sou · GNB382 · 2000-01-01 00:00:00 — Inte heller rörelsereglerna i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet eller lagen (1991:981) om värdepappersrörelse är sanktionerade med skadeståndsansvar. En följd av att skadeståndsansvaret omfattar bankrörelselagen är att överträdelser av rena rörelseregler kan bli skadeståndsgrundande. Det är emellertid tveksamt om det finns utrymme för enskilda aktieägare att framgångsrikt föra talan om skadestånd på grund av överträdelser av bankrörelselagen; överträdelserna torde normalt inte kunna ha sådan karaktär att de drabbar endast vissa aktieägare på de andras bekostnad. Borgenärer kan dock tänkas få skadestånd vid en banks obestånd om det kan visas att obeståndet beror på att någon av rörelsereglerna överträtts. Detta är inte något endast hypotetiskt exempel; krediter på interbankmarknaden är stora och vanligt förekommande samt torde i hög grad ske under förlitan om att kredittagaren följer rörelsereglerna. För det fall staten tvingas gå in för att rädda en bank på obestånd kan staten vara berättigad till skadestånd. Lagstiftarens syfte med att ge särskilda regler för hur bankrörelse skall bedrivas är att skydda det finansiella systemets funktion vilket i sin tur bedömts samhällsekonomiskt motiverat. Ett av skälen till att det behövs särskilda regler är att spridningsrisken mellan olika skydds-värda institut är stor, bl.a. beroende på att instituten ofta har stora fordringar på varandra. Genom att lagstiftaren söker uppnå att enskilda banker är 48Lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. 49Lag (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. solida minskar risken för kriser som sprider sig till andra skyddsvärda institut. I sin tur innebär detta att skyddet för t.ex. en kreditgivare som träder i förbindelse med banken blir bättre. I så måtto kan rörelsereglerna sägas skydda borgenärer och tredje man även om detta inte är det direkta syftet med dem. Härvidlag avviker rörelse-reglerna inte markant från bestämmelserna i aktiebolagslagen och olika årsredovisningslagar. De sistnämnda bestämmelserna kan sägas ha som övergripande syfte en samhällsekonomiskt effektiv hantering av associationsrättsliga frågor. Detta innebär i olika situationer ofta ett skydd av tredje man. Steget mellan bestämmelser som värnar ett aktiebolags egna kapital och bestämmelser som på olika sätt begränsar risktagandet i banker är inte långt. För bankaktiebolagens del gör kommittén bedömningen att överträdelser av bankrörelselagen alltjämt bör grunda skadestånds- skyldighet för styrelseledamot och verkställande direktör mot annan än banken. Viktiga, och för tredje man betydelsefulla, delar av rörelse- reglerna för banker finns i kapitaltäckningslagen. Även överträdelser av denna lag bör sålunda kunna grunda skadeståndsskyldighet. Bestämmelserna bör för klarhetens skull tas in i en särskild paragraf i 9 kap. bankrörelselagen i vilken också verkställande direktör nämns. Vissa rörelseregler på bankområdet kan alltså ses som skyddsregler för tredje man. Liksom på aktiebolagslagens område är emellertid inte alla bestämmelser av den karaktären. Det är därför lämpligt att här välja samma lösning som för de allmänna aktiebolagen, nämligen att över- lämna till rättstillämpningen att avgöra när överträdelse av rörelse- reglerna skall grunda rätt till skadestånd. Kommittén kan inte finna skäl att för sparbanker och medlems- banker göra någon annan bedömningen än den som gjorts för bank- aktiebolag. Kommittén vill slutligen påpeka att kommitténs pågående arbete med att se över reglerna för hantering av banker med finansiella problem kan komma att påverka bedömningarna i den här delen. Arbetet skall redovisas i kommitténs slutbetänkande, vilket skall lämnas vid utgången av . Med hänvisning till de svårigheter som förelåg att utreda skade- ståndsfrågor i finanskrisens spår är det en naturlig uppgift för en kommitté som