sou · GNB3106 · 2000-01-01 00:00:00 — En utgångspunkt bör självfallet vara att säljaren rättar sig efter domstolens avgörande och infriar sina förpliktelser gentemot konsumenten. För att systemet med domar med anledning av gränsöverskridande handel skall fungera krävs emellertid att det finns regler som tvingar en förlorande part att, om så behövs efter ingripande av myndigheter, rätta sig efter en domstols avgörande. Domen blir annars helt utan värde. För del gäller enligt 3 kap 2 § utsökningsbalken att verkställighet av utländsk dom inte får ske om det inte finns stöd för detta i särskilda föreskrifter. En rad sådana föreskrifter finns inom olika områden. För del har anslutningen till först och därefter Brysselkonventionen medfört en stor förändring på området. har mer generella regler på privaträttens område funnits endast beträffande nordiska, schweiziska och österrikiska domar, medan det i övrigt endast har funnits specialregler för vissa specifika områden. För den svenske konsumenten är det förmodligen av störst intresse huruvida en svensk dom kan verkställas i ett annat land än , dvs. det land där säljaren finns. Genom de båda konventionerna har konsu- mentens möjligheter att förutse sådana möjligheter ökat, åtminstone i vårt närområde. I den internationella processrätten skiljer man på erkännande av dom och verkställighet av dom. Med erkännande avses att domen vinner såväl positiv som negativ rättskraft i ett annat land, dvs. att domen får samma rättsliga verkan i det andra landet som landets egna domar. Bestämmelserna om erkännande och verkställighet i Bryssel- konventionen omfattar alla domar som faller inom konventionens tillämpningsområde, bl.a. domar inom privaträttens område. Endast avgöranden som har meddelats av en domstol omfattas. Liksom tidigare gäller att vad som sägs om Brysselkonventionen, gäller även . Det förhållandet att domen grundar sig på ett rättsförhållande med anknytning till elektronisk handel har ingen betydelse för erkännande och verkställighet. Samma regler gäller för samtliga domar inom privaträttens område. Enligt huvudregeln skall enligt artikel 26 en dom som har meddelats i en konventionsstat erkännas i de andra konventionsstaterna utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Undantag gäller emellertid, såvitt här är av betydelse, för det fall att en domstol har avgjort en tvist med åsidosättande av de tvingande konsumentskyddsreglerna i konven- tionen, i vilket fall domen inte får erkännas. Konsumenten ges därmed ett dubbelt skydd beträffande forumfrågan i Brysselkonventionen. En svensk konsument har således som huvudregel att utgå från att en dom meddelad i har samma rättsverkan i samtliga konven- tionsstater. Något särskilt förfarande är i sammanhanget inte föreskrivet. När det sedan gäller att få domen verkställd i en annan konventions- stat är förfarandet mer formalistiskt. Verkställighet kan enligt artikel 31 ske först sedan frågan har prövats genom ett s.k. exekvaturförfarande, dvs. att domen efter ansökan av part förklarats vara verkställbar. Frågan om verkställighet är inledningsvis inte beroende av att domen har vunnit laga kraft. Syftet är att proceduren skall vara snabb och enkel. Varje land skall ange till vilken myndighet en part skall vända sig för få till stånd en sådan prövning, vilket för del är i . Sökanden är skyldig att uppge en delgivningsadress i den domstols domkrets som prövar saken, eller ställa ombud för sig på den orten. Den angivna myndigheten skall därefter avgöra frågan utan att först höra motparten. Avgörandet skall sedan delges gäldenären, som bereds tillfälle att överklaga avgörandet enligt nationella regler i det land där prövningen har skett. I överklagas beslutet först i och därefter till . 