sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — Till statsrådet och chefen för Regeringen bemyndigade genom beslut chefen för att tillkalla en kommission med uppgift att skapa största möjliga klarhet i vad som kan ha hänt i när det gäller egendom av judiskt ursprung som förts hit i samband med judeförföljelserna före och under (dir. 1997:31). Med stöd av nämnda bemyndigande utsågs f.d. landshövdingen till ordförande i kommissionen. förordnades som ledamöter docenten , professorn , f.d. justitierådet Per Jermsten, advokaten , fil. Som sakkunniga förordnades samma datum fil. . och docenten . Den senare entledigades på egen begäran från uppdraget . för- ordnades som sakkunniga även direktören , f.d. ambassadören , professorn , riks- arkivarien , f.d. bankdirektören . , avdelningsdirektören , , direktören , docenten , avdelningsdirektören och f.d. ambassadören . entledigades på egen begäran från sitt uppdrag. För att som experter biträda kommissionen förordnades kanslirådet och departementsrådet . Fr.o.m. anställdes huvudsekreteraren i kommis- sionen hovrättsassessorn och sekreteraren fil. , vars anställning på hennes begäran varade endast t.o.m. . Fr.o.m. anställdes som sekreterare även hovrättsassessorn . Kommissionens uppdrag skulle enligt direktiven redovisas . biföll regeringen en begäran från kommissionen om förlängd uppdragstid. Därvid bestämdes att uppdraget skulle redovisas . kommissionen tilläggsdirektiv, som innebar att kommissionen med förtur skulle utföra och redovisa den del av uppdraget som avser guldaffärer (dir. 1997:148). överlämnade kommissionen med anledning av tilläggsdirektiven sin interimrapport och (SOU 1998:96). En begäran från kommissionen om ytterligare förlängd uppdragstid till bifölls av regeringen . Uppdraget har krävt omfattande arbete, som utförts under tidspress. Härmed överlämnas kommissionens slutrapport och judarnas Kommissionen avser att senare publicera ett antal forsknings- rapporter, vilka författats av uppdragstagare anlitade för att ta fram underlag till kommissionens bedömningar. Regeringens uppdrag till kommissionen............................ Perspektiv på kommissionens uppdrag ............................. 1.3.2 Förtränga, förneka och bekänna........................... 1.3.3 Vittnenas strid för minnet................................. 1.3.4 Det svenska opinions- och forskningsläget ........... Det historiska sammanhanget ........................................ 2.2.2 Judarnas ställning ........................ Flykt och plundringar .......................................... Nazismens rasideologi och föreställningsvärld .................. Den antisemitiska diskursen................................. Konfiskeringar som återbetalning..................... politik mot Nazityskland .................................... Opinionen och regeringen .................................... Definitioner och avgränsningar......................................... 3.2.1 Egendom av judiskt ursprung............................... Avgränsningar i övrigt ......................................... Danaarv ...................................och herrelösa tillgångar Allmänt .............om danaarv och herrelösa tillgångar 4.2.2 ....Den svenska avvecklingen av tyskt flyktkapital 4.3.1 .......................Inledande förslag och diskussioner 4.3.2Bankföreningens och Bankinspektionens åtgärder149 Utredningar om försäkringar................................ 4.3.4 Utredningar om herrelösa tillgångar av annat slag Kommissionens kompletterande utredningar ..................... 4.4.3 Depositioner hos utlandsmyndigheter m.fl. ........... 4.5.2 Övriga herrelösa tillgångar i banker ..................... 4.5.3 Övriga herrelösa tillgångar i försäkringsbolag Ariseringen av näringslivet i Nazityskland........................ 5.2.1 Valutaregleringen blev ett ariseringsinstrument .... 5.2.2 Diskriminerande lagar tvingade fram utträng- Varuhandeln mellan och Nazityskland.................. 