ser över de lagliga förutsättningarna att föra skade- ståndstalan på bankområdet att även överväga förändringar i fristerna för väckande av skadeståndstalan. Genom att fristerna förlängts, just med hänvisning till utredningar i finanskrisens spår, för de allmänna aktiebolagen och därmed för bankaktiebolagen samt att i stort sett samma förändringar föreslagits för sparbanker och medlemsbanker, finner kommittén att det inte finns behov av ytterligare förändringar på det här området. Kommittén har inte funnit anledning att föreslå förändrade förutsättningar för skadeståndsskyldighet för styrelse- ledamot och verkställande direktör i kreditmarknadsföretag. Slutligen vill kommittén återigen peka på det angelägna i att bestämmelserna i sparbankslagen och lagen om medlemsbanker rörande styrelse och verkställande direktörs uppgifter ses över. En sådan översyn är också aviserad från regeringens sida (prop. 1997/98:166 s. 55). 2Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag I kommitténs direktiv sägs att det har uppmärksammats att reglerna om sekretess, såsom de tolkats, har gett upphov till svårigheter bl.a. vid förvärv av banker och vid kreditgivning till kreditmarknadsbolag. En översyn av sekretessreglerna för banker och kreditmarknadsbolag kan därför vara aktuell.1 Den nu gällande regeln om banksekretess, som gäller för alla banker oberoende av associationsform, finns i 1 kap. 10 § BRL och har följande lydelse. Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Ansvar enligt 20 kap. 3 § skall inte följa för den som bryter mot förbudet i första stycket. Detsamma gäller en revisor som bryter mot förbudet i 3 kap. 14 § första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter. I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser som innebär att vad som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål. I det följande koncentreras intresset till första meningen i paragrafen, nämligen enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas. Det är denna regel som avses när det i fortsättningen talas om bank- sekretess eller tystnadsplikt för banker. Enligt , Banklagen av med kommentar, har [g]rundsatsen, att sekretess skall iakttagas kring bankbolagens förbindelser med sina kunder ... respekterats alltifrån affärsbankväsendets uppkomst. Lagfäst blev principen genom kungörelse angående enskilda banker med rätt att utgiva egna bank- sedlar, vari stadgades att enskildes förhållanden till banken må ej för allmänheten yppas. I samma avfattning upptogs sekretessregeln banklagar.2 1Bilaga 1, s. 140. 2Westerlind s. 518. 92 Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag lag om bankrörelse hade sekretessregeln formulerats på ett något annat sätt, nämligen: Enskildes förhållanden till bankbolag må ej i oträngdt mål yppas. Skälet för denna ändring var att regeln inte skulle hindra att en styrelseledamot eller tjänsteman i en bank lämnade vittnesmål om en kunds relation till banken eller lämnade sådan information till kronofogdemyndigheten eller till åklagare och domstol i brottmål. Syftet var även att banksekretessen inte skulle användas för att underlätta för en gäldenär att undandra egendom från borgenärerna. Det som blev förbjudet var enligt lagrådet yppande i oträngdt mål av enskildes förhållanden till bank, vilket förbud då komme att omfatta icke allenast meddelanden, som nådde en större allmänhet, utan varje upplysning till obehörig person.3 Sekretessregeln fick sin nuvarande utformning . Någon ändring i sak var inte avsedd.4 Regeln upptogs därefter bank-rörelselag. Några principiella uttalanden i förarbetena om vilka skyddsintressen som ligger bakom regeln går inte att finna. Redogörelsen i avsnitten 2 och 3 gör inte anspråk på att vara hel- täckande utan anger sådana huvuddrag i banksekretessens innebörd som kommittén anser vara av intresse i detta sammanhang. För en utförligare redovisning hänvisas till som i skriften Bank-sekretessen, utgiven av , i samverkan med , 5 u. 1987 (cit. ) har gjort en rättslig undersökning av ämnet. 