sou · GNB341 · 2000-01-01 00:00:00 — Svaren från de fem länen, , , , Krono- berg och län samt , har analyserats och sammanställts. Den bedömningen har gjorts att förhållandena i övriga län är någorlunda likartade och en uppräkning av de uppgifter som inkommit har skett, undantaget. 36 Samlingar av dokumentärfilm – en översikt En sammanfattning har gjorts i nedanstående schematiska tabeller, där uppgifterna således är cirkavärden och skattade. Det skall observer- as att 8mm-materialet är inräknat i sammanställningen, vilket kan ge en något skev jämförelsebild. Det är dock ett material som är synnerligen aktuellt för olika dokumentations- och vårdåtgärder. Volymberäkning fördelat efter olika format. Beräkning för riket i sin helhet baserad på enkätsvaren /99. Exkl. SVT, SFI och . Tidperiod (% av tot. 4-6 milj. m. 25-35 milj. m. 10-15 milj. *) -1 500 000 *) 39-56 milj. m. *) En mycket stor del är amatörfilm. Innehav av film fördelat på olika slag av filminnehavare. Beräkning för riket i sin helhet baserad på enkätsvaren /99. Exkl. SVT, SFI och . Längd, milj. meter 8,16,35 8,16,35 8,16,35 museer, arkiv, bibli- 8,91/2,16,35 8,91/2.16,35 *) En mycket stor del är amatörfilm på 8mm. Samlingar av dokumentärfilm – en översikt 37 Dokumentär film vid SVT, SFI och . Fördelning efter huvudinriktning. Beräkning för riket i sin helhet base- rad på enkätsvaren /99. Exkl. SVT, SFI och . Längd, milj. meter Övrig film *) 500 000-1 500 000 *) En mycket stor del är amatörfilm på 8mm. Fördelning efter ämnesområden. Beräkning för riket i sin helhet baserad på enkätsvaren /99. Exkl. SVT, SFI och . Längd, milj. meter bebyggelse, bostäder, arkitektur familj, privatliv*) 500 000-1 500 000 sport, idrott, fritid 12. undervisning, skola 13. politisk film *) En mycket stor del är amatörfilm på 8mm. Enligt de uppskattningar som tidigare gjorts kan det finnas dokumentär film på olika filmbredder och baser. Denna bedömning har i någon mån reviderats under utredningsarbetets 38 Samlingar av dokumentärfilm – en översikt De beräkningar som gjorts visar på storleksordningen 600 000 till 1 700 000 "titlar", varav mellan 100 000 – 200 000 på 35mm och 16mm, eller film av olika slag – en onekligen stor och svårgripbar mängd film som i större eller mindre grad är i behov av vård och andra åtgärder för att bevaras och bli tillgänglig. Siffrorna kan t.ex. jämföras med den volym film, som Filmservice utför olika vårdåtgärder på , nämligen c:a 1 – 1.5 mil- lion meter . Det som finns kvar av det äldsta filmmaterialet på 35mm nitratbas är sannolikt till största delen bevarat genom olika insatser från SVT, SFI och och museer och arkiv. I enkäten och i andra sammanhang redovisas dock att en del nitratfilm trots allt finns kvar i enskilda arkiv. Däremot finns sannolikt ett stort antal filmer på 16mm från och med 1920-talet och även ett värdefullt material på 8mm. En hel del finns självklart bevarat på olika sätt likaväl som det finns ett stort och svårbedömt mörkertal av vad som verkligen finns av ursprunglig, original film i form av negativ och reversaloriginal. Ett stort antal enkätsvar, liksom ett flertal uppföljningssamtal, indikerar att det finns starka önskemål om hjälp med bevarande, kopiering o.s.v. Som framgår av tabellredovisningen utgör 8mm-filmerna en mycket stor volym. Ämnesområdena är framför allt familj- och privatlivet, men omfattar även hembygd, natur och flera andra områden. Det är huvudsakligen amatörfilmer, ofta i mer eller mindre oredigerat skick, men här finns även medvetet redigerade filmer av mer kvalificerat slag. Det här är ett ofta försummat filmmaterial och önskemål har framförts om hjälp med kopiering m.m. De tre största filmarkiven, SFI, och har tillsammans om- fattande samlingar av dokumentär film; för ALB:s del överförda till video de beräkningar av filminnehav som redovisats ovan skall således tillföras de dokumentär film som finns vid SVT, varav c:a 5 milj. meter förvärvad äldre dokumentär film och c:a 40 