68 I detta skede av handläggningen kan målet också, på parts begäran, förklaras vilande i avvaktan på laga kraft. Domen kan därefter verkställas som en svensk dom. Eventuella kostnader för förfarandet bestäms i varje land för sig och hänsyn skall därvid tas till om parten har haft rättshjälp i målet tidigare. Den svenska konsument som vill få en svensk dom verkställd i en annan konventionsstat har således att gå igenom den ovan beskrivna proceduren i detta land. Ny reglering beträffande erkännande och verkställighet Det förslag till förordning som har antagit och som i korthet redogjorts för i föregående avsnitt innehåller också nya regler beträffande erkännande och verkställighet. Förslaget innehåller enligt kommissionen regler om ett enklare och snabbare sätt för att få en dom som meddelats i en medlemsstat verkställd i en annan 68 beslutar således såväl inledningsvis, som efter överklagandet. Den domare som handlagt målet i det första skedet är dock jävig i fortsättningen. Vid den andra prövningen är förfarandet alltid kontradiktoriskt, dvs. motparten bereds tillfälle att bemöta talan (se , a.a., s. 222). Som nämnts ovan är detaljerna i förslaget i skrivande stund inte kända. Länder utanför EU/EFTA-området Konsumenten kan inom EU/EFTA-området utgå från att samtliga länder tillämpar de regler som beskrivits ovan. En svensk dom erkänns och är verkställbar i hela området. I vilken utsträckning en svensk dom kan verkställas i ett land utanför detta område beror på detta lands internationella processrätt och något generellt svar kan därför inte ges. Möjligheten att få domen verkställd i ett sådant land måste undersökas i varje enskilt fall. Mot bakgrund av den relativt omständliga process och det för konsu- menten svårtillgängliga regelverket avseende tvister vid gränsöver- skridande handel torde det finnas behov av en mer flexibel metod för tvistlösning mellan näringsidkare och konsumenter vid elektronisk handel. Sådana metoder kan tänkas i såväl offentlig som privat regi. Det ligger nära tillhands att inledningsvis göra en jämförelse med . Nämnden är en statlig myndighet och styrs genom dess instruktion.69 Nämnden har bl.a. som uppgift att pröva konsumenttvister beträffande varor, tjänster och andra nyttigheter samt ge en rekommendation för hur tvisten bör lösas. Vissa typer av varor och tjänster har undantagits från nämndens prövning, t.ex. fast egendom, och för vissa ärendetyper finns fastställda minimibelopp. Ärendena avgörs av en ordförande - en jurist med domarerfarenhet - och ledamöter som till lika antal företräder näringsidkar- och konsumentintressena. Förfarandet är avgiftsfritt för parterna och handläggningstiden är normalt . Nämndens avgöranden är inte bindande för parterna och kan inte verkställas genom tvång. Avgörandena kan inte heller överklagas. Det synes dock som om de flesta företagare följer rekommendationerna och många har genom sin branschorganisation åtagit sig att göra detta. Nämndens avgöranden är därmed betydelsefulla från konsumentskyddssynpunkt. verksamhet utgör ett exempel på tvistlösning i konsumentförhållanden som är relativt snabb, enkel och billig. Därtill synes nämnden ha såväl konsumenternas som näringslivets 69 Förordning (1998:1583) med instruktion för Vad gäller elektronisk handel inom kan nämnden komma att fylla en lika viktig funktion som tidigare i samband med vanlig handel. Det synes däremot finnas behov av en snabb och enkel metod för tvistlösning avseende den gränsöverskridande elektroniska handeln. Önskemål om en sådan modell har som nämnts i avsnitt 2.4 framställts av i förslaget till direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden, artikel 17. Av förslaget framgår att medlemsstaterna skall se till att det är tillåtet att använda metoder för extrajudiciell lösning av tvister, bl.a. med hjälp av lämpliga elektroniska förbindelser. Kommissionen har motiverat förslaget med att sådana metoder tycks vara mycket lämpade för vissa tvister på Internet med tanke på de små belopp som är aktuella och på parternas storlek. Parterna kan annars kan avskräckas från att inleda rättsliga förfaranden p.g.a. kostnaderna. Samma tankegång återfinns i kommissionens förslag till direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter70 och i förslag till riktlinjer om konsumentskydd vid elektronisk handel71. 