2.2De som banksekretessen enligt gällande ordning är avsedd att skydda I propositionen till bankrörelselag sades i specialmotiveringen bl.a. följande. Sekretessregeln ... omfattar såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Alla uppgifter som rör en bankkunds mellan-havanden med banken, oavsett om de är dokumenterade eller inte, är alltså underkastade banksekretessen. Alla relationer bank – kund omfattas av sekretessregeln. Om någon upphört att vara kund i banken så upphör inte sekretessen för den skull utan består i fråga om kundens tidigare förbindelser med banken. – Sekretessen skyddar endast för-hållanden till dem som är bankens kunder inom området för bankens rörelse. En banks rättsförhållanden till andra, t.ex. anställda och hyres-värdar, omfattas således inte av sekretessen. – Reglerna om bank-sekretessen inskränks i viss utsträckning genom uttryckliga lag-bestämmelser, som innebär 1911:48 s. 45. 1979/80:80 s. 45. Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag 93 skyldighet för en bank att lämna myndigheter vissa begärda uppgifter ... Dessa lagstadgade undantag från sekretessregeln har till syfte att förhindra att banksekretessen utnyttjas illojalt. Sekretessen kan alltså brytas för att tillgodose viktiga informations- och kontrollbehov för samhället.5 Enligt är de som skyddas av banksekretessen bankens kredit- tagare, insättare, deponenter av värdepapper, etc.6 Med att en person är eller varit kund i banken bör likställas att han står eller har stått i förhandlingar om att träda i klientförhållande till banken. Har sålunda ett företag med banken underhandlat om en kredit men dessa förhandlingar strandat, får banken anses förpliktad att hemlighålla detta samt att inte heller yppa sådana upplysningar rörande företaget som banken fått vid förhandlingarna och som företaget kan ha intresse av att hemlighålla.7 Enskilda betyder alltså i detta sammanhang en fysisk eller juridisk person som i förhållande till banken anses som kund. Det innebär inte endast den som har en löpande kundrelation till banken utan även den som förhandlar eller utan framgång har förhandlat med banken om att inleda ett sådant förhållande samt den som har varit kund i banken. En förutsättning för att regeln om banksekretess skall bli tillämplig är således att det föreligger ett kontraktsförhållande i vid mening mellan banken och en annan, fysisk eller juridisk, person. I regel gäller tystnadsplikten endast bankens egna kunder och dessas förhållanden till den egna banken.8 I förhållande till kunden själv gäller givetvis inte tystnadsplikten i normalfallet. Inte heller gäller den i förhållande till den som är behörig att företräda en juridisk person som är kund i banken eller den som är förmyndare, god man eller förvaltare enligt , konkurs- förvaltare eller likvidator för en kund, delägare i ett dödsbo som är kund i banken eller bodelningsförrättare för kunder9. Även make/-registrerad partner anses i viss utsträckning ha rätt att ta del av upp-gifter om den andre makens/partnerns förhållanden i banken. Uppgifts-lämnande till någon ur de nämna kategorierna anses alltså inte obehörigt. 1986/87:12 s. 212. 6Nial s. 26. 8Se vidare a.a. s. 31 f. 9För dessa senare kategorier gäller att rätten att ta del av upplysningar är begränsad av uppdragets omfattning eller, beträffande konkursförvaltare, likvidator och dödsbodelägare av vad som fordras för att de skall kunna fullgöra sina åligganden. 