5.3.2 Mycket talar för att ariserad egendom av judiskt ursprung stannade i Nazityskland ........................ 5.3.3 Under kriget kombinerade regeringen handels- avtal och licenskrav ............................................. 5.3.4 Ihandeln med ariserade företag blev det fråga om vem på tysk sida som skulle betala eller få betalt.. 5.3.5 Varubetalningar från kvittades på statlig nivå mot betalningar dit............................. De finansiella relationerna och betalningsbalansen............ 5.4.1 fick svårt att få betalt för lånen till 5.4.2 Lånebetalningarna knöts därefter till varu- 5.4.3 Betalningsbalansen visade ökande underskott Planer på att överlåta judiskt ägda företag till ....... 5.5.1 Förslag om delägarskap i Warburgbanken ........... 5.5.2 Erbjudande avseende järnverket i Witkowitz ........ 5.5.3 Erbjudande avseende ett pappersbruk i .... Möjligheter att överföra immateriella tillgångar ................ 5.6.1 Redan hotet om arisering kan ha föranlett över- 5.6.2 Svenskt skydd kan ha sökts efter arisering............ Köp av värdepapper från ockuperade områden ................. 5.7.1 Värdepapper konfiskerades från judar.................. 5.7.2 Den svenska valutaregleringen innebar kontroll av bland annat värdepappershandeln .................... 5.7.3 övertog obligationer som ett led i handelsutbytet med ..................... 5.7.4Riksbanken tog emot även aktier och obligationer från andra länder ................................................. 5.8Exempel på hur kreditförhållanden kunde utveckla sig när företag ariserades....................................................... 5.9 Affärer med guld ............................................................. 5.9.1 Allmänt om köp och import av guld ..................... 5.9.2Delbetalningar i guld förekom när tyska obliga- tionslån löstes in.................................................. 5.9.3Sverige accepterade guld från Nazityskland för att reglera betalningsbalansen .............................. 5.9.4I Enskilda Bankens affärer med 5.9.5I övrigt tycks få betalningar med guld ha före- Guldhaltigt skrot importerades från nazi- Svenska dotterbolag i nazidominerade områden ................ Dotterbolag till stora svenska bolag fanns i Dotterbolag kan ha övertagit fastigheter som ägts Krigsfångar förekom i arbetskraften..................... Tyska intressen i svensk industri ...................................... I förekom åtskilliga tyskägda företag ....... fäste inget avseende vid Svenskt intresse fanns för att överta agenturer som judar haft ..................................................... Code of conduct............................................................... Ariseringen var känd och måste ha lett till att frågor kom upp ................................................... låg ansvaret för policybildningen Sammanfattning och slutsatser ......................................... 6.2Nazitysklands konfiskering och plundring av Särskilt om utrensning och plundring av konst ..... Möjliga flyktvägar till .......................................... 6.5.1 Rövade tillgångar i .................................. Särskilt om konst................................................. 6.6.2 Nazitysklands konfiskering och plundring av Avvecklingen av tyska tillgångar i .................... Åtgärder vid krigsslutet.................................................... 7.2.1 De allierades varningar och framställningar ......... Tidiga svenska lagstiftningsåtgärder .................... 7.3.3 Genomförandet av avvecklingen i huvuddrag ....... Svenska myndigheter och regelverk .................................. Flyktkapitalbyråns verksamhet och arbetssätt................... Organisation och uppgifter .................................. Särskilt om flyktkapital ....................................... 7.6.5 Undantag från skingringsförbud och Kungl. Maj:ts efterföljande beslut om friställande av Särskilt om företag .............................................. 7.6.8 Särskilt om restitutionsgods m.m. ........................ Frågor kring genomförandet av likvidationen.................... 7.7.1 Vissa fordringsanspråk mot de tyska tillgångarna. 6.Lista över herrelösa banktillgångar Gesellschaft mit beschränkter Haftung Ibidem (på samma ställe) Office of Military Government of (U.S.) Tripartite Commission on the Restitution of Deutsche Revisions- und Treuhand Förintelsens största tragedi ligger i att miljoner människor förlorade sina liv. En väsentlig del av kultur slogs i spillror. Det finns också en materiell aspekt. Miljoner judiska hem, liksom tusentals judiska institutioner, ödelades och tillgångarna skingrades. Det finns åtskilliga skildringar av historia. De historiska beskrivningarna av Förintelsen är färre och frågan om dess ekonomiska dimension har länge varit relativt obearbetad, men har tilldragit sig betydande itnernationellt intresse. Det är denna den senast nämnda frågan, vad gäller , som kommissionen har haft att behandla. Nationella skillnader i den historiska erfarenheten ställer olika krav på olika nationers frågeställningar och arbete. I länder som var ocku- perade av tyskarna utreds i huvudsak frågor rörande konfiskering av judiska tillgångar. I de under kriget neutrala staterna är bank- och affärsförbindelserna med Nazityskland en huvudfråga, liksom vilken roll judiska tillgångar kan ha spelat i dessa förbindelser. För , och handlar det till stor del. om att granska de riktlinjer som segermakterna drog upp efter kriget rörande bl.a. fördelning av rövat guld. Trots olikheter i perspektiv och metod är sökandet efter historisk sanning en förenande länk i det internationella arbetet. Alla perspektiv på historien om måste utgå från vetskapen om det nazistiska våldets omfattning och konsekvenser. Det gäller inte bara för den judiska befolkningen utan även för många andra människor i . Detta har också varit en självklar utgångspunkt för kommissionens arbete. har den gängse svenska synen på roll under blivit ifrågasatt. Den förda politikens följder har diskuterats. Dessa frågor har visat sig vara relevanta också för kom- missionens i och för sig avgränsade uppdrag att skapa största möjliga klarhet i vad som kan ha hänt i när det gäller egendom av judiskt ursprung som förts hit i samband med judeförföljelserna före och under . Kommissionen har därför valt att i de inledande kapitlen av sin slutrapport översiktligt diskutera flyktingpolitiken, neutralitetspolitiken, handelspolitiken samt förhållandet mellan opinionen och regeringen. Det kan konstateras att den politik som under större delen av kriget drev mot de krigförande stormakterna baserades på ett maktpolitiskt synsätt. Man bortsåg alltför mycket från moraliska frågor och agerade i det allt övergripande syftet att hålla utanför kriget och klara landets försörjning. Ett sådant synsätt kan naturligtvis uppfattas som beklagligt. Kommissionens forskning avseende det egentliga uppdraget har avsett fem frågeställningar. ·Tog emot något konfiskerat eller plundrat personguld? ·Vad hände med judiska tillgångar som efter kriget stod herrelösa i ? ·Kan judisk egendom ha kommit till inom ramen för affärsutbytet med Nazityskland? ·Har rövade tillgångar, såsom konst och juveler, förts till ? ·Kan judiska tillgångar ha kommit att ingå vid avvecklingen av de tyska tillgångarna i efter kriget? affärer med guld från Nazityskland har behandlats i kommissionens interimrapport och (SOU 1998:96) som offentliggjordes . De ytterligare efterforskningar som gjorts har inte förändrat bilden som där presenterades. Vad hände med judiska tillgångar som efter kriget stod herrelösa i ? I fråga om tillgångar som blivit herrelösa i till följd av nazister- nas förföljelser av judar och andra före och under fanns redan från början två principiella frågeställningar. ·Vad borde ske med s.k. danaarv efter dem som avlidit utan arvingar? ·Vad borde ske med övriga herrelösa tillgångar med okända ägare? När det gällde de svenska danaarven efter Förintelsens offer kunde olika lösningar tänkas. Närmast till hands låg att