milj. meter egenproducerat material , samt dokumentär film som finns vid SFI. Som redovisats tidigare finns det ett behov av vård och andra åtgärder även av detta filmmaterial även om överföring till video av film hos SVT sker konti- nuerligt vid . Det finns också en tydlig hotbild mot den dokumentära filmen gener- ellt som hänger samman med filmmaterialets förändring, teknik- utvecklingen eller att filmernas innehåll är aktuellt eller av värde för filminnehavarna. Till den första kategorien hör olika nedbryt- ningsprocesser, t.ex. nitratens förändring, krympning och blekning, ofta påspädd av dålig förvaring och dålig hantering. Till den andra kategorien hör att fungerande uppspelningsutrustning för äldre filmsorter, t.ex. för Samlingar av dokumentärfilm – en översikt 39 film, ofta saknas eller är bristfällig som videotekniken utvecklats snabbt de . Många har då valt att kopiera, , filmen till video för att lättare kunna hantera och distribuera den och ofta har därvid originalfilmerna slängts eller glömts bort och försvunnit. Det är en utveckling som accelererat och såväl företag som enskilda har "rationaliserat" och "gallrat". Detta är sannolikt det största hotet . Man har ofta inte heller uppmärksammat att även videobanden är utsatta för nedbrytning och uppspelningstekniken snabbt förändrats och föråldrats. Det allvarligaste hotet är att många originalfilmer medvetet gallras ut eller slängs, p.g.a. att de inte längre används eller är inaktuella. Det är många företag eller bildningsorganisationer som "rationaliserat" på detta sätt och därmed sparat lagringsutrymme. Det här är ett akut problem och flera exempel på denna process har visat sig i anslutning till enkäten. Flera organisationer och företag har hört av sig och utredningen har tvingats genomföra "räddningsaktioner" genom att anvisa och hjälpa till med omhändertagande av filmsamlingar hos bl.a. och och företag som Svenska . Än fler exempel kan ges utifrån t.ex. SFI:s och ALB:s och museernas verksamhet. Många filmer blir också med tiden "anonyma" på så sätt att infor- mation om vad filmerna visar, inspelningstid, upphovsmän o.s.v. för- svunnit. Detta gäller främst stumfilmer och särskilt sådana tagna för privat bruk eller hör till kategorien amatörfilmer, där en kommenterande text eller tal ofta saknas. Den tekniska statusen varierar helt naturligt, men i synnerhet 16mm- beståndet förefaller vara i tämligen dåligt skick. Dessa filmer är ofta visade och därmed hårt slitna. Detta gäller framför allt all reversalfilm (omvändingsoriginal) och generellt för all färgfilm. Den 35mm film som finns hos företag, myndigheter och organisa- tioner uppges i enkätsvaren vara av något mindre vårdbehov, åtminstone på kort sikt. På lång sikt är risken mycket stor att även dessa samlingar inte kan ges bästa möjliga förvaring. Intresset för att få hjälp med förvaring är en indikation på att man är medveten om att man inte kommer att klara ett fullgott bevarande på lång sikt. Den 35mm film som uppges vara i sämre skick förvaras till stor del hos SFI (Filmservice) eller SVT. Sammanfattningsvis kan volymen film utanför SVT och SFI bedömas vara . Till detta kommer det latenta vårdbehov som finns vid SVT och SFI inom dokumentärfilmområdet, som kan beräknas till dokumentär film. Därutöver kan tilläggas ett successivt tillkommande behov av vård av fiktiv film vid både SVT och SFI. 40 Samlingar av dokumentärfilm – en översikt 3 Överväganden och förslag Vilka har ett ansvar för att ta hand om och bevara den äldre dokumen- tära filmen i ? Finns det en medveten, nationell insamlingspolicy? Vilka insatser görs och hur sker ett tillgängliggörande av den film som tas om hand? Vilka möjligheter finns till ett vidgat tillgängliggörande? Hur skall ett konkret arbete kring dessa uppgifter utformas? Det är några av de frågor som belyses i det följande. De olika förslag som läggs fokuserar på den dokumentära filmen, främst den äldre men även den producerade, och syftar