sou · GNB3149 · 2000-01-01 00:00:00 — Om överenskommelse inte kunde uppnås skulle de privatpraktiserande husläkarna ha rätt till ersättning enligt de nationella taxorna. Antalet läkare med ersättning enligt lag och förordning om läkarvårds- ersättning uppgick till 1 426 . Bland dessa läkare ingår både läkare som träffat samverkansavtal med rörande sin verksamhet, och läkare som inte innehar samverkansavtal men som på grund av övergångsbestämmelser omfattas av lagen. Det kan vara läkare som varit anslutna till och läkare som påbörjade sin verksamhet det var "fritt" att arbeta med offentlig finansiering. Här kan även ingå husläkare som enligt övergångsbestämmelser övergick till att ge vård mot ersättning enligt de nationella taxorna. Nedan redovisas antalet läkare med ersättning enligt lag och förord- ning . trädde 9 § andra stycket LOL i kraft som anger att ersättning inte lämnas till läkare som vid behandlingstillfället fyllt om inte medger något annat. Detta är en av förklaringarna till att antalet privatpraktiserande läkare med läkarvårdsersättning minskade från 2 1996 till 1 1997. 88 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården Tabell 1: Antalet läkare med ersättning enligt lag och förordning om läkarvårdsersättning under 1995-1998. Antal läkare med ersättning nationella taxa Det totala antalet offentligt finansierade besök hos privata läkare upp- gick till drygt 6,3 m iljoner. Därav gjordes cirka 3,2 miljo- ner besök hos läkare som erhöll ersättning enligt lag och taxa. 0,9 miljo- ner av dessa besök skedde hos specialister i allmän medicin. Antalet besök hos läkare som erhöll ersättning på grund av vårdavtal uppgick till cirka 3,1 m iljoner. Därav skedde drygt 1,6 miljoner besök hos speciallister i allmän medicin. I tabell 2 redovisas antalet offentligt finansierade besök (inkl. besök hos vikarier) hos läkare. Tabell 2: Antalet offentligt finansierade läkarbesök hos privata läkare. Ersättningssystemet som trädde i kraft innehåller tre arvodestyper; enkelt arvode, normalarvode och särskilt arvode. Ett patientbesök berättigar till ersättning i en av arvodestyperna. Systemet är uppbyggt med två ersättningstak. Ett första ersättningstak reducerar arvodet och efter det andra taket utgår endast patientavgiften. 1 Inkl. besök hos privata husläkare som uppgår till 796 459 exkl. uppgift från . SOU 1999:149 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården 89 som berättigar till särskilt arvode fanns från början inte med under ersättningstaken. Den totala ersättning från sjukvårdshuvudmännen till de privata läkarna uppgick till drygt 3 470 m iljoner kronor. Den utbe- talda ersättningen till läkare med rätt till ersättning enligt LOL uppgick till . Av dessa utgjorde ersättning till specialister i allmänmedicin. Den utbetalda ersätt- ningen till läkare med ersättning enligt vårdavtal uppgick till . Av dessa utgjorde ersättning till specialister i allmän medicin. I tabell 3 redovisas utbetald ersättning (tkr) till privata läkare 1995-1998. Patientavgiften ingår inte i ersättningen utom vid frikortsbesök (enligt 26 a § hälso- och sjukvårdslagen, 1982:673) då huvudmannen även svarar för denna avgift. Den dominerande ersättningen var normalarvode. I genomsnitt sva- rade normalarvodet för av ersättningen. Särskilda åtgärder svarade för . Reducerat normalarvode svarade för . Enkelt arvode och reducerat särskilt arvode svarade för vardera en pro- cent. Tabell 3: Utbetald ersättning (tkr) till privata läkare. Det totala antalet sjukgymnaster som erhöll ersättning enligt lag och för- ordning om ersättning för sjukgymnastik uppgick till 1 855 personer. Bland dessa sjukgymnaster ingår både sjukgymnaster som träffat samverkansavtal med rörande sin verksamhet, och sjukgymnaster som inte innehar samverkansavtal, men som på grund av 2 Inkl. ersättning till privata husläkare som uppgick till närmare 460 miljoner exkl. uppgift från . 