behandla dem som andra danaarv och låta dem gå till Allmänna arvsfonden. Men man kunde också ha hävdat att det fanns fog för att låta dessa danaarv bilda eller tillföras en särskild fond med syfte att hjälpa andra som drabbats av Förintelsen. Likaså kunde man göra gällande att de skulle överlämnas till SOU 1999:20 Sammanfattning 15 någon judisk organisation. De två sistnämnda lösningarna hade - om de över huvud taget var möjliga - krävt särskild lagstiftning. I förhandlingarna med de allierade efter kriget, inför det s.k. , valde man från svenska statens sida att utgå från en lösning som innebar att tillgångarna i fråga formellt hanterades som andra danaarv och därför skulle tillföras Allmänna arvsfonden. Sam- tidigt åtog man sig att verka för att värdet av sådan....egendom ställdes till de allierades förfogande för hjälpändamål. I praktiken var det naturligtvis inte möjligt att från statens sida göra en exakt beräkning av detta värde. Det gick nämligen inte att identifiera och värdera alla danaarv efter Förintelsens offer, vilket också måste ha stått klart för de svenska förhandlarna i . I efterhand får det konstateras att det är tveksamt om man kan anse att i formell mening uppfyllde sitt åtagande i beträffande danaarven. Övriga herrelösa tillgångar i banker När det gäller andra herrelösa tillgångar i svenska banker än danaarven måste utgångspunkten vara att insättarna eller deras rättsägare skall till- godoses på bästa sätt. I de fall insättarna avled i Förintelsen är det som regel deras efterlevande som är rättsägare. För efterlevande till offer för Förintelsen kan särskilda svårigheter ha förelegat när det gällt att tillvarata sina rättigheter. Eftersom det kan ha varit särskilt komplicerat för dem att identifiera och lokalisera tillgångarna i fråga kan de också ha varit förhindrade att exempelvis avbryta preskriptionsfrister eller bevaka värdeutvecklingen avseende deponerade värdepapper. Dessa omständigheter kan sägas tala för att staten eller bankerna borde ha vidtagit särskilda åtgärder för att underlätta för de efterlevande att komma till sin rätt. Detta kunde exempelvis ha skett genom undantag i preskriptionslagen, genom lättnader i banksekretessen tillsammans med publicering av uppgifter om de banktillgångar som inte efterfrågats sedan krigsslutet eller genom förordnanden av s.k. gode män med uppgift att ta tillvara de efterlevandes intressen. Men det fanns också skäl som talade emot förslag om åtgärder av det slag som nämnts. Bland annat kunde anföras att det inte fanns något reellt behov av att förlänga preskriptionsfristerna, eftersom bankerna enligt praxis aldrig åberopar preskription mot efterlevande rättsägare. Vidare kunde det hävdas att skälen för en bibehållen bank- sekretess vägde tyngre än skälen mot, särskilt med hänsyn till att det inte var möjligt att skilja ut sådana herrelösa tillgångar som kan tänkas härröra från Förintelsens offer men också för att det från judiskt håll kunde finnas betänkligheter på grund av befarade negativa konsekvenser av en publicering. Slutligen kunde den uppfattningen finnas att godmansförordnanden i praktiken innebar inskränkningar av rätts- ägarnas egna befogenheter och dessutom kunde vara kostsamma. Arvoden till gode män betalas i regel med de medel som förvaltas. Såvitt kommissionen kunnat finna ägnades de här diskuterade principiella frågeställningarna inte någon större uppmärksamhet från statens sida , då initiativ togs till utredningar i Bank- inspektionens och Svenska Bankföreningens regi. Detta dröjsmål är an- märkningsvärt, särskilt mot bakgrund av att framställningar gjordes från judiska organisationer . Kanske var det till följd av att nämnda frågor inte övervägdes och ventilerades tillfredsställande som de blev aktuella igen . Vad som sedan skedde var att bankerna, efter framställningarna från judiska organisationer och viss statlig inblandning, på eget initiativ bildade en fond för nazismens offer. Fondbeloppet beräknades efter uppskattning av det sammanlagda värdet