sou · GNB365 · 2000-01-01 00:00:00 — Utredningens uppfattning är vidare att i högre grad än tidigare bör rikta sina insatser till barn och ungdomar själva så att ombudsmannen blir mer känd bland barn och ungdomar. Barns lek- och utemiljö Ansvaret för olika sakfrågor bör ligga på sektorsansvariga myndigheter. Det myndighetsansvar, bestående i ett samordningsansvar, för barn- säkerhetsfrågor som har bör därför i stället läggas över på och därmed integreras i institutets nationella skadepreventiva program. Utredningen anser vidare att Bo- verkets respektive ansvar för de allmänna lekplat- serna bör förtydligas på ett sådant sätt att det i dessa myndigheters an- svar också ingår att se till att lekredskap och lekplatser är pedagogiskt utformade så att barns kreativa lek stimuleras. Likaså bör som med utredningens förslag får ett nationellt samordnande ansvar för barnsäkerhetsfrågorna beakta såväl frågor som rör säker- heten i barns lekmiljöer som det pedagogiska innehållet i dessa miljöer. Av utredningens förslag att renodla ombudsmannarollen följer att in- riktningen av verksamheten i högre grad än skall bestämmas av ombudsmannen själv. Utredningen föreslår bland annat att den nuvarande bestämmelsen om att skall biträdas av ett särskilt råd upphävs. I stället bör det ankomma på ombudsmannen själv att vid behov tillsätta råd eller referensgrupper som stöd i sitt arbete. På så sätt uppnås största möjliga flexibilitet i ombudsmannens organisation. Likaså föreslår utredningen att inre organisa- tion bör vara mer flexibel. bör i högre grad an- vända sig av projektanställningar. Vidare bör den juridiska kompetensen förstärkas. Till betänkandet fogas särskilda yttranden. Lag om ändring i lagen (1993:335) om Enligt beslut föreskrivs i fråga om lagen (1993:335) om dels att 1–3 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 4–7 §§, samt närmast före 1,6 och 7 §§ nya rubriker av följande lydelse. har till uppgift att bevaka frågor som angår barns och ungdomars rättigheter och intressen. Om- budsmannen skall särskilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med åtaganden enligt kon- vention om barnets rättigheter. skall driva på genomförandet av konven- tion om barnets rättigheter () och be- vaka efterlevnaden av kon- ventionen. I detta arbete skall ombudsmannen företräda barn och ungdomar samt ägna särskild uppmärksamhet åt frågor som rör utsatta barn och ungdomar. av ett särskilt råd. mannen är rådets ordförande 1. informera, bilda opinion och leder dess verksamhet. och ta initiativ till lämpliga åt- geringen utser ombudsmannen och rådets övriga ledamöter för en bestämd tid. skall genast till socialnämnden an- mäla om ombudsmannen i sin verksamhet får kännedom om att någon som är misshandlas i hemmet eller om det i annat fall måste antas att socialnämnden behöver in- gripa till en underårigs skydd. Om det finns särskilda skäl får anmälan till socialnämnden göras även i andra fall. får lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av en underårigs behov av skydd. 1 Senaste lydelse 1994:87. 3.upprätthålla kontakter med barn och ungdomar, 4.upprätthålla kontakter med organisationer, myn - digheter, kom muner, lands- ting m.fl., 5.följa forskning som rör samt 6.följa den internationella utvecklingen rörande tolk- ningen och förverkligandet av . Ombudsmannen skall upp- märksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med åtagande enligt . Ombudsmannen får inom ramen för sina åligganden enligt första stycket ta del av domstolars, myndigheters, kommuners och landstings handlingar i mål och ärenden. Myndigheter, kommuner och landsting skall på om- budsmannens uppmaning lämna uppgifter till ombuds- mannen om vilka åtgärder som vidtagits för att i den egna verksamheten genomföra barns och ungdomars rättig- heter enligt . De är också skyldiga att på ombudsmannens uppmaning komma till överläggningar med denne. Ombudsmannen skall hos regeringen föreslå de författ- ningsändringar eller