90 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården övergångsbestämmelser omfattas av lagen. De sistnämnda kan vara sjukgymnaster som varit anslutna till eller sjukgym- naster som startade sin verksamhet det var "fritt" att arbeta med offentlig finansiering. Nedan redovisas antalet sjukgymnaster med ersättning enligt lag och förordning . Tabell 4: Antalet sjukgymnaster verksamma enligt lag och förordning om sjukgymnastik under 1995-1998. Antal sjukgymnaster med ersättning enligt nationell taxa Det totala antalet offentligt finansierade besök hos privata sjukgymnas- ter med offentlig finansiering uppgick till drygt 5,1 m iljo- ner. Det gjordes närmare 4,4 miljoner besök hos sjukgymnaster som erhöll ersättning enligt lag och förordning och drygt 0,7 miljoner besök hos sjukgymnaster som erhöll ersättning på grund av vårdavtal. I nedanstående tabell redovisas antalet offentligt finansierade besök (inklusive besök hos vikarie) hos sjukgymnaster under 1995-1998. Tabell 5: Antalet offentligt finansierade besök hos privata sjukgymnaster 1995-1998. 3 Exkl. uppgifter för (7 000 besök ). SOU 1999:149 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården 91 Nuvarande ersättningssystem som trädde i kraft innehål- ler tre arvodestyper; enkelt arvode, normalarvode och särskilt arvode. En patient berättigar till en av arvodestyperna. Systemet är uppbyggt med två ersättningstak. Efter första ersättningstaket reduceras arvodet och efter det andra taket utgår endast patientavgiften. Åtgärder som berätti- gar till särskilt arvode låg från början utanför ersättningstaken. fördes även ersättning för särskilda åtgärder in under ersättningstaken. Detta innebär att ett reducerat sär- skilt arvode utbetalas då vårdgivarens ersättning överstiger det första ersättningstaket. Efter det andra ersättningstaket utgår endast patient- avgiften. Den totala ersättningen från sjukvårdshuvudmannen till de privata sjukgymnasterna uppgick till . Den utbetalda ersättningen till sjukgymnaster med ersättning enligt LOS uppgick till . Den utbetalda ersättningen från sjukvårdshuvudmannen till sjukgymnaster med ersättning enligt vård- avtal uppgick till närmare 186 m iljoner kronor. Patientavgiften ingår inte i ersättningen utom vid frikortsbesök (enligt 26 a § hälso- och sjukvårdslagen, 1982:673) då huvudmannen även svarar för denna avgift. Den dominerande ersättningen var normalarvode. I genomsnitt svarade normalarvodet för av ersättningen. Ersättning för särskilda åtgärder svarade för . Reducerat normalarvode svarade för Enkelt arvode och reducerat särskilt arvode svarade vardera för en procent av ersättningen. Tabell 6: Utbetald ersättning (tkr) till privata sjukgymnaster 1995-1998. 92 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården 3.10Omfattningen av alternativa driftformer inom kommunerna Uppgifterna i detta avsnitt har hämtats från skriften Konkurrens för fort- satt välfärd ? - om förekomst, omfattning, effekter och erfarenheter av konkurrensutsättning och alternativa driftformer utgiven av 1999. Kommunernas totala omsättning inklusive de kommunala företag och kostnader för verksamheten i alternativa driftformer i övrigt uppgick till . Kommunernas kostnader för verksamhet i egen regi och för verksamhet i alternativa driftformer exklusive de kommunala företagen uppgick till cirka 300 m iljarder. De mjuka verksamheterna dvs. utbildning, barnomsorg, äldre- och handi- kappomsorg, individ- och familjeomsorg samt kultur och fritid svarade för 240,7 m iljarder kronor eller av kommunernas bruttokostnader. Enligt nationalräkenskaperna (1996) uppgick kommunernas kostna- der för verksamhet i alternativ drift till eller av de totala bruttokostnaderna för de mjuka verksam- heterna. Dessa siffror är dock behäftade med ett antal osäkerhetsfakto- rer. Ofta redovisas t.ex. inte kommunernas lokalkostnader för verksam- het som drivs i alternativ drift som kostnader för den alternativa driften. Dessutom är det vanligt att de alternativa utförarna tar ut avgifter från sina kunder. Dessa avgifter utgör en delfinansiering av verksamheten och sänker kommunernas bruttokostnader för den alternativa verksamheten. Detta torde, menar man i ovan nämnda skrift, innebära att bruttokostnaden om för alternativa driftformer motsvaras av en betydligt större andel av den totala verksamheten som produceras i kommunerna. 