sou · GNB3117 · 2000-01-01 00:00:00 — och hennes man samt och hans familj tar med sig erfarenheter och verksamheter från andra platser till den plats på landsbygden där de bor. stora internationella företag fanns inte tidigare representerat i den lilla skärgårdskommunen, men finns delar av det där och den kompetens står för finns på övervåning- en i villan bredvid fiskarstugan. Det finns därför möjligheter för det globala företaget att ge någon form av spin-off effekt i skärgårds- samhället. arbete tillför ny kunskap och nya resurser för dem som bor i fjällbyn och runt omkring i kommunen. ar- bete skulle kunna utföras nästan var som helst, men han säger att de som arbetar inom sågverksbranschen har större tilltro till honom nu när han bor i ett av skogslänen. Alla symbolanalytiker som jag mött är återflyttare eller inflyttare, det vill säga de har bott på flera platser innan de kom till just den här platsen. De har på så sätt tillägnat sig andra resurser – som kunska- per och erfarenheter – vilka de tar med sig till platsen på landsbyg- den. De bidrar således alla till att förändra den lokala ordningen. En ny pocket of local order kan sägas ha utvecklats när dessa personer dragit nya resurser till platsen. Symbolanalytikerna tar med sig ord- ningar från andra lokala tidsrumsfickor till den plats på landsbygden där de bor och verkar. Det är dock inte säkert att de nya resurserna integreras i lokalsamhället, av flera orsaker. Den inflyttade kanske inte vill eller kan dela med sig av sin kunskap och sina erfarenheter, de som bor där kanske inte ser något intresse av de nya resurserna eller så kan kommunikationen dem emellan vara grusad på grund av att de inte fullt ut förstår varandra. De är for- mellt en del av folket, som betalar skatt och har rösträtt, men det är inte självklart att de ges tillträde till den lokala gemenskapen. Människor som och återkommer i den nationella de- batten och i reklamen kring distansarbetare (m.fl. 1998). De är personer som kan nyttja de resurser som finns i omgivningen både på nära håll och mer på distans. De kan behärska förändringar som sker i omvärlden. De kan bidra till att nya frågor kommer upp och kanske hanteras på ett annat sätt i lokalsamhällets offentliga diskussionen, enligt Dahls första antagande. Denna diskussion är inte en offentlig debatt i storstadens mening, snarare mer av ett samtal som sprids mellan människor, som möts i butiken, på dag- hemmet eller i skogen. Av en utomstående kan det liknas vid skval- ler, men av de inblandade uppfattas det som positivt och betydelse- fullt för att stärka gemenskapen på platsen. Det skapar förståelse för vad som där sker och hur andra uppfattar förändringar. Därigenom upprätthålls folket på platsen. De symbolanalytiker jag här beskrivit bryter delvis mot traditio- nella mönster av manligt och kvinnligt. Det upplever de dock inte själva som ett problem. sa att, jag är ändå så annorlunda än dem som bor här så det är det ingen som tänker på att jag inte är som de andra kvinnorna här. Att handlar i lanthandeln, hämtar barnen på dagis och går hemma tycker de andra i byn inte är så konstigt. Han är ju ändå son som flyttat hem, så vi vet vem det är, säger de och fortsätter, men vi förstår inte vad han gör. kan sägas inkluderas i den lokala gemenskapen eftersom han har kontakter genom sina föräldrar och att han själv är förälder och deltar i daghemmets skötsel och utveckling. Hans arbete är inte en resurs som bidrar till att han inkluderas i den lokala gemenska- pen, det kan nog snarare uppfattas som en restriktion för att få komma med. Flera av symbolanalytikerna är politiskt engagerade i lokalsam- hället. Några inom partipolitiken, andra i intresseorganisationer eller lokala bygdegrupper. De som inte är aktiva och engagerade säger sig aktivt ha valt bort detta. En av dem sa att: när jag flyttade hit, var det ingen som visste vad jag gjort tidigare så det fanns inte heller krav och förväntningar på att jag skulle göra något. De har goda resurser