till utökade bevarandeåtgärder för den historiska, dokumentära filmen och att göra den tillgänglig i ökad utsträckning, bl.a. genom att markera dess höga kulturhistoriska värde och på vikten av att dokumentär film generellt kommer till större användning på olika områden i samhället, inte minst inom utbildningsområdet. Uppdraget är nationellt övergripande och de förslag som läggs syftar till att åstadkomma resurser för att bevara och tillgängliggöra det kulturarv som finns i den dokumentära filmen. För alla slag av film, filmproduktion och filmvård finns givetvis flera frågor som är gemensamma. Som berörts i avsnitt 1.4. är utgångs- punkten densamma, filmens tekniska utförande, filmbas, format o.s.v., och det behov som finns av bevarandeinsatser för fiktiv eller icke-fiktiv film överensstämmer tekniskt sett. Det har därför befunnits naturligt att utgå från den filmvård som bedrivs i vid . Motsvarande erfarenheter finns i vad gäller arkivfrågor, kataloger och register och forskarservice vid såväl , Arkivet för ljud och bild som programarkiv och i viss mån vid övriga filmarkiv. Jämförande studiebesök har genomförts vid några europeiska instit- utioner, som redovisats ovan. Det har främst gällt den vårdtekniska hanteringen av filmerna inför en bedömning av en tänkt filmvårdscentral i , men även belyst andra aspekter som insamling, katalogisering, tillgängliggörande och bevarandeplaner m.m. De verk- samheter som byggts upp i står sig väl i detta perspektiv. Frågor av stort allmänt intresse är de olika kunskapsuppbyggande insatser som behövs för att sätta in den dokumentära filmen i sitt rätta 42 Överväganden och förslag Det är t.ex. av stort värde att utröna vilka upp- hovsmännen och beställarna bakom alla dessa filmer är, och vilka organ- isationer och personer som har producerat filmerna. Och vilka är alla de filmare och filmredigerare vars arbete och värderingar skapat den film som för oss framstår som så värdefulla historiska dokument? Hur representativ är filmen till rådande tidsanda och tidsbundna värderingar i jämförelse med annan kunskap? Den forskning som pågår visar på nya intressanta perspektiv på filmen som historisk källa och har givit intressanta analyser av välfärdsstaten, genusfrågor och mycket annat. Här ligger många viktiga forskningsuppgifter. Att skapa möjligheter att bredda och fördjupa denna forskning är ett viktigt perspektiv på en utökad tillgänglighet till såväl den dokumentära filmen som till den fiktiva. En del aspekter på detta har i viss mån berörts i kapitel 2, andra berörs i kapitel 3. Uppdraget har som tidigare påpekats inte omfattat rörliga bilder på andra media än film. Bevarande- och tillgänglighetsfrågorna är vad gäller videogram och elektroniskt lagrade bilder i princip likartade, sär- skilt för tidiga videogram som inte producerats för offentligheten, t.ex. privata eller amatörfilmer och instruktions- och undervisningsfilmer. Här har ett ansvar för ett bevarande av videogram enligt pliktexemp- larslagen, men frågan behöver belysas närmare särskilt vad gäller video från den privata sfären och är i flera avseenden att jämföra med situationen inom dokumentärfilmsområdet. Motsvarande situation byggs även upp efter hand som nya tekniska lösningar tillkommer för registrering och lagring av rörliga bilder, med digitala kameror och privat produktion av cd-skivor och multimedia, nya webb-siter, m.m. E- pliktutredningen (SOU 1998:111) redovisar situationen inom detta område och föreslår bl.a. en utvidgning av pliktexemplarslagen och att bevarandefrågorna generellt bör ses över i ett större perspektiv, varvid även frågan om digital hantering av rörliga bilder bör ingå. Överväganden och förslag 43 3.2Ansvaret för den dokumentära filmen Vem eller vilka har ett ansvar för att den äldre icke-fiktiva filmen samlas in, bevaras och görs tillgänglig? Jag belyser i det följande ansvarsfrågan utifrån i första hand två aspekter, dels vem eller vilka som har ett ansvar generellt