3.10.2Alternativa driftformer inom olika verksam- hetsområden Med hänsyn till inriktningen på utredningens arbete redovisas i detta avsnitt enbart hälso- och sjukvårdstjänster och tjänster rörande allmän omvårdnad som ges i samband med sådan hälso- och sjukvård. Uppgif- terna är även här hämtade ur Svenska Kommunförbundets ovan nämnda skrift. SOU 1999:149 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården 93 Social hemtjänst/hemsjukvård i ordinärt boende eller eget boende Antalet personer som beviljas bistånd i form av hemtjänst/hemsjukvård i ordinärt eller eget boende har minskat . 1997 bev iljades bistånd till 145 872 personer. Detta innebar en minskning med 8 845 personer eller jämfört med . fick 6 114 personer sin hemtjänst eller hemsjukvård utförd av privata företag. Detta motsvarar en marknadsandel på . var motsvarande andel . Social hemtjänst/hemsjukvård för boende på och i service- lägenhet Antalet personer som bodde på och i servicelägenheter och beviljades bistånd i form av social hemtjänst/hemsjukvård var 1997 48 784 personer, vilket var 484 fler än 1995. Detta innebär en ökning med cirka en procent. fick 3 954 personer sin hem- tjänst/hemsjukvård utförd av privata företag. Detta motsvarade en mark- nadsandel på . 1996 var motsvarande andel . (Upp- gifter saknas). Antalet personer som beviljats bistånd i form av plats i särskilda boende- former var 136 206 personer. Jämfört med 1995 var detta en ökning med 806 personer eller . 1997 fanns 14 350 platser som drevs av privata företag. Detta motsvarade av det totala antalet platser. Motsvarande andel var . Andelen kommuner som hade lagt delar av äldreomsorgen på privat entreprenör uppgick till 1996. Inom individ- och familjeomsorgen är omfattningen av alternativa drift- former förhållandevis stor. Inom området missbruksvård för vuxna beräknas andelen insatser som kan hänföras till alternativ drift till . Inom området barn och ungdom beräknas av insatserna bedrivas av annan än kommunen. 94 Den privat bedrivna offentligt finansierade hälso- och sjukvården Det finns utom kommunerna upp mot 500 olika aktörer som med offentlig finansiering arbetar med 1.sluten vård, dvs. sjukvård, geriatrisk vård och vård i särskilda boendeformer, 2.vård och service till boende i , servicelägenheter och ålder- domshem, 3.hem för vård eller boende (behandlingshem för missbrukare, för ung- dom, barnhem, jourhem m.m.), 4.gruppbostäder m.m. för psykiskt utvecklingsstörda. Enligt statistik från statiska centralbyrån utgörs cirka 100 av de 500 entreprenörerna av stiftelser. Resterande del drivs som aktiebolag med i omsättning. Totalt har de cirka 15 000 anställda personer och omsätter . När det gäller sluten vård finns cirka 150 entreprenörer med 6 500 anställda personer. Drift av omfattar cirka 80 entreprenörer med 6 400 anställda. Gruppbostäder för psykiskt utvecklingsstörda drivs av 50-talet pro- ducenter med cirka 750 anställda. Det finns cirka 240 entreprenörer av olika hem för vård eller boende. Sammanlagt har dessa entreprenörer cirka 2 500 anställda personer. av företagen finns i . Cirka hälften av före- tagen finns i de tre storstadsregionerna. Endast ett företag finns i Norr- botten. Vart nionde företag har startats . Detta gäller dock inte företag som bedriver sluten vård. Nästan hälften av dessa företag är äldre än . Tandvård, företagshälsovård och telemedicin 4Tandvård, företagshälsovård och telemedicin Utredningen skall enligt tilläggsdirektiven utreda om är tillämplig vid landstingens och köp av hälso- och sjukvårdstjänster från privata tandläkare och landstingens och kommunernas köp av företagshälso- vårdstjänster från privata enheter. Därutöver har till utredningen från överlämnats