för och möjligheter till att ta del av den lokala diskussionen om samhällets utveckling och därigenom vara delaktiga i föränd- ringar av lokalsamhället. De kan på så sätt bidra till att stärka den lokala gemenskapen, som därigenom får ökade resurser och större PLATSBUNDNA GEMENSKAPER MED VIRTUELLA KOPPLINGAR Exempelvis som gav kurser i IT i bya- lagets datasal, som placerats på det lokala kommunala . Hon bidrar till att många, inte minst kvinnor, lär sig att både förstå tekniken och kunna hantera den som ett verktyg i vardagen. Samti- digt är IT-kurserna ytterligare ett tillfälle för att mötas ansikte mot ansikte och utveckla den lokala gemenskapen. Rutiner som utförs var som helst – rutinarbetarens vardag flyttade till fjällen för att åka skidor under vinter- säsongen. gick hon ut gymnasiet i . Hon märkte snart att det gick åt mycket mer pengar än hon kunnat ana på semesterorten så när en kompis tipsade om jobb på ett call center kändes det som en lösning för att inte behöva åka hem till föräldrar- na. arbetar hon fyra kvällar mellan fyra och nio, vilket innebär att hon kan åka skidor . På ett call center tas samtal emot eller rings upp för olika företags räkning. Hon sitter på olika arbetsplatser varje gång. Varje litet bås, som utgör den enskilda arbetsplatsen, innehåller en dator, en telefon med head-set och några papper. lärde sig snart jobbet: fick hon sitta bredvid en kille som jobbade där förra säsongen också, ringde hon själv några samtal och den tredje var hon igång. ringer hon mest för marknadsundersökningar för reklamfilm och radiokanaler. Frågorna står på skärmen och hon ringer ett num- mer som står bredvid och som datorn har valt ut ur en specifik grupp. När hon ringer dem som anmält att de lyssnar på vissa radio- stationer i , kan hon spela upp olika melodier för att fråga dem hon intervjuar om vad de tycker om just den melodin. gillar jobbet, men det viktigaste är att det gör så hon kan stanna just på denna plats och åka skidor. Per jobbade på en liten industri, men blev arbetslös. När A-kas- seperioden nästan var slut ansåg hans arbetsförmedlare att han skulle börja på Datorteket, trots att han sa att datorer inte var något för honom. Men efter den långa kursen hade han ändrat sig och fick direkt arbete på ett call center i samma hus som Datorteket. svarar han i kundtjänsten på ett par olika större företag, han tycker det är intressant och han har lärt en del om dessa företag och deras verksamheter. när hans familj saknade barnomsorg, arbetade Per på samma call center och var hemma med barnen . ringde han i stället upp människor och sålde bland annat kabel-TV abonnemang. Eftersom lönen då var baserad på ackord så blev inkomsten ojämn. är han tillbaka och arbetar som coach i ett projekt. Det innebär att han planerar var och när de andra jobbar och han utbildar dem som tar emot samtalen. Han trivs med jobbet och gillar att arbetstiden är flexibel. Det viktigaste för Per finns utanför jobbet i familjen och den gamla gården på landet. Hans stora intresse är jakt och fiske, det hinner och kan han till stor del tack vare arbetet på call-centret. Rutinarbetarna är den stora gruppen av IT-arbetare. Tekniken är mycket synlig i dessa arbeten och de är per definition sådana som kan utföras nästan var som helst. Jag har besökt några verksamheter som lite svepande kan kallas för call centers. Det är arbetsplatser där de anställda antingen ringer in eller ut på uppdrag av andra företag. Företaget som sådant säljer olika tjänster baserade på telefoni och databashantering. Arbetet liknar industriarbetets löpande band, men resultatet är överföringar av information och inte en fysisk produkt. Med Reichs begrepp skulle call-centren kunna kallas rutinarbete och det löpan- de telefonbandet. Det indikerar att det är upprepningar av mindre avkortade arbetsuppgifter som utförs. De som utför arbetet är i princip utbytbara och de lär sig vad de skall göra. På det löpande telefonbandet har människorna litet handlings- utrymme i sitt