andra åt- gärder som behövs för att barns och ungdomars rättig- heter skall tillgodoses. Ombudsmannen skall också sammanställa statistisk in- formation om barns och ung- domars levnadsvillkor. Ombudsmannen skall lämna en berättelse till regeringen om sin verksamhet under det närmast föregående kalenderåret. Regeringen utser ombuds- mannen för en bestämd tid. Ombudsmannen bestämmer själv sin organisation och den närmare inriktningen av sitt arbete. Ombudsmannen skall genast till socialnämnden an- mäla om ombudsmannen i sin verksamhet får kännedom om att någon som är misshandlas i hemmet eller om det i annat fall måste antas att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Om det finns särskilda skäl får anmälan till socialnämnden göras även i andra fall. Ombudsmannen får lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av en underårigs behov av skydd. Denna lag träder i kraft den ........... 1Utredningsuppdraget och dess genomförande () har funnits . Det innebär att det nu finns erfarenheter av hur myndigheten har fungerat i praktiken och underlag för slutsatser om huruvida bör förändras och – om förändring bör ske – vad en sådan förändring skulle kunna innebära för att ge ökad styrka i sitt arbete. tog i sitt slutbetänkande Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116) upp frågor om hur genomförandet av kan förbättras i och uttalade att har en nyckelroll i detta arbete. Mot bland annat denna bakgrund beslutade regeringen att en särskild utredare skulle tillkallas med uppdrag att göra en översyn av verksamhet (dir. 1998:21). Direktiven återges i sin helhet i bilaga 1. Enligt direktiven skall utredaren utvärdera och bedöma Barnom- budsmannens hittillsvarande arbete. Det inbegriper att belysa vilken roll har spelat för utvecklingen inom barn- och ungdomsområdet. Utredaren skall också redovisa vilken betydelse har haft för att göra känd och få konventionen att fungera som ett vardagligt instrument i arbetet med barn och ungdomar. I uppdraget ingår att utvärdera Barnombudsman- nens kunskapsinsamling och informationsinsatser. Vidare skall utredaren beskriva avvägningen mellan Barnombuds- mannens arbete som myndighet i förhållande till ombudsmannarollen samt beskriva hur arbetsuppgifter har avgränsats från andra myndigheters arbete och hur denna avgränsning fungerar. Utredningen har också haft till uppgift att föreslå var ansvaret för barns lek- och utemiljö bör ligga. Slutligen skall översynen innehålla en ge- nomgång av vad som kan göras för att effektivisera och stärka Barn- ombudsmannens verksamhet, allt för att barnens situation i skall bli bättre. Eventuella förslag till ökade kostnader förutsätter mot- svarande förslag till finansiering. 28 Utredningsuppdraget och dess genomförande Utredningen påbörjade sitt arbete då sekretariatet till- sattes. Utredningen har därefter haft åtta sammanträden. Regeringen beslöt att utredningen, som enligt direktiven skulle redovisa sitt uppdrag , istället skulle göra detta . För att få underlag för att bedöma insatser har utredningen genomfört två enkätundersökningar. En enkät, se bilaga 2, har skickats ut till samtliga länsstyrelser och ett antal myndigheter och organisationer med anknytning till verksamhet. Totalt har 64 enkäter skickats ut i denna undersökning. Utredningen har haft ytterligare kontakter med vissa myndigheter, till exempel Social- styrelsen, och . En annan enkät har skickats ut till 91 kommuner, se bilaga 3. Samt- liga av landets 25 storstadskommuner samt var femte mellanstor och mindre kommun har ingått i undersökningen. Svaren på kommunenkäten har bearbetats av . Utredningens sekretariat har också besökt fem kommuner: , , , och . För att få ytterligare underlag för bedömningen av Barnombuds- mannens verksamhet har två hearingar med bland andra frivilligorga- nisationer och fackliga organisationer hållits, se bilaga 4. De organisa- tioner och andra som bjudits in har också ombetts att komma in med skriftliga