94 Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag 2.3Obehörighetsbegreppet enligt gällande ordning Banksekretessen är inte absolut eftersom inte varje utan endast obehörigt röjande av kundinformation är förbjudet. Tystnadsplikten har tre aspekter. I vissa situationer innebär den en plikt att inte sprida uppgifter om kunder i banken. Mot denna plikt står en skyldighet att i vissa fall bryta tystnadsplikten och lämna ut uppgifter om kunder. Därutöver finns situationer när en bank inte är skyldig men väl har en rätt att göra avsteg från tystnadsplikten. För att ge en kontur till obehörighetsbegreppet lämnar kommittén i detta avsnitt en kortfattad redogörelse för när det anses behörigt av en bank att lämna ut upplysningar om sina kunder. Framställningen är till övervägande del baserad på Nial.10 Inledningsvis kan erinras om att enligt en uttrycklig bestämmelse i kreditupplysningslagen (5 a §) hindrar inte tystnadsplikt i bl.a. bankers och kreditmarknadsföretags verksamhet att uppgifter om lämnade krediter och om betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av bl.a. dessa företag samt företag som har tillstånd att bedriva kreditupplysnings- verksamhet. Av förarbetsuttalanden framgår att reglerna om tystnads- plikt sätts ur spel bara så långt att uppgifterna kan lämnas ut till de företag som angetts i lagen.11 Det framhålls att bestämmelserna i 5 a § inte innebär någon skyldighet att lämna ut information, endast att tystnadsplikten inte hindrar att den aktuella informationen lämnas ut.12 Kommittén erinrar även om att personuppgiftslagen innehåller regler till skydd för den enskildes integritet i samband med automatiserad behandling av personuppgifter. Kommittén har inte för avsikt att vidare beröra de nu nämnda regleringarna. 1996/97:65 s. 66. s. 53 och 66. Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag 95 Regeln om banksekretess är dispositiv så till vida som en kund i ett särskilt fall kan lämna sitt uttryckliga eller underförstådda samtycke till att banken lämnar ut uppgifter om honom. Samtycke anses dock inte kunna lämnas på förhand genom att banken förelägger kunden allmänna villkor med ett sådant innehåll. Intern information inom banken Enligt anses inte sådan intern information inom banken som påkallas av bankens lojala intressen som obehörigt röjande. Som exempel anger han att uppgifter lämnas från en anställd till bank- ledningen eller från ledningen till den anställde, eventuellt med vissa instruktioner, och att uppgifter sprids inom ledningen eller till revisorerna. Sådan information får dock endast lämnas till den eller de avdelningar och till den personkrets där de behövs för verksamheten. Uppgifter om bankkunder anses inte kunna vara föremål för någon allmän information inom banken. Den bank som lämnar ut upplysningar om en kund på grund av att banken enligt lag är skyldig därtill anses inte handla obehörigt. Sådan uppgiftsskyldighet finns inom vitt skilda områden. Ett nära liggande exempel är när en enskild bank lämnar upplysningar till Finans- inspektionen när inspektionen begär detta med stöd av 7 kap. 1 § BRL13. Andra exempel är när banken lämnar kontrolluppgifter till skattemyndigheten, uppgifter i samband med en taxeringsrevision, uppgifter till kronofogdemyndigheten för bedömning i vad mån gäldenären har utmätningsbar egendom eller när någon i banken hörs som vittne enligt 36 kap. . Vidare är bankerna uppgiftsskyldiga i förhållande till , bl.a. skall betalningar till och från utlandet, utlandstransaktioner med finansiella instrument samt svenska depåinnehav av finansiella instrument som är utgivna av utländskt företag redovisas. I samband med tillträde till trädde penning- tvättslagen i kraft. Lagen har till syfte att förhindra sådana åtgärder med 13 7 kap. 4 § första st i kommitténs förslag. 