70KOM1999(385) slutlig 71Draft recommendation of the council concerning guidelines for consumer protection in the context of electronic commerce, DSTI/CP(98)4/REV5 Mitt förslag: bör inom ramen för det europeiska samarbetet verka för en förenkling av de särskilda konsumentskyddsreglerna i de berörda konventionerna. Det är enligt min mening vidare önskvärt att man arbetar för tillskapandet av utomjudiciella tvistlösningsformer som erbjuder konsumenterna en snabb, enkel öppen och kostnads- effektiv lösning på Internetrelaterade konsumenttvister. Den elektroniska handeln kommer med all säkerhet att innebära en betydligt mer frekvent tillämpning av de regler inom den svenska internationella privat- och processrätten som innehåller konsument- skyddsbestämmelser. Det är därför av stor vikt att dessa är förutsebara och överskådliga. Konsumenten måste kunna lita på att systemet för tvistlösning fungerar. Liksom beträffande den svenska köplagstiftningen synes digitala produkter kunna falla utanför tillämpningsområdet för IKL och Romkonventionens artikel 5 om konsumentavtal. Åtskillnaden måste även här för den enskilde konsumenten framstå som svårbegriplig. Tillämpningen leder till ett närmast slumpartat resultat. Konsumentskyddet i såväl Romkonventionen som Bryssel- och Luganokonventionerna är därtill beroende av på vilket sätt säljaren har annonserat eller riktat anbud till konsumenterna. Vid traditionell handel, liksom vid postorderhandel, kan reglerna uppfattas som logiska. Säljaren väljer de marknader på vilka han vill saluföra sina produkter och koncentrerar sin marknadsföring till konsumenter i vissa länder genom kataloger, annonser i tidningar m.m. Säljaren har därmed uppnått en förutsebarhet beträffande lagval och jurisdiktion, dvs. genom att rikta marknadsföringen till konsumenter i vissa länder är säljaren beredd att tillämpa dessa länders konsumentskyddslagstiftning vid en eventuell tvist. Med Internet och world wide web förhåller det sig annorlunda. Internet är till sin natur internationellt och de erbjudanden som ett företag väljer att lägga ut på webbsidan kan läsas över hela världen. På detta sätt skiljer sig Internet påtagligt från traditionell annonsering i tidningar eller genom postorderkataloger. En webbsida utformad på engelska med priserna angivna i dollar kan vid en smal tolkning sägas rikta sig till en amerikansk marknad. Man kan å andra sidan hävda att engelskan är ett universellt språk och att dollar är den internationellt mest gångbara valutan och att webbsidan därför riktar sig till en betydligt bredare kundkrets. medger den nya tekniken helt nya möjligheter till individuell marknadsföring via e-post. I stället för att rikta sin marknadsföring till konsumenter i ett eller ett par olika länder, kan säljaren välja att rikta sig mot ett antal utvalda individer i många olika länder. Konsumentskyddet, såsom det definieras i konventionerna, passar således inte särskilt väl in på Internet. Fram till dess det har bildats en rättspraxis på området där gränserna för konsumentskyddet i konventionerna har klargjorts, torde det därtill föreligga en betydande osäkerhet beträffande vilket lands lag som skall gälla för avtal på Internet och i vilket land en eventuell tvist skall avgöras. Domstolarna måste klargöra var gränsen går för vad som utgör anbud och annonsering riktade till konsumenterna i ett visst land och avgöra frågan om de digitala produkternas rättsliga status mot bakgrund av de i konventionerna använda begreppen lös sak och vara. Ett rimligt mål är enligt min mening att skapa en enhetlig tillämpning av konsumentskyddsbestämmelserna där näringsidkarens och konsumen- tens aktiva eller passiva agerande i marknadsföringen och avtals- situationen saknar betydelse (jfr det svenska konsumentbegreppet). Åtminstone inom EU skulle ett sådant system inte innebära en alltför vittgående