arbete. De är låsta i det arbete som nästan fullt ut styrs av andra personer än de själva. Tekniken blir inte för dessa människor något som ökar deras handlingsutrymme i arbetet. De har inte själva kompetens att fullt ut behärska tekniken. På dessa arbetsplatser finns det alltid någon annan som löser de tekniska problem som tillstöter under arbetet. De som arbetar där lär sig den teknik de själva använder och kan lösa mindre problem, men de säger sig sakna förståelse för hur systemen hänger samman och hur det fungerar inne i burkarna. Även utbildningar för dessa arbeten är rutiniserade och repetitiva, de är i de flesta fall inriktade just på det aktuella arbetet. Således ger inte kompetensutvecklande åtgär- der, inriktade mot specifika call centers, människor större hand- lingsutrymme, kanske nästan mindre eftersom de får svårt att lämna det företag de utbildats för eller av. är de beroende av en osäker anställning på det aktuella företaget. De flesta av dem tycks ha aktiviteter och intressen utanför arbe- tet som de tycker är viktiga, därför vill de ha ett arbete som ger pengar och som inte är allt för engagerande. Detta verkar gälla oav- PLATSBUNDNA GEMENSKAPER MED VIRTUELLA KOPPLINGAR sett om de tar arbetet när de tillfälligt befinner sig på platsen eller om det de avser att bo kvar . De som bor där tillfälligt blir inte en del av folket i formell mening, men det blir de som bor på platsen. De yngre personerna som arbetar i dessa miljöer säger sig göra det då de vill bo just på denna plats. Målet för dem är att vara på platsen och nyttja de speciella resurser som de värderar där. De kan sannolikt på så sätt skapa ett större handlingsutrymme i sitt arbetsliv. Flera av dem sa att arbetet passar in i deras vardagsliv och på så sätt ökar handlingsutrymmet i vardagen som helhet. Framtidsutsikterna i det aktuella arbetet talar de inte om, det finns få synliga utvecklingsmöjligheter, men de talar om det som en möjlighet att ha en länk till arbetslivet eller att skapa försörjning för att göra något annat de vill, till exempel studier, spara till en resa eller leva på en semesterort under en hel säsong för att kunna åka skidor eller segla. De blir någon i de lokala gemenska- per som bildas på platsen kring ett intresse, exempelvis att åka snowboard. Men de blir i formell demokratisk mening inte en del av folket, så länge som de inte är folkbokförda på platsen. Service för bofasta och besökare – servicearbetarnas vardag är vårdbiträde inom äldreomsorgen. Hennes arbete har förändrats på flera sätt. Gemensamt för alla förändringar är dock att det nu skall gå fortare och kosta mindre. upplever hon att den teknik som används i arbetet gör vardagen ännu mer stressad . De äldre i det boende där hon arbetar har alla larm i sin bostad. Dessa larm kan sägas vara en form av IT. När de äldre larmar registreras det på en dator i och det blinkar en lampa över deras dörr. känns det som om det piper och blinkar överallt, säger . När det blir lättare för de äldre att be om hjälp och mindre med personal, blir det svårare att hinna med. har varit tjänstledig för att vara med att utveckla en databas för information om de boende, exempelvis anhörigas namn och telefonnummer, vårdbehov, medicinering och läkarkontakter. Med hjälp av databasen blir det lättare att lägga schema för personalen eftersom det tydligt framgår vilka behov av hjälp de boende har. Men tyvärr, säger , är det få av vårdbiträdena som tittar i databasen och använder den. Trots att de alla fått en halvdags individuell utbildning på databasen och ytterligare allmänna datakurser. Om man inte hinner med det man är satt att göra är det svårt att lära sig nytt och utveckla vårdarbetet med hjälp av IT, säger för att förklara sina kollegors bete- ende. arbetar i kassan på ICA i ett litet samhälle i skärgården med många båtturister och sommarstugeägare under sommarsä- songen, men med få bofasta . är de tre som arbetar i butiken och tio. De som driver butiken strä- var efter att upprätthålla samma