synpunkter. Till utredningen har vidare en referensgrupp, bestående av ungdomar i åldern 15–, varit knuten, se bilaga 5. Referensgruppen har arbetat med frågor som rör barns och ungdomars kännedom om Barn- ombudsmannen samt möjligheter att nå ut med information till och inhämta synpunkter från barn och ungdomar. Ung- domarna har genomfört egna undersökningar på sina respektive skolor. Utredningen har också haft fortlöpande kontakter med Barnom- budsmannen under arbetets gång. Samtliga anställda, såväl fast an- ställda som projektanställda, på har inter- vjuats. Utredningen har gått igenom publikationer, undersökningar och årsrapporter. Härutöver har utredningen träffat två av medlemmarna i råd, f.d. justitierådet och docenten vid , i , . För att kartlägga likheter och olikheter mellan och övriga ombudsmän i har utredningen sammanträffat med chefsjustitieombudsmannen samt med konsumentom- budsannen Axel , jämställdhetsombudsmannen , Utredningsuppdraget och dess genomförande 29 diskrimineringsombudsmannen och dåvarande handikappombudsmannen . Utredningen har även studerat barnombudsmän och liknande insti- tutioner i andra länder. Härvid har företrädare för utredningen besökt och . Besök har vidare gjorts hos och för barnets rättigheter i . Utredningen har samman- träffat med bland andra direktören vid kanadensiska kommissionen för mänskliga rättigheter, , och med dåvarande ombudsmannen för , , . Härutöver har företrädare för utredningen träffat ett antal personer med bred kunskap och erfarenhet av ombudsmannafrågor, vilka bidragit med viktiga synpunkter i utredningens arbete. Bland annat har sammanträffanden ägt rum med de före detta diskrimineringsombuds- männen och . Slutligen har utredningen i enlighet med sina direktiv samarbetat med den utredning (S 1997:19) som ser över (dir. 1997:131). Samarbetet har bestått i kontakter och möten mellan de båda utredarna och deras sekreterare och viss tillgång till utkast till betänkandetext. FN:s konvention om barnets rättigheter som enhälligt antogs av kom att få ett mottagande som ingen tidigare konvention om mänskliga rättigheter hade fått. om barn i som samlade ett sjuttiotal av världens stats- och regeringschefer gav sitt stöd till konventionen och uppmanade världens regeringar att ratificera den. , , inledde en kampanj för att alla regeringar skulle ställa sig bakom konventionen. En lång rad internationella frivillig- organisationer bidrog också till att rikta världens uppmärksamhet mot Konventionen om barnets rättigheter. Konventionen om barnets rättigheter trädde i kraft sedan den ratificerats av 20 stater. var en av dessa stater. har samtliga stater utom två ratificerat konventionen. Inget annat internationellt fördrag om mänskliga rättigheter har vunnit en sådan anslutning. Konventionen om barnets rättigheter är unik också i det avseendet att den innehåller såväl medborgerliga och politiska rättig- heter som ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Konventionen om barnets rättigheter gäller barn och ungdomar upp till och är inriktad på individen, det enskilda barnet. Den innehåller 54 artiklar varav fyra kan sägas innehålla dess grundläggande principer: Skydd mot alla former av diskriminering (artikel 2), att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn (artikel 3), barnets rätt till liv och utveckling (artikel 6) och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dessa respekterade (artikel 12). Den artikel i som diskuterats mest, både interna- tionellt och i , är artikel 3 som stadgar att vid alla åtgärder som rör barn skall barnets bästa komma i främsta rummet. Principen "barnets bästa" är äldre än . Barnets bästa har varit en vedertagen princip i flera internationella konventioner och deklarationer liksom i ett flertal länders nationella lagstiftning. Men både i internationella dokument och i nationella lagstiftningar har barnets bästa i huvudsak varit begränsat till ett område, det familjerättsliga. utvidgades