förändring för näringsidkarna, särskilt som det materiella konsumentskyddet genom en utökad lagstiftning på gemenskapsnivå blir allt mer enhetligt medlemsstaterna emellan. Ett exempel på en sådan harmonisering är det antagna EG-direktivet 1999/44/EG om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed för- knippade garantier, vilket innehåller en miniminivå för konsument- skyddet inom ramen för den inre marknaden. Vad gäller handel med säljare i länder utanför EU/EFTA-kretsen torde en svensk konsument även här i vissa fall kunna få tillstånd en rättegång i med tillämpning av svensk rätt. Som framgått finns det dock betydande undantag från konsumentskyddets tillämpnings- område. Värdet av en sådan dom är dock mycket begränsat. För det fall den svenska domen inte är verkställbar i säljarens hemland, framstår en lång och kanske dyrbar process som meningslös. Den svenske konsumenten bör därför, innan en process inleds mot säljaren, undersöka möjligheterna att få domen verkställd. Vad gäller alternativa modeller för lösning av konsumenttvister som har sitt ursprung i användningen av Internet är det viktigt att tar initiativ till tillskapa modeller för en utomjudiciell lösning. Arbetet bör syfta till att få fram internationella lösningar - åtminstone på gemenskapsnivå - även om modeller som är tänkta att fungera enbart i och vårt närområde skulle vara en angelägen början. I förslaget till direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden har som tidigare nämnts EU- kommissionen uttryckt önskemål om möjligheter till lösning av tvister utanför domstol. Samma tankegång kommer till uttryck i förslaget till EG-direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster och i förslag till riktlinjer om konsumentskydd vid elektronisk handel. Det är enligt min mening viktigt att arbetar för att sådana modeller utvecklas och kommer i praktiskt bruk. För att uppnå största nyttan för konsumenterna är det en förutsättning ett framtida organ kan verka gränsöverskridande. Det är dock enligt min mening angeläget att man i redan nu lägger grunden till en sådan verksamhet. ligger i ett interna- tionellt perspektiv långt fram på IT-området, t.ex. vad gäller datortäthet och tillgång till Internet bland invånarna. har även en tradition av tvistlösning utanför domstol, t.ex. genom Allmänna reklamations- nämnden som har såväl konsumenternas som näringsidkarnas förtroende. Behovet av en enkel och snabb tvistlösningsmetod vad gäller Internet torde vara stort. De frågor som en sådan instans enligt min mening bör kunna behandla är naturligtvis frågor kring konsumentskyddet vad gäller handel med varor och tjänster på Internet. Härmed avses således samma typ av frågor som behandlas av . Till detta bör dock läggas frågor som faller utanför den konsumenträttsliga regleringen, men som likväl är av stor betydelse för konsumenterna. Härmed avses vad som kan kallas etiska frågor eller stadfästandet av uppföranderegler på Internet, dvs. rekommendationer som sammantagna kan utgöra grunden för en väl fungerande kommunikation mellan konsumenter och näringsidkare på Internet. Organet skulle i denna del närmast kunna betecknas som ett etiskt råd. En sådan tvistlösnings- modell kan antingen ha sin utgångspunkt i den redan befintliga eller i ett helt nytt organ. Av största vikt är emellertid att förfarandet blir snabbt, enkelt, offentligt och utan särskild kostnad för konsumenten. Den nya tekniken bör därvid utnyttjas vid handläggningen, vilket torde gynna kravet på snabbhet, enkelhet och offentlighet. Arbetet med framtagandet av ett sådant organ skulle - förutom staten som framstår som en naturlig initiativtagare - kunna inkludera näringslivsorganisationer, konsumentföreträdare och andra särskilda intressenter, t.ex. sammanslutningar av datoranvändare. Det finns anledning att i sammanhanget bygga vidare på traditionen av nordiskt samarbete i konsumentfrågor. Anskaffning av IT-utrustning 101 3 Anskaffning av IT-utrustning Jag skall enligt