service som i butikerna i städerna. Där finns bland annat betalkortsterminaler, tipstjänst on-line och de är ombud för apotek och systembolagets utlämningstjänst. Allt detta klarar de tack vare den höga omsättningen . Det innebär att butiken kan ge dem som bor året runt mer service än om de var det enda kundunderlaget. Den nya tekniken de introducerar är inte komplicerad, tycker , och det viktigaste är att de har vad kunderna efterfrågar. För dem som arbetar med tekniken är det enkelt att hantera, det mesta är alltid igång. Men ser många möjligheter hur de med hjälp av IT skulle kunna utveckla servicen . Det vore möjligt för kunderna att skicka en be- ställning på mat med e-post eller fax innan de åker från staden, sedan kunde personalen plocka ihop maten så kunde de hämta upp den eller till och med få den leverad till farstukvisten. De tekniska systemen som finns i butiken gör dem mycket sårbara. När betalkortsterminalen slutar att fungera i semestertider ringlar sig köerna långa genom butiken och det tar att manuellt göra det som går med ett par knapptryckningar i vanliga fall. Service med djup förankring på platsen Servicearbetet är den bredaste kategorin med många olika slags ar- bete. De som arbetar i servicearbeten är bundna till platsen där kun- den eller servicetagaren finns. Människor skapar försörjning genom att arbeta både i offentlig och i privat service. Servicen i denna form utgår från att människor möts ansikte mot ansikte. Även vissa delar av rutinarbetet skulle kunna betraktas som servicearbete, men det är sådant som kan utföras utan att människor möts. Servicenäringen är mer omfattande i de samhällen där turismen är en stor inkomstkälla. Där utvecklas speciella former av service som människor normalt inte efterfrågar i sin vardag. Att åka skidor hör till exempel inte till vardagslivet för det stora flertalet, inte heller att bo på hotell. I sådana servicearbeten är inte användningen av IT lika direkt som hos de andra. Tekniken finns mer implicit i dessa personers PLATSBUNDNA GEMENSKAPER MED VIRTUELLA KOPPLINGAR De exempel som här återges är därför inte lika tydligt relaterade till IT som de tidigare. De människor som arbetar i dessa serviceyrken reflekterar inte på samma sätt som de andra om den teknik de använder i sitt arbete för att förbättra servi- cen. Tekniken är i detta fall väl integrerad i verksamheten och den är utformad för vad den skall användas till.9 Exempelvis taxichaufförer som har en liten dator för att hantera beställningar och betalningar- na. Men få taxiförare betraktar taxametern, som IT trots att den innehåller både data- och teleteknik och som hanterar information och kommunicerar med andra taxibilar och bokningscentralen. Sannolikt är detta verksamheter som kommer att utveck- las och då kommer att kunna hanteras på ett mer enhetligt sätt som en arbetskategori. Det är dock intressant att denna grupp som Reich tillskriver minst inflytande och handlingsutrymme, men i den tolk- ning som jag skapat utifrån dem jag mött på landsbygden, verkar de ha stort handlingsutrymme. Tekniken ger nya möjligheter inte bara för dem som arbetar inom servicen, utan lika mycket för kunderna. Många arbetsuppgifter överförs till kunden som på så sätt får arbeta mer för servicen, men som kan få den utförd till ett lägre pris. Denna form av self-service som delvis kan undergräva försörjnings- möjligheterna i servicenäringen ser Ingelstam (1995:154) till en del som en konsekvens av de ökade kostnaderna för personalintensiv tjänsteproduktion. Men i detta fall blir de på så sätt möjligt att upp- rätthålla servicen även på den glest befolkade landsbygden. När service inom ett flertal olika områden, exempelvis olika serviceverk- samheter som posten, bank, butik och turistinformation hanteras gemensamt utvecklas verksamheterna och därigenom skapas nya handlingsutrymmen. För kunden finns servicen på samma plats och en eller ett par personer kan försörja sig på en kombination av olika servicetjänster. Fler kunder kan