principen till alla frågor. Det innebär att barnets bästa skall sättas i främsta rummet inte bara i vårdnads-, um- gänges- och adoptionsfrågor och inte bara i verksamheter som särskilt riktas till barn som till exempel skola och barnomsorg, utan i alla frågor. artikel 3 stadgar att barnets bästa alltid skall be- aktas i alla frågor. Barnets bästa kan inte alltid vara utslagsgivande, men det skall alltid beaktas, vilket framgår av konventionstexten, "– – – a primary consideration". Artikel 3 placerar därmed barnet på den poli- tiska dagordningen. lyfter fram barnet, sätter fokus på barnet och artikel 3 skall ses som en garant för att barnperspektivet inte negligeras i beslutsfattandet. Med denna vidgning av begreppet barnets bästa introducerades delvis ett nytt förhållningssätt till barn, synen på barn som samhällsmedborgare. Principen om barnets bästa utgör tillsammans med de övriga prin- cipiella artiklarna "budskap", det internationella samfundets hållning till barn, dess barn- och ungdomsperspektiv1. I denna anda inrättades i i syfte att förstärka barns och ungdomars rättigheter och intressen. Inrättandet av en barnombudsman var för , liksom för en rad andra länder, ett led i genomförandet av . huvuduppgift skulle vara att svara för en övergripande bevakning av barn- och ungdomsfrågor utifrån FN:s konvention om barnets rättig- heter. Kraven på att inrätta en barnombudsman i hade dock framförts långt innan FN:s konvention om barnets rättigheter antogs av FN:s ge- neralförsamling och ratificerades av . hade allt- /behandlat ett antal motioner med förslag om att inrätta en statlig barnombudsman. Företrädare för de flesta riks- dagspartierna hade ställt sig bakom förslagen. I flera motioner framhölls att det saknades en företrädare för barn som med stöd av lag kunde bevaka och åtgärda barns intressen. En barnombudsmans uppgifter skulle, enligt ett flertal motioner, vara att följa och utreda barns och barnfamiljers villkor i samhället, informera om barns situation och bilda opinion för barns rättigheter i samhället. I några motioner föreslogs att barnombudsmannen skulle knytas till dåvarande . Barnombudet i lyftes fram som en förebild för en barnombudsman i i flera motioner. Förslag om att inrätta 1 Barnets bästa i främsta rummet. FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i . SOU 1997:116, s. 125. kommunala barnombud inom framfördes också. I en motion föreslogs att en barnombudsman skulle knytas till och att stiftelsen skulle svara för finansieringen av barnom- budsmannen. I socialutskottets betänkande (bet.1989/90:SoU:17) betonades vikten av att det vidtogs åtgärder som syftade till en bättre bevakning av barns intressen. Utskottet menade att inrättande av en centralt placerad barnombudsmannatjänst skulle kunna vara en sådan åtgärd. Flera olika uppgifter skulle kunna knytas till en sådan ombudsman, till exempel att skapa opinion i frågor som är viktiga för barn. Utskottet beslutade att borde ge regeringen tillkänna att frågan om inrättande av en tjänst som barnombudsman borde utredas. Denna utredning borde avse ombudsmannens arbetsuppgifter, av- gränsningen gentemot andra myndigheters och organisationers uppgifter, organisatoriska frågor och frågan om finansieringen av verksamheten. åtagande vid en ratificering av FN:s konvention om barnets rättigheter borde, enligt utskottet, också beaktas. följde utskottets förslag. Genom beslut vid regeringssammanträde bemyndigades vederbörande statsråd att tillkalla en särskild utredare för att utreda förutsättningarna för en statligt utsedd barnombudsman (dir. 1990:80) och tillsattes en särskild utredare med ett sådant uppdrag. Utredningen, som lämnade sitt betänkande Ombudsman för barn och ungdom (SOU 1991:70) föreslog att en ombudsman skulle inrättas med uppgift att ta till vara och främja barns och ungdo- mars rättigheter, behov och intressen i samhället. En sådan nationell barnombudsman behövs, menade utredningen, trots att de allra flesta