och nationellt, dels vad ansvaret omfattar särskilt avseende äldre resp. nyare dokumentär film. Det finns en viss oklarhet om någon institution eller motsvarande har ett uttalat ansvar för att även den äldre dokumentära filmen tas om hand och bevaras. Det kan dock klart konstateras, att detta ingår i det uppdrag SFI har att dokumentera filmens historia i . SFI har också arbetat med detta, likaså SVT genom företagets förvärvsstrategi. I ALB:s instruktion ingår även ett ansvar som innefattar äldre rörliga bilder eller film och har även arbetat med retrospektiv insamling av rörliga bilder. För den yngre (samtida) dokumentära filmen, d.v.s. den som produceras eller under , finns ett uttalat ansvar som ingår i uppdragen för och och redovisas i resp. myndighetsinstruktion och stadgar. Möjligheterna till mer omfattande insatser hämmas dock i viss mån av olika praktiska och inte minst ekonomiska begränsningar. Ett (något flytande) gränsår mellan äldre och yngre dokumentär film har jag satt till c:a 1980, då börjat verka och SFI fått utvidgat uppdrag enligt ett nytt filmavtal samt att teknikutvecklingen tagit nya steg med en efterhand ökande produktion på video av rörlig bild. Ett generellt, nationellt ansvar kan tänkas finnas hos flera institutio- ner med en rikstäckande verksamhet inom kulturområdet. Till dessa hör nationellt verkande ansvarsmuseer som och andra statliga museer inom den kulturhistoriska sektorn och nationella arkiv som med och . I vissa avseende bör man även beakta "branschvist" fungerande organisationer som genomfört inventeringar och tagit ett ansvar för att underlätta och genomföra ett bevarande, i samarbete med SFI. Detta har skett inom bl.a. Arbetarrörelsen, /NTO-rörelsen, och t.ex. inom hembygdsrörelsen och genom och länsvis i flera län genom länsmuseerna och regionala filmsammanslut- ningar. Inom försvaret har en stor satsning skett genom Armé-, Marin- och Flygfilm (). Det finns främst två institutioner med ett övergripande ansvar: SFI, som är en stiftelse med staten () som huvud- man och med särskilda avtal med bl.a. film- och videobranschen, och 44 Överväganden och förslag , som är en myndighet under . Till dessa kan läggas SVT, som är ett statligt aktiebolag under Kulturdeparte- mentet. Av dessa har SFI och ett ansvar för att bevara produ- cerad dokumentär film efter särskilda regler. SVT, som dominerar produktion och visning av dokumentär film, bevarar sin produktion i ett eget programarkiv; det etersända materialet även genom . Det finns inget uttalat ansvar för äldre dokumentär film även om stora insatser gjorts och stora filmarkiv byggts upp, vilket närmare redovisats i kapitel 2. De olika insatser som sker i övrigt vid museer och i andra sammanhang är trots allt av begränsad omfattning eller punktinsatser och handlar huvudsakligen om ett passivt omhändertagande av film. har det nationella uppdraget att stödja pro- duktionen av värdefull svensk film, främja spridning och visning av film och att, citerat efter senaste regleringsbrevet, "främja bevarandet och tillgängliggörandet av filmer och material av film- och kulturhistoriskt intresse för forskning och allmänhet". Se även avsnitt 2.2. Till upp-giften hör således att bevara det svenska filmarvet och dokumentera filmen som konstart och nöjesindustri, att göra filmarvet tillgängligt genom regelbundna visningar samt öka tillgängligheten till samlingar och fakta om film till forskare, studerande och allmänhet. Även kortfilm och därmed äldre dokumentär film ingår här som en naturlig del även om en fokusering skett mot den fiktiva filmen och film med mer uttalade konstnärliga ambitioner. Vid dotterbolaget sker ett omfattande filmvårdsarbete med teknisk utrustning för att vårda, kopiera och renovera alla filmformat, även restaurering med digital teknik, samt lagring / arkivering av film. har på så sätt byggt upp en betydande kunskap om film och filmens historia i som även omfattar den icke-fiktiva film som producerats