96 Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag avseende på egendom som har förvärvats genom brott, som kan medföra att denna egenskap hos egendomen fördöljs, att den brottslige får möjlighet att undandra sig rättsliga påföljder eller att återskaffandet av egendomen försvåras, samt sådana åtgärder som innefattar för-fogande över och förvärv, innehav eller brukande av egendomen (penningtvätt). Lagen gäller bl.a. banker och ålägger dem att granska alla transaktioner som skäligen kan antas utgöra penningtvätt. Banken skall lämna uppgifter till eller den polismyndighet som regeringen bestämmer om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt och är även skyldig att på begäran lämna de ytterligare uppgifter som behövs för utredningen. Den bank, styrelseledamot eller anställd som lämnar uppgifter enligt penningtvättslagen får inte göras ansvarig för brott mot tystnadsplikt vare sig tystnadsplikten följer av lag eller ett kontraktuellt åtagande.14 En bank kan bli skyldig att lämna ut uppgifter om sina kunder i sam- band med att vissa straffprocessuella tvångsmedel används, nämligen beslag (27 kap. ) och husrannsakan (28 kap. rätte- gångsbalken). Röjande av kundinformation kan även bli aktuellt om rätten förelägger banken att förete skriftlig handling som bevis, s.k. editionsföreläggande (38 kap. )15. Redan inledande av en förundersökning anses bryta banksekretessen trots att en uttrycklig bestämmelse därom saknas.16 En bank får i en pågående förunder- sökning t.ex. lämna uppgifter om banktillgodohavanden om uppgifterna behövs för utredningen.17 Bankens revisorer är också skyldiga att på begäran lämna upplysningar om bolagets angelägenheter under för- undersökning i brottmål. 1998/99:19 s. 75. 15Undantag görs dock bl.a. för handling vars innehåll utgör yrkeshemlighet, se vidare rättsfallet NJA 1995 s. 347. 16Ekonomisk brottslighet och sekretess, Betänkande av Ekosekretess- utredningen, SOU 1999:53 s. 313. Utredningen har i sitt betänkande som överlämnades i förtydligande syfte föreslagit att det i bank- rörelselagen, lagen om finansieringsverksamhet och lagen om värdepappers- rörelse görs ett tillägg till sekretessbestämmelserna, nämligen följande: Som obehörigt röjande anses inte att uppgift lämnas till förundersökningsledare eller åklagare, om uppgiften kan antas ha betydelse i förundersökning. Se a.a. s. 41 ff., 315 ff. och 470 f. Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag 97 Uppgifter som lämnas till myndigheter utan att det finns en juridisk skyldighet att göra detta Enligt begär myndigheter inte sällan upplysningar av bankerna utan att kunna stödja sig på en reglering av de slag som nämnts ovan. anför: Bankerna har tydligen ingen skyldighet att lämna sådana uppgifter. Därmed är ej sagt, att en bank, som lämnar ut dylik uppgift, skall anses ha överträtt sekretessbestämmelsen. Om viktigare allmänna intressen kan anses kräva att upplysningarna lämnas och något lojalt intresse för bankkunden inte synes stå i vägen, torde upplysningarna kunna lämnas. I tveksamma fall bör dock sekretess iakttagas.18 Exempel på när en myndighet inte kan sägas ha en juridisk rätt att kräva av en bank att den lämnar ut upplysningar om sina kunder men det i regel inte anses obehörigt av banken att göra detta är när banken lämnar uppgifter till en myndighet som har tillsyn över personer som är kunder i banken. har t.ex. tillsyn över stiftelser och över understödsföreningar och försäkringsbolag. Upplysningar till andra än myndigheter Banken kan även bli uppgiftsskyldig i förhållande till andra än myndigheter. Det gäller t.ex. i förhållande till aktieägare på bolags- stämma, se vidare avsnitt 2.6.3.3. Arbetsgivare har vidare en på arbets- rättsliga regler grundad informationsskyldighet gentemot arbetstagar- organisation i förhållande till vilken arbetsgivaren är bunden av kollektivavtal. Hur denna står sig i förhållande till banksekretessen är inte helt klarlagt.19 I avsnitt 2 har berörts att en bank kan ha rätt att lämna ut upplysningar om en kund till t.ex. den som är god man för kunden. Det finns även andra exempel på att det inte anses obehörigt av en bank att röja information om sina kunder för andra än myndigheter. En bank kan bli skyldig att lämna uppgifter till kunders revisorer. Om revisorerna inte får de uppgifter de begärt av t.ex. ledningen för ett bolag bör banken på grund av sin avtalsrelation med bolaget anses skyldig att ge revisorn de aktuella upplysningarna förutsatt att de faller inom revisorns granskningsområde.20 Enligt finns ytterligare fall när en bank kan ha rätt att lämna ut upplysningar om en bankkunds förhållanden till ett privat rättssubjekt, antingen på den grunden att en fast praxis föreligger eller att omständigheterna är sådana att kunden får förutsättas acceptera 18Nial s. 58. 