sou · GNB3130d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är alltså särskilt de båda intervjupersoner som är verksamma i lokala partier (nr 5 och 6) som kan beskrivas som resultatpolitiker i mer renodlad form. De karaktäriserar också sig själva som handlings- människor – det enda viktiga är att nå resultat . En tydlig alienation inför den – som det uppfattas – överdrivet ideologiska debatten på kommunalpolitisk nivå ger sig också till känna på det sätt som beskri- vits. Kritiken bär i vissa avseenden tydliga populistiska drag – det snackas väldigt mycket på en del håll . De är också starkt kritiska till de traditionella partiernas sätt att fungera. De anses inåtvända och toppstyrda. Denna toppstyrning ger sig till känna, menar man, såväl i förhållande till den centrala partior- ganisationen som i själva det sätt på vilket dessa partiers lokalavdel- ningar arbetar. Osjälvständigheten gentemot den centrala nivån är påfallande och innebär att man på det lokala planet ofta hamnar fel på grund av att man ser alla problem genom sina ideologiska glasögon. Den hierarkiska organisation man tillämpar i det lokala partiarbetet hämmar kreativiteten hos många backbenchers, hävdar man vidare. Många grästrotspolitiker, som inte släpps fram, uppfattas vara bittra och frustrerade. En centerpartist uppvisar tydliga drag av denna arketyp (nr 8). Han tror att många har en felaktig bild av politikens förutsättningar. Folk tror inte det går att påverka, men om de visste vilka möjligheter som finns till det på det lokalpolitiska planet , säger han. Han radar upp exempel på hur han och hans partikamrater kunnat nå viktiga, konkreta resultat inom kommunalpolitiken. Han medger att det finns en toppstyrning inom det egna partiet, men han tror inte att den är lika påtaglig som den är inom andra partier. Arketyp 4: Den lojale trotjänaren Den lojale trotjänaren är en äldre eller medelålders partiaktivist som varit verksam i partiorganisationen, ofta – åtminstone kap06.fm 139 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE under vissa perioder – på mindre attraktiva och statuspräglade poster. I likhet med idealisten har inte den lojala trotjänaren några karriär- motiv. Den lojala trotjänaren är alltså den trägne arbetaren i partior- ganisationens vingård, som troget och lojalt – dock inte nödvändigtvis okritiskt – verkar för sitt partis intressen. Trotjänaren gör vad veder- börande blir tillsagd att göra. Uppstår en vakans i styrelsen ställer trotjänaren upp, trots att han/hon redan redan har suttit i styrelsen och har ett stort antal uppdrag. Han eller hon lever också en stor del av sitt sociala liv inom partiorganisationens hägn; det är i den hans/ hennes bästa vänner finns. Tre intervjupersoner uppvisar dessa drag (nr 4, 8 och 10). De har varit medlemmar – i ett fall nästan i ett halvt sekel. De har haft många uppdrag, men aldrig något av toppkaraktär. De har inte några personliga karriärambitioner inom politiken, men tycker om att utöva inflytande i sakfrågor. De har många vänner i partifören- ingen och de deltar flitigt i de sociala aktiviter som anordnas. De trivs med sitt politiska engagemang; rollen som politiker utgör en viktig del av deras personliga identitet. Arketyp 5: Karriäristen Nästan samtliga som intervjuats värjer sig för att bli betraktade som karriärister. Dock finns även sådana; den femte arketypen kallas såle- des karriäristen. Utmärkande är ett öppet redovisat intresse för olika uppdrag. Den svenska politiska kulturen sätter dock bestämda grän- ser för på vilket sätt detta intresse tillåts framträda. En stark upp- dragshunger bör kamofleras bakom en falsk blygsamhet, annars ris- kerar man att hamna utanför denna gräns. Man söker inte höga pos- ter, däremot står man till förfogande om man får en förfrågan; man ställer upp. Karriäristen arbetar hårt – och försöker göra omvärlden uppmärk- sam på detta. Det sista är inte minst viktigt. Karriäristen försöker resa monument. Det är alltså viktigt att synas, och framför allt att de resultat men presterar syns. På möten och sammanträden talar karriä- risten mycket, även i sådana frågor där han/hon inte besitter några kunskaper. Karriäristen anstränger sig också hårt för att bygga per- sonliga nätverk. Kontakter är hårdvaluta i politiken. Att endast en (nr 15) av de 16 partiaktiva som intervjuats bär drag av denna arketyp är knappast förvånande mot bakgrund av den rådande kulturen. Den som verkar allt för angelägen att komma fram stöter snart på patrull. Med personvalet kan detta kap06.fm 140 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE komma att förändras, men i den extremt particentrerade politiska kultur som finns i svensk politik är karriärister i den mening som här beskrivits främmande fåglar. Arketyp 6: Postgiromedlemmen Den passive medlemmen kan beskrivas som en postgiromedlem som en hänsyftning till den ekonomiska transaktion denne medlem en gång begår då medlemsavgiften betalas in. Relationen till par- tiet består i stort sett endast i att postgiromedlemmen åtnjuter den information som i vissa sammanhang distribueras i form av massut- skick. En betydande del av denna information tar dock vissa av de passiva postgiromedlemmarna till sig. Passiviteten är inte fullständig, postgiromedlemmen röstar alltid. Vederbörandes emotionella band till partiet är starka (hög partiiden- tifikation). Han eller hon talar också ofta om politik med vänner och bekanta; på middagar, på arbetet, vid köksbordet. Det politiska intresset är starkt. Några möten besöker dock inte postgiromedlemmen. Det främsta skälet är tidsbrist. Men att som medlem ändå kunna stödja det parti man sympatiserar med känns viktigt. Tre intervjupersoner har en profil av detta stiliserade slag (nr 3, 9 och 11). De framhåller samtliga vikten av att vara medlem i något parti, särskilt i då demokratins institutioner ifrågasätts. Med- lemskapet känns meningsfullt. Att de inte är aktiva beror på att tiden inte räcker till. Det är arbete och familj som prioriteras. 1 En norsk studie visade att drygt hälften av de norska partiernas medlemmar inte deltog i något partiarrangemang under det år som studien gjordes (1990). Skillnader fanns emellertid mellan olika partier. Partier på vänsterkanten hade de aktivaste medlemmarna. Mest passiva var Høyres medlemmar: av dessa var helt passiva (1994).