i . har ett nationellt uppdrag, som i senaste regleringsbrevet ut- trycks som att "har ett nationellt arkivansvar för de audiovisuella medierna och skall fylla en viktig del i bevarandet av det svenska kul- turarvet." Som redovisas under avsnitt 2.3 är ALB:s uppgift bl.a. att bevara alla filmer som visats offentligt i , videogram som fram- ställts i minst fem exemplar, svenska fonogram och multimedier, alla program som sänts av , , TV4 och de satellitkanaler som utgår från samt ett urval av lokala TV- och radiosändningar. I uppdraget ingår en retroaktiv insamling av ljud- och bildmaterial, bl.a. äldre svenska filmer, som bedöms vara av kul- turhistoriskt intresse. Filmerna överförs till videoband, även äldre video- gram kopieras, och har tagit ett ansvar för att hålla en teknisk utrustning för att klara alla äldre film- och videotekniker. Materialet lagras på videoband, på digitala band, och en "migrering" av äldre videoband sker kontinuerligt. Överväganden och förslag 45 Programarkiv, se även avsnitt 2.4, sparar pri- märt endast vid SVT producerat material eller (inköpt) film, där SVT äger rättigheterna och som kan utnyttjas i den egna programproduktio- nen. SVT erbjuder kopieringstjänster men tar inget eget initiativ till att bevara dokumentär film generellt. Även Utbildningsradion (UR) har ett eget programarkiv, vari ingår egenproducerad dokumentär- och under- visningsfilm. Det etersända materialet sparas genom . är ett nationellt ansvarsmuseum för svensk kultur- historia för tiden c:a 1500 till . Museet har prioriterat dokumentationen av 1900-talets samhälle och skulle i detta perspektiv kunna tänkas ta ansvar även för den dokumentära filmen. Museet använde tidigt film som dokumentärt medel () och genomförde närmare hundratalet inspelningar av folklivsfilmer m.m. i samarbete med SF, men har i stort sett ingen filminspelningsverk- samhet. Museets filmarkiv omfattar ca 250 titlar; varav flera förvärv av olika slag. Knutet till museet är även med ett särskilt sekretar- iat, som utgör en nationell samverkande organisation för intressenter inom fotoområdet, där representanter för , Kungl. , länsmuseerna och ingår. I har man utarbetat en särskild bevarandeplan för stillbilds- fotografiet, dock inte rörliga bilder eller film. har inte ansett sig ha möjlighet att ta ett samordnande ansvar för bevarandet av den äldre dokumentära filmen, utan i dessa avseenden deltagit i det arbete som skett inom . Situationen är ungefär densamma för övriga ansvarsmuseer och specialmuseer inom den statliga sektorn och varierar huvudsakligen efter ämnesområden. har arbetat med övergripande frågor som berört dokumentär film, bl.a. bevarandefrågor. Man har inte kunnat ta på sig ett nationellt ansvar. Genom föreningens Film- och videokommitté har man , bl.a. tillsammans med SFI, organiserat ett insamlings- och bevarandearbete kring nitratfilm och även medverkat till nyproduktion av dokumentär film vid landets museer genom det särskilda bidrag som utgick från under 1982 – 1987, och som resulterade i ett 80-tal nyproduktioner av dokumentär film. och har i sina samlingar ett inte oansenligt antal dokumentära filmer som följt med olika arkivförvärv. Något sär- skilt initiativ har inte tagits för att närmare arbeta med insamling, förvar- ing och tillgängliggörande av äldre dokumentär film. Däremot före- kommer samråd inom olika samarbetsorganisationer, bl.a. museerna och , kring frågor som även omfattar film. Även flera arkiv som Företagsminnen och Folkrörelse- 46 Överväganden och förslag arkiven erhåller depositioner av film men tar inga egna initiativ att samla in och bevara film. Enskilda initiativ, om man får formulera det så, har tagits inom olika områden av flera institutioner, föreningar, organisationer och företag. Här föreligger i regel inget institutionellt stöd för de insatser som gjorts, utan främst ett engagemang för att dokumentär film är en viktig källa till kunskap om vår tid och ett medel till att