en skrivelse från angående telemedicin. I detta kapitel beskrivs därför särskilt regel- systemen för tandvård och företagshälsovård. Dessutom lämnas en kort beskrivning av telemedicinska tjänster. I avsnitt 4.2 redogörs således särskilt för framväxten av tandvårds- lagstiftningen. I avsnitt 4.3 behandlas därefter nu gällande regler om tandvård. Avsnitt 4.4. beskriver därpå gällande regler om företagshälsovård och avsnitt 4.5 behandlar slutligen telemedicin. fattade beslut om en genomgripande ta ndvårds- reform. Reformen, som trädde i kraft , bestod av två delar. Den ena innebar att landstingen ålades ett ansvar för barn- och ungdomstandvård och för specialisttandvård. Den andra delen innebar att en allmän tandvårdsförsäkring för vuxna infördes. I folktandvårds- lagen (1973:457) gavs sålunda bestämmelser om folkta ndvård som anordnades av landstingskommunerna. Av lagen framgick bl.a. att lands- tingskommunerna skulle svara för att barn och ungdomar bosatta inom landstingskommunen skulle erhålla tandvård. Denna tandvård var avgiftsfri fram till det år då patienten fyllde . Vidare hade lands- tingskommunen enligt lagen att svara för specialisttandvården för vuxna som var bosatta inom landstingskommunen. I samband med folktand- vårdslagens ikraftträdande infördes även den allmänna tandvårdsförsäk- 96 Tandvård, företagshälsovård och telemedicin I 2 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) infördes bestämmelser om ersättning för tandvårdskostnader. Försäkringen avsåg alla former av tandvård inbegripande även förebyggande vård inom såväl folktandvården som hos privatpraktiserande tandläkare som var anslutna till försäkringen. Syftet med reformen var att göra nödvändig tandvård ekonomiskt tillgänglig för den breda befolkningen och att integrera tandvård som en angelägen del av den allmänna sjukförsäkringen. Införandet av en allmän tandförsäkring innebar bl.a. att en tandvårdstaxa med reglerade arvoden för angivna åtgärder infördes. Taxan var uppdelad i skilda avdelningar för tandläkare, tandhygienister, tandsköterskor och för tandtekniska arbeten. Patient- avgiften beräknades som en procentuell andel av det sammanlagda arvodet för behandlingen. Den fastlagda utbyggnaden av folktandvården försvårades inlednings- vis av bristen på tandläkare. För att tandvårdens behov av tandläkare skulle säkerställas infördes övergångsbestämmelser i lagen (1973:456) om ändring i AFL. En möjlighet gavs därvid för RFV att vid behov begränsa nya tandläkares rätt att ansluta sig till försäkringen. Det pröva- des då olika åtgärder av frivillig natur för att hindra övergången av tandläkare från folktandvården till privat tandvård. Detta ledde emeller- tid inte till avsett resultat. För att säkerställa behovet av tandläkare för barn- och ungdomstandvården fann RFV det nödvändigt att begränsa tandläkarnas rätt att ansluta sig till ersättningsregler. Begränsningen för tandläkare att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen kvarstod även sedan tillgången på tandläkare avsevärt förbättrats. Syftet med detta var att utjämna tillgången på tandläkare mellan olika delar av landet. Genom införandet av tandvårdslagen ( 1985:125, prop. 1984/85:79; TVL) upphörde folkta ndvårdslagen att gälla. Lagen gäller alltjämt men har sedan ikraftträdandet ändrats vid ett flertal tillfäl- len. TVL gäller i princip för all tandvård, dvs. både landstingens och de privata tandläkarnas tandvård. Lagen är utformad med HSL som förebild. Av 2 § framgår att målet för tandvården är en god tandhälsa och en tandvård på lika villkor för hela befolkningen. I likhet med bestämmelserna i framgår av lagen att vården skall vara av god kvalitet, tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behand- lingen, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens självbestäm- mande och integritet samt främja goda kontakter mellan patienten och vårdpersonalen. Vidare framgår det att särskild vikt skall läggas vid Tandvård, företagshälsovård och telemedicin Vården och behandlingen skall så långt möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Den tandvård som själv bedriver benämns i lagen folktandvård. Folktandvården skall enligt 7 § TVL svara för 1.regelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomar till och med det år då de fyller , 2.specialisttandvård för vuxna, 3.