efterfråga mer av service på lands- bygden och behöver inte åka till större städer, eller göra alla inköp innan de kommer till landsbygden. Därmed finns försörjningsmöj- ligheterna kvar på landsbygden och folket på platsen har möjlighet att bo kvar och utvecklas. Arbetsformerna, som jag skapat utifrån Reichs kategorier, bidrar till en fördjupad förståelse för att försörjningen kan se olika ut i relation till användningen av IT, men det antyder också att människor förhåller sig olika till lokalsamhället och dess styrelse. resonera kring min andra fråga i syftet; vilka utgör folket och hur folket på landsbygden, skulle kunna stärkas. I formell mening är folket de som har beslutanderätt över plat- sens resurser, hur de uppfattas och används. Beslutanderätten erhålls genom att de är folkbokförda på platsen och därigenom har rösträtt. Hanteringen av de gemensamma angelägenheterna finansieras av att folket betalar skatt. I en mer social mening är folket de som är en del av den lokala gemenskapen och som känner tillhörighet med de andra människorna som bor på platsen oavsett hur deras försörjning är organiserad. Landsbygden kan inte som helhet hanteras som en lokal tidsrums- ficka, den innehåller alltför många olikheter och är för omfattande. Men det finns vissa gemensamma resurser som huvudsakligen åter- finns på landsbygden och vissa restriktioner som grundar förutsätt- ningarna för vad som kan sägas vara landsbygd. Sådana resurser och restriktioner är främst avståndet mellan människor, närheten till naturen och de mindre lokala samhällenas gemenskaper. I själva definitionen av landsbygden ingår begrepp om hur nära varandra människor bor. Stora avstånd är ett utmärkande drag för landsbygden. Avstånden är för många en dominerande restriktion för det dagliga livet. Däremot för turisten, som vill vara långt ifrån storstaden och stanna på landsbygden, kan avstånden i sig vara vad som efterfrågas. Avståndet blir för turisten en resurs snarare än en restriktion. Möten mellan människor sker inte lika spontant och ofta på landsbygden som i ett samhälle där människor bor tätt. Å andra sidan kan det vara så att de möten som ändock sker blir mer bety- delsefulla för dem som deltar. IT, inte minst i form av telefon, spelar därför en stor roll för den sociala samhörigheten på platsen. Den organiserade medmänskigheten, i den lokala servicen exempelvis lanthandeln eller distriktssjuksköterskan, bygger på möten mellan människor. På så sätt med eller utan IT upprätthålls och utvecklas den lokala gemenskapen trots att avstånden är stora. Avstånden mellan människor och mellan verksamheter på lands- bygden är inte tomrum, utan är fyllt med en fysisk verklighet, på landsbygden ofta av skog. Skogen, eller i en vidare bemärkelse natu- ren, lyfts ofta fram i positiva termer på landsbygden. Så här formule- ra sig en kommun på sin hemsida: PLATSBUNDNA GEMENSKAPER MED VIRTUELLA KOPPLINGAR hittar Du bara i . , Operan och Vasan likaså. , NK och andra kommersiella tummelplatser saknar vi också. Men det är ju inte därför vi bor i , , , Tyse- rum, Skeppsgården/Ö. Här finns i stället sådant, som är lika sällsynt för stockholmaren, som för oss. Vi har naturen. Med allt vad det innebär av livskvalitet. , , inledningen. (utskrift 960904) Här lyfts naturen fram och ställs i kontrast till storstadens resurser. De skriver till och med att detta är livskvalitet, då underförstått som att livskvaliteten är låg i storstäderna och hög på landsbygden. Lug- net, närheten till naturen och avsaknaden av tummelplatser kon- strueras som lokala resurser i denna formulering. De som aktivt valt att flytta till landsbygden betraktar sannolikt naturen som en resurs. Den svenska landsbygden beskrivs ofta som vacker och storslagen. Naturupplevelser förknippar många med landsbygden, baserade på bland annat litterära bilder av landsbygden, exempelvis genom vad givit oss i urskogar och i agrarla idyller. För den som besöker landsbygden under semestern är naturen ofta något positivt och