av sådana herrelösa tillgångar i svenska banker som kunde ha tillhört offer för Förintelsen. Det fördelades av Röda Korset. Fonden påverkade inte möjligheten för de efterlevande att fortfarande få betalt från bankerna. Fordringar, depåer, förvar och bankfack stod kvar. Fondbildningen i sig innebar alltså ingen förlust för de anhöriga till de Förintelsens offer som hade tillgångar i svenska banker, utan var ett frivilligt bidrag till andra människor som drabbats av nazisternas förföljelser. Debatten kom i stor utsträckning att kretsa kring frågan om hur fondbeloppet beräknades. Bland annat ifrågasattes huruvida ränta medräknades och huruvida verkligen samtliga tillgångar av aktuellt slag beaktades. Mot bakgrund av att fonden bildades på frivillig bas, utan att rättsägarnas anspråk beskars, kan kommissionen inte se att frågor som de nämnda numera bör tillmätas någon avgörande betydelse. Tyvärr måste det dock i efterhand konstateras att de utredningar som gjordes , under medverkan av flera departement, Bankinspektionen, och bankerna, starkt bidrog till att teknikaliteterna kring fondbildningen kom att skymma frågan om hur ifrågavarande rättsägare skulle kunna tillgodoses. I stället för att diskutera hur ifrågavarande rättsägare skulle kunna tillgodoses ägnade man sig åt en långdragen och oklar handläggning kring frågan om villkoren för den fondbildning som gjordes till förmån för andra drabbade personer. Varken från bankernas eller från de statliga instansernas sida tog man exempelvis upp möjligheterna att underlätta för rättsägarna genom att offentliggöra uppgifter om försvunna konto- havare och depå- eller bankfacksinnehavare eller att förordna gode män. När det gäller bankernas hantering av enskilda rättsägares anspråk skall det först påpekas att kommissionen inte har sett några tecken på att bankerna underlåtit att betala rättmätiga fordringar. I den internationella debatten har det hävdats att banker ofta har ställt orimligt höga krav på bevisning om att en kontohavare avlidit i Förintelsen. Kommissionen instämmer i att det är olämpligt att driva sådana beviskrav för långt, men konstaterar att det inte är känt att någon svensk bank skulle ha kritiserats för sådant agerande i något fall. Bankerna har numera uttryckligen förklarat att de är beredda att göra undantag från den annars gällande principen att dokumentation om insättarens dödsfall skall presenteras. Kommissionen har offentliggjort en lista över sådana banktillgångar som stått herrelösa sedan krigsslutet. Offentliggörandet har lett till att, sent omsider, utbetalningar i flera fall har kunnat göras till rättsägare som är efterlevande till offer för Förintelsen och som inte tidigare kände till att tillgångarna i fråga fanns. Därmed anser kommis- sionen att man från bankernas sida, med kommissionens hjälp, äntligen har gjort vad som kan krävas för att underlätta rättsägarnas möjlighet att uppmärksamma sina tillgångar. Bankerna har i sina kontakter med kommissionen och de personer som hört av sig efter publiceringen varit tillmötesgående och samarbetsvilliga. Man bör, enligt kommissionens bedömning, kunna utgå från att bankerna agerar så även vid prövningen av anspråk som ännu inte framförts eller handlagts. Sammanfattningsvis kan alltså följande konstateras. ·Frågan om vad som borde ske med herrelösa tillgångar i svenska banker togs inte i tillräcklig utsträckning på allvar av regeringen och bankerna närmast efter kriget. ·När frågan togs upp var handläggningen långdragen och oklar. Den ledde till stor missbelåtenhet från judisk sida. ·Kommissionen har inte funnit något tecken på att någon bank har underlåtit att betala någon rättmätig fordran, som varit herrelös. ·Bankerna har , under kommissionens arbete, gjort vad som kan krävas för att söka rättsägarna. Kommissionens utredningar har gett vid handen att sannolikheten är mycket liten för att herrelösa försäkringstillgångar finns i . Endast livförsäkringsfordringar kan ha blivit herrelösa. Svenska för- säkringsföretag