politiker) men ett fortsatt stöd för demokratin. Ett uttryck för detta är, menar , att de politiska partierna förlorat sitt grepp över medbor- garna, att det är självklart att gå och rösta och att män- niskor kanaliserar sitt politiska engagemang i andra former än ge- nom partier och etablerade politiska institutioner. Forskningen talar också för att det funnits en ganska utbredd misstro riktad mot par- tierna och de politiska institutionerna i och i andra länder (1999, och 1999). Utifrån detta förefaller det rimligt att ställa sig frågan: Hur kommer det sig att valdeltagandet trots detta varit så högt i ? Det faktum att valdeltagandet minskade relativt kraftigt i valet innebär inte heller att valdeltagandet nödvändigtvis skall be- traktas som lågt. I ett internationellt perspektiv är valdeltagandet i knappast lågt utan snarare högt. av de röst- berättigade medborgarna valde trots allt att gå och rösta. Hur många andra enskilda händelser eller samhällsinstitutioner kan räkna med sådan uppslutning från medborgarna? Inte ens de allra mest populä- ra TV-programmen, biofilmerna, festivalerna eller vilka attraktioner som helst kan komma i närheten av en sådan uppslut- ning. Ett valdeltagande på kan mycket väl tolkas som ett tecken på att det demokratiska politiska systemet i har för- hållandevis hög legitimitet. Men detta innebär nu inte att det saknas problem. Politikernas och de politiska partiernas legitimitet är ifrågasatt. Medborgarnas relation till politiken präglas delvis av misstro och avskildhet. Politi- kerna blir de där uppe som inte gör det de borde, som säger en sak och gör något annat, som agerar strategiskt för att vinna väljare. Politiken blir ett skådespel. Vi har i detta kapitel försökt visa att politikens medialisering är förknippad med ett flertal strukturella förhållanden som förstärker dessa relationer mellan medborgare och det politiska systemets företrädare. Medborgarnas relationer till po- litiken är delvis ett uttryck för hur de politiska samtalen, den poli- tiska kommunikationen, fungerar. Olika kommunikationsformer erbjuder deltagarna olika roller. Det är en särskild utmaning att utveckla de former för politiska samtal som kan bidrar till att motverka de tendenser som vi pekat på. Politiker och med- borgare har här ett gemensamt ansvar. 1Angående begreppet medialisering se (1990). 2Se t.ex. (1999) och skrifterna nr 1 och 24 från . 3Detta görs inom ramen för diskursanalysens teoretiska och metodologiska perspektiv, se t.ex. van Dijk 1988, Fairclough 1995, Fairclough och Wodak 1997. Texterna analyseras dels med avseende på det van Dijk kallar semantiska macro- strukturer, dvs. den övergripande handlingen. Denna kommer vanligen till uttryck i rubriker och ingresser, men också i den berättelse utifrån vilken texten är organiserad. Texterna analyseras också med avseende på mer specifika ordval, formuleringar, bilder etc. och de implicita föreställningar om politiken som dessa uttrycker. En viktig sak är också att studera de roller och identiteter som repro- duceras genom de sätt på vilka politiska samtal, intervjuer och debatter iscensätts i medierna. Här är det viktigt att studera både journalistikens och politikens makt över, och anpassning till, de medialiserade politiska samtalens strukturer. 4För de kvantitativa analyserna utgår vi från ett strukturerat kodschema. Detta kodschema innefattar analyser av rubriker på tidningarnas förstasidor, rubriker inne i tidningen samt artikeltexterna. Vi urskiljer här det som är den huvudsakliga handlingen samt starka inslag i texterna. Samma kodschema används vid analyserna av tv-nyheterna. Kodschemat innehåller en mängd variabler om t.ex. politiken som ståndpunkt i sakfrågor, opinionsundersökning, personporträtt, allmän- heten kommer till tals som opinion, politiker eller politiken misstros etc. En rubrik eller artikel kan få värdet starkt inslag i texten på flera variabler, t.ex. kan en artikel om en partiledare i en politisk tv-debatt fokusera på såväl politikerns framträdande, där kan finnas inslag av misstro som sakpolitiken återges. 5I en debattartikel i () kritiserade professorn i stats- vetenskap både socialdemokratin och för att de inte gav tydliga besked i regeringsfrågan och i frågan om ett eventuellt framtida samarbete. När partierna undviker att ge väljarna tydliga alternativ att ta ställning till, för att sedan göra uppgörelser inom slutna rum, ökar detta enligt misstroendet mot poli- tikerna. 6Det finns naturligtvis tolkningsproblem då man skall avgöra om en text handlar om sakfrågor eller inte. Vi menar dock att vi varit tillräckligt konsekventa i våra bedömningar för att det skall vara meningsfullt att jämföra . Däremot bör man vara försiktig med att jämföra siffror från olika studier. 7Definitionen av valrörelsens stora händelser bygger på en samlad bedömning av hela det material vi studerat dvs. både TV-nyheter, morgon- och tabloidpress. 8Just denna beskrivning är hämtad från en mer utförlig analys av denna duell i och (1999). 