övrig tandvård för vuxna i den omfattning som bedömer lämplig. Tandvård som ges till barn och ungdomar är i huvudsak avgiftsfri. Av övriga patienter får ta ut vårdavgifter enligt grunder som bestämmer. Av 8 § TVL följer att skall planera i sin tandvård med utgångspunkt i befolkningens behov av tandvård. Planeringen skall avse även den tandvård som erbjuds av annan än . I propositionen 1984/85:79 (sid. 33 f) uttalades att det var regeringens uppfattning att barn- och ungdomstandvården borde bedri- vas av folktandvården. 4.2.3Föreslagna förändringar i ersättningssystemet överlämnade regeringen till propositionen Förändrat ersättningssystem för tandvården (prop.1993/94:93). I pro- positionen lades förslag om riktlinjer för ett nytt ersättningssystem för vuxentandvården. I propositionen förespråkades även att begräns- ningarna att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen skulle upphävas. beslöt att godkänna de i propositionen föreslagna riktlinjerna. 1993/94:221). innehöll bl.a. förslag till lagändringar och ytterligare redovisning för hur ett förändrat ersättningssystem skulle utformas. Vidare innehöll propositionen förslag till tandläkares och legitimerade tandhygienisters rätt till fri anslutning med tandvårdsersättning från sjukförsäkringen. Det fanns även i propositionen förslag om att bolag, föreningar och stiftelser som bedriver verksamhet med tandvård som meddelas av tandläkare eller legitimerad tandhygienist skulle erhålla rätt att ansluta verksamheten till sjukförsäkringen. Riksdagsbehandlingen av propositionen blev omfattan- de och slutade med att avslog den sist nämnda propositionen och upphävde beslutet om godkännande av riktlinjerna. 98 Tandvård, företagshälsovård och telemedicin kom tandvårdstaxan ( 1973:638) att bli föremål för betydande förenklingar och korrigeringar. Antalet åtgärder för tandläkare och tandtekniker minskade och särskilda taxor infördes för tandhygienister och behöriga tandsköterskor. Reduktionen av tandläkare- och tandteknikeråtgärderna medförde att flera behandlingsmoment än tidigare kom att hänföras till tidsdebiterade åtgärder. Tandvårdstaxans konstruktion var därefter i huvudsak oförändrad mellan åren 1987 och även om höjningar av patientens kostnadsandel genom- fördes i anslutning till besparingar i statsbudgeten. Regeringen aviserade e konomiska vårproposition (prop. 1995/96:150) att förändringar av besparingsskäl skulle ske i ta ndvårds- taxan. Det angavs därvid att en reviderad tandvårdstaxa för allmäntand- vård och specialisttandvård skulle införas . RFV fick därvid i uppdrag att utarbeta ett förslag till en sådan reviderad taxa. Den reviderade taxan trädde i kraft . I ovan nämnda proposition angav regeringen vidare sin avsikt att en begränsning och omstrukturering av tandvårdsförsäkringen skulle ske Samtliga subventioner i försäkringen skulle avskaffas med undantag för ett ekonomiskt stöd till vissa s.k. särskilda patientgr upper, dvs. grupper som till följd av sjukdom eller funktionshinder har särskilda tandvårdsbehov. I propositionen 1997/98:112 Reformerat tandvårdsstöd lämnade rege- ringen förslag till en omstrukturering av ersättningssystemet för vuxen- tandvård (tandvårdsförsäkringen) fr.o.m. . I proposi- tionen uttalades att tandvårdsförsäkringen skall inriktas på att ge alla vuxna ett ekonomiskt stöd för den dagliga hälsobefrämjande tandvården, s.k. bastandvård. Vissa äldre personer samt andra personer som till följd av sjukdom eller funktionshinder har särskilda tandvårdsbehov skall enligt förslagen i propositionen få ett bättre ekonomiskt stöd. Stödet för bastandvården innebär enligt förslaget att tandvårdsersättning