mina direktiv undersöka om det uppstår några särskilda problem för konsumenterna vid köp av IT-utrustning och s.k. Internet- paket, där både utrustning och abonnemang ingår. Nedan redovisas olika frågeställningar kring köp av hård- och mjukvara, Internetabonnemang, support och produktansvar. I samband med de olika avsnitten redovisas avgöranden från . Det är inte möjligt att inom ramen för detta uppdrag presentera en fullständig bild av nämndens avgöranden på respektive område. Mängden ärenden hos nämnden är därvid alltför stor. Inom området köp av hård- och mjukvara fanns drygt 700 avgjorda och pågående ärenden och inom området tjänster med anknytning till datorer fanns drygt 130 avgjorda och pågående ärenden. De ärenden som refereras nedan är således endast exempel på nämndens praxis och är avsedda att belysa de praktiska och rättsliga problem som behandlas. För konsumenten framstår köpet av IT-utrustning säkert med all rätt som en tämligen komplicerad affär. Tekniken är för de flesta relativt ny och situationen underlättas knappast av den stora mängd facktermer och tekniska beskrivningar som används i branschen. Köpet kan också innebära en avsevärd utgift, vilket gör det än viktigare att konsumenten har tillgång till råd och stöd. Enligt undersökning har unga datoranvändare ofta för- kunskaper om datorer från föräldrar, skola eller datorintresserade vänner. Äldre användare har fått kunskap via arbetet. Arbetet och skolan tycks således ha fungerat som en inspirationskälla för datorköp. Vissa har uppgett att de förmånliga villkor som arbetsgivaren erbjuder för hyra eller köp av datorutrustning har varit avgörande för anskaffandet av IT- utrustning i hemmet. 102 Anskaffning av IT-utrustning Beträffande anledningen till köpet av IT-utrustning till hemmet har deltagarna i undersökningen uppgett att man vill använda datorn för bl.a. arbete/skolarbete, kreativt skrivande, föreningsliv, underhållning, surfa på Internet, kommunikation via Internet, informationssökning på Internet, lära sig mer om IT samt att barnen vill spela spel. Enligt undersökning upplevde många av deltagarna problem i samband med köp av IT-utrustning. Deltagare i under sökningen har uttryckt att försäljare ofta är okunniga och dåliga på att för klara och att man i stället söker information hos vänner, bekanta och arbets kamrater. Försäljningen av persondatorer i har ökat mycket kraftigt . Enligt en relativt färsk undersökning har av de svenska hushållen dator i hemmet och av dessa datorer är inte äldre än . Antalet hushåll med dator har ökat med 300 000 på ett år.1 Konsumentens anskaffning av datorutrustning inbegriper köp av såväl hård- som mjukvara samt förutsätter därtill tjänster. Konsumenten kan välja att köpa ett s.k. datorpaket eller att själv sammanfoga olika delar till en fungerande utrustning. Datorpaketen kan ha olika innehåll och kan inbegripa såväl hård- som mjukvara samt Internetabonnemang och support. Avtal om Internetabonnemang (ofta inklusive modem) och support kan även träffas separat. Genom de många olika möjligheter som marknaden erbjuder är det inte möjligt att uttala sig om vilka regler som gäller i de olika praktiska situationerna. Generellt kan dock sägas att köp av hårdvara faller, liksom andra köp av lösa saker , inom konsumentköplagens tillämpningsområde. Med hårdvara förstås t.ex. skärm, tangentbord, systemenhet (dvs. den låda som innehåller datorns hårddisk och processor m.m.) och modem. Anskaffning av hårdvara erbjuder således inte i sig några särskilda köprättsliga problem. Ofta finns mjukvara redan vid köpet lagrad på datorns hårddisk, t.ex. ett operativsystem. Även sådan mjuk vara torde utgöra en del av den köpta varan. Vad gäller annan mjukvara framstår rättsläget som mer oklart. Köp av mjukvara - dvs. program till datorn - som köps lagrat på något externminne såsom cd-rom eller diskett, torde kunna omfattas av konsu- mentköplagens tillämpningsområde. Annorlunda förhåller det sig dock möjligen med sådan mjukvara som levereras via nätet (se avsnitt 2.3.1). 