19Nial s. 65. 20Nial s. 70. 98 Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag att upplysningarna lämnas. Ett trivialt exempel är att den som accepterar betalning med kort där kortinnehavarens konto debiteras anses ha rätt att kontrollera om det finns täckning för den aktuella betalningen på kontot.21 2.4Tystnadsplikt enligt gällande ordning för kreditmarknadsföretag och andra aktörer än banker på de finansiella marknaderna 1 kap. 5 § lagen om finansieringsverksamhet innehåller motsvarande reglering av tystnadsplikten som den som gäller för banker. Av förarbetena framgår att regleringen är utformad med bankrörelselagens bestämmelser som förebild.22 Vidare framgår att tystnadsplikten inte bara gäller styrelseledamöter och anställda utan också andra befattningshavare som fått kännedom om sekretessbelagda för- hållanden, t.ex. revisorer.23 I annan finansiell lagstiftning återfinns regler om tystnadsplikt med något varierande utformning.24 De sakliga skillnaderna torde dock inte vara stora jämfört med regeln om banksekretess. En skillnad är dock att dessa regler, till skillnad från bestämmelserna om sekretess i bank- rörelselagen och lagen om finansieringsverksamhet, är straff- sanktionerade. Kommittén återkommer i avsnitt 2.6.5 till sina överväganden angående regleringen i lagen om finansieringsverksamhet. 21För fler exempel se s. 71. 1992/93:89 s. 211. 24Se 5 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 1 kap. 8§ första st lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 2 kap. 8 § lagen (1992:453) om börs- och clearingverksamhet, 7 kap. 13 § kapitaltäckningslagen och 8 kap. 2 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. Sekretess för banker och kreditmarknadsföretag 99 2.5Något om utländska förhållanden I dansk rätt finns en uttrycklig reglering av banksekretess i koncern- förhållanden. Huvudregeln om banksekretess finns i § 54 st. 2, 1. pkt. lov om banker og sparekasser m.v. Sammanfattningsvis innebär den att alla personer med anknytning till en bank, t.ex. styrelseledamöter och anställda, som uberettiget videregiver eller udnytter fortrolige oplysninger, som de under udövelsen af deres hverv har fået kendskab til straffas med böter eller strängare straff enligt den danska strafflagen. Samma regel gäller enligt styckets andra mening för personer som är knutna till ett holdingföretag med finansiell verk-samhet avseende upplysningar som en bank, sparkassa eller andels-kassa skall lämna till holdingföretaget. Rekvisitet uberettiget synes i stort motsvara det svenska obehörighetsbegreppet.25 Det kan noteras att enligt dansk praxis är det accepterat att ett pengeinstitut, dvs. en bank, sparkassa eller andelskassa, i samband med övertagande av ett annat institut gör en engagemangsgenomgång och värderar kundernas betalningsförmåga.26 I styckets tredje mening återfinns regleringen av banksekretess i koncernförhållanden. Den säger att saedvanlige oplysninger om kundeforhold kan vidaregives till koncernvirksomheder ... der er under- lagt tavshedspligt som naevnt i 1. pkt., såfremt dette er erhvervs- maessigt begrundet. Vad som avses med koncernvirksomheder förtydligas genom en hänvisning till den danska årsregnskabsloven vilket innebär att moder-, dotter- och systerföretag omfattas av regleringen.27 För att upplysningar om kundförhållanden skall få lämnas ut till ett koncernföretag krävs att det mottagande företaget är underkastat en tystnadsplikt som har samma omfattning som bank-sekretessen enligt styckets första mening.