lämnas för all tandvård med undantag för i huvudsak undersökningar och protetiska åtgärder med fasta krontalsbelopp per utförd åtgärd enligt en ny tandvårdstaxa. Vårdgivaren skall enligt förslaget fastställa patientavgiften. För personer som till följd av långvarig sjukdom eller funktionshinder har väsentligt ökade tandvårdsbehov föreslogs det i propositionen att tandvårdsersättningen skulle lämnas för alla tandvårdsinsatser med fasta krontalsbelopp. Tandvård, företagshälsovård och telemedicin personer boende i särskilda boendeformer för service och omvårdnad av äldre och funktionshindrade m.fl. skall erbjudas uppsökande vård, varvid besöket för en munvårdsbedömning och individuell rådgivning m.m. skall vara avgiftsfritt. För de behandlingsinsatser som därefter kan bli nödvändiga föreslogs att patienten skulle betala en avgift som för öppen hälso- och sjukvård. Landstingen föreslogs svara för finansieringen och få ersättning från staten för detta. Även för personer som har behov av särskilda tandvårdsinsatser som ett led i en sjukdomsbehandling föreslogs avgiftsbestämmelserna vid öppenvårdsbesök inom hälso- och sjukvården gälla. I propositionen förslogs således att principerna om en högsta taxe- ersättning avskaffades och att prissättningen för tandvården blir fri för vårdgivarna. Vidare föreslog regeringen att de begränsningar som gällt för tandläkare för att omfattas av ta ndvårds- försäkringens ersättningssystem slopades vid införandet av det nya ersättningssystemet. I propositionen föreslogs därför införandet av två nya paragrafer i 2 kap. AFL innebärande att vårdgivaren skriftligen till skall anmäla sin avsikt att påbörja/upphöra ge tand- vård i enskild verksamhet mot ersättning enligt lagen. Därutöver före- slogs vårdgivarebegreppet ändrat så att det med vårdgivare skulle avses antingen verksamhet som bedrivs i offentlig regi eller företag som bedri- ver tandvårdsverksamhet oavsett företagsform. Skälen för regeringens förslag angavs vara att möjligheterna att bedriva näringsverksamhet skulle öka och att konkurrensvillkoren mellan offentlig och privat sektor därmed skulle bli mer likvärdiga om anslutningsbegränsningen av tandläkare avskaffades och rätten till ersättning från tandvårdsförsäkringen i stället knöts till det företag som bedriver tandvårdsverksamhet. Vårdgivaren, inte den enskilde yrkesutövaren, skall vara ekonomiskt och administrativt ansvarig inför försäkringskas- san. Det odontologiska ansvaret mot patienten skall dock åvila den ansvarige tandläkaren eller tandhygienisten inom ramen för hans eller hennes legitimation. ställde sig, efter hörande av Lagrådet, i sitt av riks- dagen bifallna betänkande (1997/98:SoU 25, rskr. 1997/98:289), bakom de i propositionen föreslagna förändringarna. Utskottet uttalade i betänkandet att det behövdes ytterligare åtgärder, utöver de som före- slagits i propositionen, för att främja konkurrensen mellan offentlig och privat tandvård. Utskottet uttalade därvid att det ansåg att regeringen bör ta initiativ till att frågan om särredovisning av folktandvår- dens kostnader för vuxentandvården och barn- och ungdomstandvården ges en tillfredsställande lösning. Utskottet ansåg vidare att regeringen skall se till att nuvarande obalans mellan offentlig och privat tandvård när det gäller mervärdesskatt får en lösning. 100 Tandvård, företagshälsovård och telemedicin vikten av att fler landsting utnyttjar möjligheten att konkurrensutsätta barn- och ungdomstandvården. Genom förordning (1998:1337) om ta ndvårdstaxa, vilken trädde i kraft , infördes nya taxebestämmelser och tandvårdstaxa upphörde att gälla. Som tidigare nämnts skall personer som bor i särskilda boendeformer för service och omvårdnad samt personer som bor i egen bostad och som har så stora behov av vård och / eller omsorg att de kan jämställas med boende på sjukhem eller motsvarande, genom uppsökande verksamhet erbjudas en kostnadsfri munvårdsbedömning, individuell rådgivning och instruktion om daglig munvård.