9Men likafullt hade många valprogram relativt höga tittarsiffror. Och vi skall inte glömma att televisionen också har en potential att skapa engagemang och inlevelse som knappast några andra medier har (1999). 10Det finns skillnader mellan tidningarna. En tidning som SVD väljer t.ex. inte oväntat att göra sakpolitiska analyser utifrån TV-programmen i större utsträckning än kvällstidningarna. Analysen som följer här inkluderar även artiklar som inte ingår i tabell 3 (vilken enbart baseras på artiklar som publicerades före valet), se metodavsnittet ovan. NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS 11Bakom dessa kvantifieringar kan dock finnas betydande skillnader som bara blir tydliga vid mer kvalitativa textanalyser. 12Observera att vi med detta inte har sagt något om hur objektiv, saklig, allsidig etc. journalistiken i realiteten är. Detta är en empirisk fråga som vi i denna studie inte gör några anspråk på att besvara. 13Även den vetenskapliga genren tillämpar sådana språkliga strategier men det är inte ämnet för denna uppsats. 14Detta avsnitt bygger delvis på och (1999). 15Det är viktigt att komma ihåg att det är en begränsad del av valrörelsen i me- dierna som vi undersökt i denna studie. Bilden skulle sannolikt ha blivit delvis annorlunda om vi i stället lagt större vikt vid de lokala och regionala medierna. Altheide, P. & Snow, R.P. (1991) Media Worlds in the Post- journalism Era. (1998) i JMG Granskaren, nr 3 -98, (1990) Medialisering, medielogik, mediekrati, Nordicom- Information Baudrillard, J. (1983) In the Shadow of the Silent Majorities, : & , T. (1979) Kunskapssociologi. Hur individen uppfattar och formar sin sociala verklighet. & , F. (1998) I valet och kvalet. En studie av första- gångsväljares osäkerhet vid valet . Boorstin, D.J. (1987) The Image. A guide to Pseudo-Events in . Brandorf, M., , P. och , N. (1996) Svenska valfrågor: partiernas valdebatt 1902–1994, Statsvetenskaplig tidskrift, 99:1–36 , U & Bucht, C. (1997) (red.) Castells, M. (1998) Nätverkssamhällets framväxt. (1988) Theoretical Sociology. : Harcourt Brace Jovanovich & , S. (1992) The Spot. The of Political Adverising on Television. Dannert, L. (1979) Partiledardebatterna i radio och TV inför valen 1964–1976 i Historielärarnas förenings årsskrift , och , E. (1996) Media events. (1998) Det journalistiske mistaket i Sociologisk Forsk- ning. 35: 123–142 (1998) När verkligheten inte duger som den är. En studie av TV-journalistikens praktik. Nordicom 20: 3–20 NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS & , G. (1999) Den medialiserade politikens paradox, (paper till den 14:e nordiska konferensen i , 14- ) (1999) "TV-tittarna och demokratin", Politikens mediali- sering. , M. och Nohrstedt, S-A. (1996) Journalistikens etiska problem. (1990) Svenska valkampanjer 1866–1988. (1996) Käbblar politikerna? Om skryt, attacker och bortförklaringar i partiernas valbudskap, i , B. & , B. ), Vetenskapen om politik. till professor emeritus . Fairclough, N. (1995) Media Discourse. Fairclough, N. & Wodak, R. (1997) Critical Discourse Analysis, i T.A. van Dijk (red. ), Discourse as Social Interaction. Fiske, J. (1992) Popularity and the Politics of Information, i , P. & Sparks, C. (red). Journalism and Popular Culture. & , S. (1995) Väljarnas val. Habermas, J. (1984) Borgerlig offentlighet, : (1999) Down and Down We Go: Political Trust in , i , P. (red.) Global Support for Democratic Government. & , O. (1998) Opinionsmätningarna och demokratin. (1996) Skurkar, kapplöpningar och sensationer. Om marknadsstyrd journalistik och politisk populism, i , U. m.fl. (red.) Medierna i samhället. & Nord, L. (1998) Popularitet och populism, i , S. & , L. (red.) : , rapport 20 Inglehart, R. (1999) Postmodernization Erodes Respect for Authority, but Increases Support for Democracy i , P. (red.) Global Support for Democratic Govern- ment. Isotalus, P. (1998) Election Debate is . The Reports of Programs in Finnish newspapers, Nordicom-Information, 20: 49–56 (1989) 30-second Politics. Political Advertising in the Eighties. Westport: Praeger Publishers (1998) Bråka inte. OM vår tids demokratisyn. & Hinerman, S. (1997) Media Scandals. Mediebarometern (1998) : radio, Publik och programforskning & Listhaug, O. (1999) Political Performance and Institutional Trust i , P. (red.) Global Support for Democratic Government. (1998) Politikerförakt eller mogen misstro? Misstron mot politiker och politiska institutioner. : och Kommentus Förlag (ed.) (1999) Critical Citizens. Global Support for Demo- cratic Government. (1999) Iscensatt interaktion. Strukturer och strategier i politiska mediasamtal. : (kommande) & Resjö, A. (1998) Taktik och politik – en studie av fyra svenska valkampanjer, , . , O. (1994) Yrkeskår, profession, samhällsklass, . Postman, N. (1986) Underhållning till döds, Prisma, . (1996) Representing Reality. Discourse, Rhetoric, and Social Construction, , . & , P (1996) (red), Politics, Media and Modern Democracy. Praeger Publishers, Westport. (1995) The Media and Modernity, , . van Dijk, T.A. (1988) News as Discourse Hillsdale, NJ.