barn och ungdomar i lever under goda förhållanden. Detta trots att skolan, sjukvården och den sociala servicen riktad till barn håller en hög standard och trots att synen på barn har förändrats i positiv riktning i takt med den ekonomiska och sociala ut- vecklingen i landet. Barn och ungdomar ses generellt sett som individer med egna rät- tigheter och de har rätt att få sina åsikter respekterade. Denna syn på barn har fått en allt större spridning i samhället, men har inte trängt igenom på alla områden, menade utredningen. Det är påfallande ofta som vuxenvärlden inte är observant på barns rättigheter och behov. Barn och ungdomar ges sällan möjlighet att delta i samhällsdebatten eller påverka sin situation i den utsträckning som är motiverad utifrån Barn och ungdomar saknar både formella och praktiska möjligheter att få sina intressen tillgodosedda. Såväl myndigheter som ett flertal frivilligorganisationer gör viktiga insatser, men det saknas, enligt utredningens mening, en centralt samlad opinionsbildning kring barn- och ungdomsfrågorna. En nationell barnombudsman skulle kunna fylla denna uppgift. Enligt utredningens förslag skulle ombudsmannafunktionen be- stämmas i lags form och ombudsmannen ges ett vittomfattande arbets- fält som i princip endast skulle begränsas av den övre åldersgränsen . Ombudsmannen skulle, enligt förslaget, ha rätt att ta initiativ till åt- gärder som syftar till att hävda barns och ungdomars rättigheter och intressen och att uttala sig i sådana frågor. Ombudsmannen skulle vidare ha rätt att begära in uppgifter av myndigheter, organisationer, företag och andra vilkas verksamheter be- rör barns och ungdomars intressen. Utredningen tog som exempel att en debatt hade förekommit i dagspressen som skapat oro bland barn och föräldrar, men att ingen ville ta på sig ansvaret för att skapa klarhet i frågan. I sådana fall borde ombudsmannen, enligt utredningen, ha rätt att ta del av uppgifterna i saken. I yttersta fall skulle ombudsmannen ha möjlighet att utfärda vitesföreläggande. Utöver detta skulle ombudsmannen ha till uppgift att i samråd med myndigheter och institutioner som handhar forsknings- och utveck- lingsarbete om barn och ungdom medverka till att information om detta arbete samlas och sprids. Slutligen skulle ombudsmannen till regeringen föreslå de författningsändringar eller andra åtgärder som behövdes för att barns och ungdomars rättigheter och intressen skulle kunna tillgodoses. Flertalet remissinstanser ställde sig bakom utredningens förslag om att inrätta en ombudsman för barn och ungdom och i proposition 1992/93:173 föreslog regeringen att en sådan ombudsman skulle inrät- tas. Förslaget i propositionen skilde sig dock från utredningens förslag på några punkter. I propositionen knöts ombudsmannen närmare till FN:s konvention om barnets rättigheter, jämfört med utredningens förslag. Den nationella ombudsmannens huvuduppgift skulle vara att, utifrån ett barn- och ungdomsperspektiv, bevaka barns och ungdomars intressen i samhället. En sådan bevakning låg i linje med åtagande enligt FN:s kon- vention om barnets rättigheter. Det fanns anledning, enligt propositionen, att "skapa en permanent ombudsmannafunktion för barn och ungdom som den särskilda instans som har till uppgift att bevaka efterlevnaden av konventionen" (s. 8). skulle således utgöra utgångspunkten för om- budsmannens arbete. Ombudsmannen fick också till uppgift att göra principiella uttalanden om hur svensk författning förhåller sig till kon- ventionen. Det betonades vidare i propositionen att inrättandet av en Barnom- budsman inte fick innebära att kommunernas eller tillsynsmyndigheter- nas ansvar minskades. Inte heller skulle ombudsmannen ta över arbete som frivilligorganisationerna utförde. Det slogs fast att ombudsmannen, myndigheter och frivilligorganisationer skulle ha olika funktioner i arbetet med barn- och ungdomsfrågor. skulle i första hand svara för en övergripande bevakning av barn- och