skapa förståelse för utvecklingen av det svenska samhället – och givetvis en markering av de egna insatserna. Det omfattar också industri-, undervisnings- och folkbildningsfilm, för att nämnda några mer omfattande ämnesområden. Detta visar också på en stor medvetenhet om värdet av dokumentär film och film i allmänhet som ett historiskt källmaterial och användning inom utbildning och marknadsföring m.m. Ett intressant undantag är försvaret, där Föreningen , Marin- & Flygfilm () förvaltar ett unikt och värdefullt filmarkiv, till vilket efterhand ytterligare filmer accederas. Samlingarna, som inte enbart omfattar militärt material, har byggts upp , , och samlingen omfattar drygt 2 000 titlar med bl.a. unika historiska filmer från seklets första år. används för bl.a. utbildning, försvarsupplysning och dokumentärfilmsproduktion. Filmerna är katalogiserade i en särskild databas och lätt sökbara. Filmerna förvaras i klimatstyrda arkiv. Motsvarande insatser har gjorts i mindre omfattning vid en del företag. Man kan studera flera nationellt verkande samfund och föreningar och konstatera, att stora ansvarstagande insatser gjorts inom detta om- råde. Det är nationellt verkande organisationer som t.ex. olika fack- och branschorganisationer och större företag och koncerner. Till dessa hör bl.a. exempelvis , /NTO-rörelsen och Arbetarrörelsen samt t.ex. och andra . Resultatet har oftast varit att man åstadkommit ett medvetande om filmens betydelse och den bevarandeproblematik som finns, samt en förteckningar av filmerna. Ett stöd för olika bevarande- åtgärder har funnits och ges i vissa fall , bl.a. till kopiering till video. Sammanfattningsvis kan man konstatera, att det ansvar som tagits ändå omfattat ett "egenintresse" för den egna närliggande verksamheten inom resp. områden och att ett övergripande nationellt ansvarstagande inte varit aktuellt. Det finns således två institutioner med ett uttalat nationellt an- svar för att bevara även dokumentär film, nämligen SFI och . I deras resp. uppdrag ingår även äldre dokumentär film, däremot inte som en särskilt uttalad uppgift att bevara och tillgängliggöra äldre do- kumentär film eller icke-fiktiv film, d.v.s. film producerad före c:a 1980. Det finns här skäl till att fokusera på just den äldre dokumentära filmen Överväganden och förslag 47 som finns bevarad på olika håll i samhället och utforma ett uppdrag för mer konkreta och aktiva insatser inom detta område Det finns en viss oklarhet om det uppdrag och ansvarsfördelning som råder mellan och . Det finns därför skäl till att sam- arbetsformer utvecklas kring den dokumentära filmen och de insatser som krävs avseende på insamling, dokumentation, bevarande och till- gängliggörande. Som situationen ser ut är det SFI som i störst omfattning och i ett brett pedagogiskt perspektiv arbetar med film. Det kan i och för sig diskuteras – och synpunkter på detta har framförts i olika sammanhang – om det är lyckligt att ett bevarandearbete fokuserat på den rörliga bilden på filmbas delats upp på två institutioner med en tredje stor aktör inom området, särskilt som utvecklingen går mot en allt större använd- ning av digitala media. Stöd för produktion av ny film behöver inte nödvändigtvis kopplas samman med ett bevarande av film. Så är inte förhållandet på de flesta andra områden, t.ex. litteraturområdet. Som ansvarsområdena och uppdragen ser ut är det ändå SFI som har det mer omfattande ansvaret för film och filmens kulturhistoria, och en pedagogisk och teknisk verksamhet kring film, särskilt genom avdel- ningarna Cinematek & information och Filmservice. Det är min bedömning, att ett ansvarsåtagande för att ta hand om äldre dokumentär film eller icke-fiktiv film bör omfatta en verksamhet av det slag som sker vid SFI vad gäller fiktiv film. En grundläggande princip borde vara att säkerställa och lagra originalfilmerna under opti- mala villkor medan videokopior eller digitala kopior i första hand an- vänds för studier.