eftertraktat, som utgångspunkt för rekrea- tion. På bilder av landsbygden är det sol, oavsett om det är vinter eller sommar. Landsbygden skildras i ett ständigt högtryck och så vill besökarna minnas den, hela upplevelsen är ett positivt högtryck av aktiviteter som valts ut och satts samman för att tillfredsställa de egna önskemålen vi . De som bor året runt på platsen upplever platsens kontraster och upplever både hög- och lågtrycket. Naturen kan betraktas som en tydlig gemensam resurs på lands- bygden kring vilken olika intressen möts. Naturen blir således en fråga på den lokala dagordningen, exempelvis i form av diskussioner kring nya anläggningar för turism, skall fjället bevaras eller bebyggas med liftar och skidnedfarter. Naturen är en resurs som hanteras på den lokalpolitiska dagordningen. Naturen blir därmed något som folket på platsen samlas kring. Några platser på landsbygden är populärare än andra för männi- skor som bor i storstäder. De kommer som turister då platsens resurser kommer mest till sin fördel. De bor på hotell, äter på restauranger, går på puben och köper liftkort, fiske- kort eller skotersafari allt efter vad platsen har att erbjuda. Många av dem som bor året runt på platsen försörjer sig på den service som Turismen på platsen varierar över året och servicen dimensioneras med mest turister. Därefter används den inte förrän under nästa säsong. Turistsamhällena präg- las därför på ett speciellt sätt under högsäsong, det utvecklas en lokal ordning vid dessa tider, som avviker från den ordning som gäller . Exempelvis har skidorterna resurser som drar till sig turister, men dessa resurser, i form av liftar och pistma- skiner, är nästintill värdelösa . Folket på platsen kan på så sätt sägas upprätthållas av de många besökarna som gör att platsens resurser kan omsättas till pengar. Under hela högsäsongen består orten av två folk. Dels de som finns där året runt och är fol- ket i formell mening och dels det besökande folket som inte for- mellt tillhör folket. I traditionell demokratisk mening kan de senare betraktas som exkluderade. Det besökande folket inkluderas inte i gemenskapen. På en ort, där vinterturismen är mycket stor, framhöll flera per- soner att den lokala gemenskapen uppstår först då den sista skid- backen stänger . En sådan gemenskap stärks av kontrasterna. När samhället från till en annan i grunden förändras, för- ändras förutsättningarna för de lokala gemenskaperna. Platsens ordning och hantering av de lokala resurserna ändras. När turisterna lämnat platsen hinner mannen i chark-disken tala med kunderna och upprätthålla den lokala gemenskapen. Kontrasterna ger sannolikt också möjligheter till många samtal, om skillnaderna och förhopp- ningarna som kopplas samman med förändringarna. De skidåkare som väljer att stanna kvar och bli bofasta upplevde inte att de fick tillträde till den lokala gemenskapen förrän tidigast den andra eller tredje sommaren de stannat. Gemenskapen är inte deras förrän de visat att de verkligen vill vara delaktiga på platsen och visar att de stannar kvar. Den lokala gemenskapen i det globala , som är skriven hemma hos sina föräldrar och bor i andra hand i en lägenhet på skidorten, betalar skatt på det arbete hon gör i denna lilla fjällkommunen till storstadskommunen där hon är folkbokförd. Hon inkluderas formellt sett i politisk demokratisk mening inte in i lokalsamhället, men hon deltar i den gemenskap som utvecklats bland ungdomar som är där på samma sätt som hon. får hela sin lön från ett företag långt borta som sålt hans tjänster till kunder i hela världen, han betalar på denna inkomst PLATSBUNDNA GEMENSKAPER MED VIRTUELLA KOPPLINGAR ändock skatt i den lilla skärgårdskommunen, där få vet vad han gör och ännu färre är insatta i vad han gör. Den lokala platsen har alltid ett förhållande till omvärlden. Grän- ser mot andra platser upprätthålls och utvecklas av dem som bor och verkar på platsen, av exempelvis och . Globaliseringen får avspeglingar även på lokala platser.