ungdomsfrågorna utifrån och svensk lagstiftning. Dock betonades vikten av att ombudsmannen hade direktkontakt med barn och ungdomar, med ideella organisationer och myndigheter som ansvarar för olika barnfrågor. Ombudsmannens arbetsuppgifter skulle således ligga på det gene- rella planet. Ombudsmannen skulle inte ägna sig åt enskilda fall. Detta innebar att ombudsmannen inte skulle fullgöra någon tillsyn eller granskning av andra myndigheters arbete. Mot denna bakgrund före- slogs att ombudsmannen inte skulle få några särskilda befogenheter vad gäller att fordra in uppgifter från myndigheter eller andra. beslutade att befattningen som skulle placeras vid dåvarande . Ombudsmannen skulle ersätta ordförandeskapet vid och bli chef för myndigheten. som fattade beslut om att inrätta en ombudsman för barn och ungdom, placerad vid som chef för myn- digheten, tillsatte regeringen en organisationskommitté med uppgift att dra upp riktlinjerna för den kompetens som myndigheten behövde i sin nya funktion. I kommitténs uppdrag låg att utforma ett förslag till en ny instruktion för myndigheten med utgångspunkt i det delvis förändrade arbetsområdet. föreslog också ett nytt namn på myndigheten, . trädde lagen (1993:335) om och förordningen (1993:710) med instruktion för i kraft. inrättades och var den enda myndighet i som hade som huvuduppgift att enbart arbeta med frågor som rörde barn. Rådets verksamhet reglerades i förordningen (1980:572) med instruktion för . kom en ny för- ordning (1988:1127) med instruktion för rådet. När bildades övertog det uppgifter från mot barnolycksfall, grundad , och lekmiljöråd som fanns . hade till uppgift att verka för förbättringar i barns miljö, med särskild tonvikt lagd på lekmiljö och för en ökad säkerhet för barn och ungdom. Syftet var att leken och säkerheten skulle ses i ett sammanhang, att barns miljöer skulle vara stimulerande och utvecklande och så säkra att barnolycksfall kunde förhindras. Barn- miljörådet skulle, enligt sin instruktion, genom samråd och samverkan med berörda myndigheter: -hävda att en god barnmiljö är en förutsättning för människans ut- veckling, -verka för att goda möjligheter skapas för utvecklingsfrämjande lek i såväl boendemiljö som offentlig miljö, -verka för en samordning av samhällets förebyggande insatser inom barnsäkerhetsområdet, -bevaka forskning och utveckling inom barnmiljö- och barnolycks- fallsområdet, -medverka till att befintlig kunskap inom barnmiljö- och barnsäker- hetsområdet sammanställs och bearbetas samt att -informera statliga och kommunala myndigheter, bostadsföretag med flera i frågor om barns miljö och säkerhet. arbetade med information och opinionsbildning. Pro- duktion av trycksaker, utställningsverksamhet, medverkan i och anord- nande av egna konferenser och mässor samt telefonkonsultationer och uppbyggnad av ett bibliotek var några av sätt att nå ut med kunskap om barns lek, utemiljö och säkerhet. Målgrupper för in- formationsverksamheten var framför allt personal inom barnhälsovård, förskola, skola, bibliotek, arkitekter och planerare samt frivilligorgani- sationer och myndigheter. hade två referensgrupper, en för lek och lekmiljöfrå- gor och en för barnsäkerhetsfrågor. I dessa ingick en lång rad myndig- heter, organisationer och det mer informella kontaktnät som byggts upp av mot barnolycksfall. bevakade forskningen inom lek- och barnsäkerhets- området, medverkade till att sprida forskningsresultat och lämnade för- slag till nya forskningsområden. Rådet hade även internationella kon- takter, bland annat genom organisationen to Play (IPA). hade en bevakande, samordnande och utvecklande funktion inom området barns lek och säkerhet där andra myndigheter hade själva myndighetsansvaret. Enligt 1 § lagen om har till upp- gift att bevaka frågor som angår barns och ungdomars rättigheter och intressen. skall särskilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med åtaganden enligt FN:s konvention om barnets rättigheter.