torde över huvud taget inte ha haft något intresse av att ingå livförsäkringsavtal med personer som var bosatta utomlands. Varken de uppgifter som inhämtats från för- säkringsföretag som var verksamma , verkställda stick- provskontroller i bevarat arkivmaterial eller några uppgifter i övrigt tyder på att det i skulle förekomma försäkringsfordringar som blivit herrelösa till följd av naziförföljelserna. Det kan emellertid inte uteslutas att något enstaka fall förekommit. Egendom som deponerats hos utlandsmyndigheter Kommissionens arbete har visat att det förekom att judar som var bosatta i utlandet deponerade tillgångar på svenska utlandsmyndigheter. Det kan inte uteslutas att sådana tillgångar blev herrelösa till följd av naziförföljelserna och att de i några fall finns kvar i statens besittning, på myndigheterna i fråga eller i andra lokaler. Att det kan förhålla sig så har inte uppmärksammats innan kommissionen lät göra sina utredningar av dessa förhållanden. Kommissionen har emellertid inte haft möjlighet att hinna med att göra en fullständig kartläggning av i vad mån det faktiskt förhåller sig så att herrelösa tillgångar av judiskt ursprung finns i statens be- sittning. Genomförandet av en sådan utredning måste ske i samarbete med företrädare för de lokala myndigheterna. Det kan förutses att det är arbetskrävande. Till skillnad från vad som är fallet när det gäller bank- tillgångar finns ingen tidigare utredning att utgå från. Kommissionen anser emellertid att en utredning i annat sammanhang måste göras. Eventuell egendom hos transportbolag, revisorer och advokater Det kan naturligtvis ha förekommit att transportbolag, revisorer eller advokater i haft om hand egendom som blivit herrelös till följd av att ägaren avlidit i Förintelsen. Möjligheten att utreda huruvida så var fallet visade sig vara synnerligen begränsad . Efter förnyade kontakter med branschorganisationerna och med de familjer som hör till de judiska församlingarna i måste kommissionen tyvärr konstatera att det är mycket svårt att komma närmare sanningen härvidlag. I ett moraliskt perspektiv är det beklagligt att vissa rättsägare sent eller ännu inte fått kännedom om tillgångar som blivit herrelösa till följd av Minst lika beklaglig är risken för att vissa rättsägare helt kan ha gått miste om sin möjlighet att framställa anspråk. Kommissionen förutsätter att regeringen initierar sådana åtgärder som krävs för att bringa moralisk upprättelse åt de berörda. Kan judisk egendom ha kommit till inom ramen för affärsutbytet med Nazityskland? var viktigaste handelspartner både före och under . Det fanns därmed en stor kontaktyta mellan svenska och tyska näringsidkare. När tog makten i påbörjades en målmedveten arisering av det tyska näringslivet. Judiska företagare och kapitalägare uteslöts med olika metoder. Tidigt utnyttjades de ingripande tyska valutareglerna till nackdel för judarna. Stegvis infördes sedan under senare delent av en rad specialförfattningar som efter hand uteslöt möjligheterna för judar att ha inflytande i det tyska näringslivet och att äga egendom. I de naziockuperade länderna utvecklades förhållandena på liknande sätt. Ariseringen skedde öppet. Detaljerad information om skeendet fanns lätt tillgänglig i . Egendom av judiskt ursprung kunde i dessa sammanhang tänkas komma hit av bland annat följande skäl. För det första kunde en företagare som hotades av arisering försöka föra sin egendom i säkerhet här. För det andra kunde den som vid tvångsvis genomförd arisering avvecklade eller övertog ett judiskt företag sälja eller på annat sätt överföra företagets egendom till . Slutligen kunde ariserad egendom överföras inom ramen för sedvanligt fortlöpande handelsutbyte. Kommissionen har funnit utrett att det i vissa fall förekom att judiska näringsidkare som hotades av ariseringsåtgärder försökte säkra sina tillgångar genom försäljning till affärspartners i . I de fall som kommissionen har uppmärksammat kom någon överlåtelse av olika skäl aldrig till stånd.