1 Källa: AB Stelacon, Anskaffning av IT-utrustning 103 Ett särskilt problem från rättslig utgångspunkt utgör s.k. freeware, dvs. gratis mjukvara som levereras via Internet (se avsnitt 2.3.3). Genom införandet av särskilda skatterättsliga bestämmelser beträffande datorutrustning som arbetsgivaren tillhandahåller arbets- tagare för privat bruk har många konsumenter erbjudits ett nytt sätt att anskaffa IT-utrustning.2 Den skatterättsliga bestämmelsen innebär att den förmån som arbetstagaren får genom att arbetsgivaren till handahål- ler datorutrustning för privat bruk inte skall tas upp som intäkt och skall därmed inte beskattas. Tillämpning av bestämmelsen förutsätter enligt rekommendationer att erbjudandet riktar sig till samtliga anställda på en arbetsplats och att äganderätten till utrust ningen inte övergår till den anställde. All datorutrustning omfattas av bestäm- melsen, men normalt inte Internetabonnemang.3 Genom att äganderätten inte får övergå till den anställde används t.ex. kon struktioner med bruttolöneavdrag, dvs. arbetsgivaren sänker lönen med ett visst belopp som får anses motsvara kostnaden för nyttjandet av dator utrustningen. Härigenom blir köplagstiftningen inte tillämplig på dessa avtal. I stället grundas rättsförhållandet i allt väsentligt på avtalet mel lan arbetsgivare och arbetstagare samt på allmänna rättsgrundsatser. Det saknas därmed tvingande konsumentskyddslagstiftning avseende dessa avtal. Som nämnts inledningsvis är konsumenten i stort behov av råd och stöd i samband köp av IT-utrustning som utgörs av tekniskt avancerade pro- dukter. har i ett antal fall prövat vil ket ansvar en säljare av datorutrustning har i detta avseende: (a)Konsumenten hade köpt ett datorpaket. Nämnden konstaterade att säljaren vid köpetillfället inte hade upplyst konsumenten om att ytterligare minne krävdes för den avsedda användningen av datorn. Nämnden menade därför att säljaren hade brustit i sin skyldighet att ge konsumenten yrkesmässig rådgivning. Nämnden rekommenderade att säljaren skulle ersätta konsumenten för den skada han lidit genom att vara tvungen att köpa ytterligare minneskapacitet. (b)Konsumenten köpte programvara som visade sig ha andra egenskaper än vad han trodde från början och menade att han fick bristande information vid köpet. Säljaren menade att konsumenten inte hade begärt någon information. Nämnden konstaterade att konsumenten inte ens hade 232 § 3 c mom kommunalskattelagen (1928:370) 3Se rekommendationer, RSV S 1998:40 104 Anskaffning av IT-utrustning påstått att han hade begärt en viss version av programvaran och att han alltså inte hade betingat sig några särskilda egenskaper hos det köpta. Att programmet visade sig ha andra egenskaper än vad han från början trodde innebär inte att det skall anses vara behäftat med ett fel i köprättslig mening. Konsumenten vann således inte bifall till sitt yrkande om att säljaren skulle återta den köpta programvaran. (c) Konsumenten köpte en bandstation som efter installation inte fungerade som avsett. På samma port som bandstationen låg även en skrivare och en scanner. Säljaren hävdade att man inte hade någon information om befintlig utrustning vid köpet och om konsumenten hade upplyst om vilken utrustning han redan hade, så skulle säljaren troligen ha avrått honom från köpet. Nämnden konstaterade att det vid en samlad bedömning inte har gjorts sannolikt att det förelåg något fel på bandstationen i sig och att det verkade mer sannolikt att problemen berodde på att tre enheter var placerade på samma port, vilket säljaren inte kunde lastas för. Konsumenten vann således inte bifall till sitt yrkande om hävning av köpet och ersättning för kostnader. Ett stort problem i samband med fel på hård- och mjukvara är att utröna vari ett fel på utrustningen består och huruvida felet är ett ursprungligt fel som säljaren ansvarar för eller om konsumenten genom handhavande- fel själv har orsakat felet.