sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Telefonkontrollen omfattade i detta fall som mest tolv abonnemang, allt från föräldrar, mormor och syster till vänner och andra kontakter, t.o.m. en telefon på en bensin- mack. Bedömningen av telefonavlyssningen i denna del bör ske med beaktande av den diskussion de tidigare kommissionerna förde an- gående hur telefonavlyssning bör användas (se kapitel 1, Tvångs- medelsanvändning ). De omständigheter som föranledde att utredningen återupptogs skall bedömas i ljuset av att förundersökningen en gång hade nedlagts och på vilka grunder det beslutet hade fattats. Ett av skälen till nedläggningen var att det, efter motstånd från polisens sida, hade klarlagts att egna uppgifter om att han uppehållit sig på ett kafé till kunde bekräftas av vittnen. Detta talade allmänt sett mot som gärningsman. (Han hade inte kunnat hinna till Grand för att där invänta . Att han ena stunden skulle sitta på kafé och tala med okända personer för att nästa stund vid ett slumpmässigt möte med statsministern mörda denne förefaller osannolikt.) Av nedläggningsbeslut får anses framgå att han tolkade bevis- ningen så att uppgifter inte skulle kunna vederläggas i domstol. De uppgifter som föranledde att utredningen intensifie- rades med bl.a. telefonavlyssning tycks lösliga jämförda med de skäl som hade anförts för undersökningens nedläggande . Det fanns t.ex. ingenting som knöt till brottsplatsen, utan det rörde sig om uppgifter om att han skulle ha haft ett vapen och tecken på att han hade kontakter i kriminella kretsar. Av större intresse var upp- gifterna från vittnet , som uppgav sig ha stött samman med på mordkällen i mordkvarteren. kunde dock sedermera avföras som en person utan trovärdighet. För kommissionen har uppgivits att redan tidigare var känd inom Stockholms- polisen, sedan han lämnat intressanta men som det skulle visa sig helt otillförlitliga uppgifter i en tidigare uppmärksammad utredning. 47 Det gällde det s.k. Cats Falk-ärendet. Uppgiften lämnad vid kommissionens genomgång med spaningsledningen . PU ändå inledningsvis förlitade sig på uppgifterna från kan tolkas så att man inte förhöll sig normalt skeptisk till de uppseende- väckande och med kända fakta inte alldeles lätt förenliga uppgifter som denne lämnade. Den andra delen av utredningen mot kan som påpekats inte ses isolerad från den första och de kontroverser som där förekom. Nedläggningen av förundersökningen mot avslutades med förundersökningsledarens anklagelse mot polisen för att den utsatt den misstänkte för en allvarlig rättskränkning. Polisen var redan tidigare obenägen att lyssna på åklagarens synpunkter i ärendet och ansåg att åklagaren hade gjort fel när denne drog tillbaka häktningsyrkandet och släppte . Det låg därför i farans riktning att polisen och de utredningsmän som arbetat med ärendet känslomässigt skulle ha svårt att släppa taget om ; skulle det kunna visas att trots allt hade med mordet att göra, vore det en upprättelse för polisen, efter den kritik den utsatts för. Den kanske aldrig helt nedlagda och i alla händelser sedermera med kraft upptagna utredningen mot torde böra ses i detta ljus. Det som framkom i den andra delen av utredningen var – i vart fall inte av dokumentationen och de uppgifter vi i övrigt inhämtat från PU att döma – inte av den digniteten att det motiverade så långtgående åtgärder som de som kom att vidtas. Det gäller särskilt den omfattande telefonav- lyssningen. Det är vårt intryck att den andra delen av utredningen var en förlängning av den första. Den byggde vidare på de misstankar som skapats via de utredningsåtgärder, som enligt den dåvarande förunder- sökningsledaren hade lett till en allvarlig rättskränkning. Enligt vår mening hade det funnits anledning att ställa särskilda krav på fortsatta åtgärder mot en person som fått utstå det utsatts för och som avförts inte bara på grund av att misstankarna inte kunnat styrkas utan på grund av att åtskilligt faktiskt talade för att han inte kunnat begå brottet. kan det ifrågasättas om det inte blev tvärtom, dvs. att tröskeln sattes lägre just därför att han en gång varit misstänkt. Det förtjänar avslutningsvis att påpekas, att som den andra utredningsomgången mot tog fart och drog stora resurser större delen av det året, lades uppslaget angående efter en ofullständig genomgång ad acta (, se kapitel 6). En likartad jämförelse kan göras beträffande det intressanta in- gångstipset angående GC. Det inkom men utreddes i praktiken inte förrän (se kapitel 7, GMP-objekt m.m.). Det råder ingen tvekan om att misstanken att PKK skulle kunna ha haft med mordet att göra är grundligt utredd och att det nu inte är aktuellt med några ytterligare utredningsåtärder. Som framgått av redogörelsen för PKK-avsnittet aktualiserades tanken på att PKK kunde ha med mordet att göra omgående i utred- ningen. hölls mot den bakgrunden ett stort antal förhör och det gjordes även en husrannsakan i en PKK-lokal, var- vid personer medtogs till förhör. PKK-spåret fanns alltså med i utredningen från första början och det växte sedermera till att bli det s.k. huvudspåret. Liksom beträffande andra spår med internationell anknytning måste utredningen mot PKK betraktas från såväl abstrakt motivsyn- punkt som konkret gärningssynpunkt. I det första hänseendet riktas intresset mot motiv, möjlighet och medel medan det i det andra hänseendet riktas mot konkreta tecken och rum på att i detta fall organisationen kan ha haft med gärningen att skaffa. Den mot PKK inriktade utredningen har utgått från att organisa- tionen kan ha haft ett motiv att angripa den svenske statsministern. Det grundläggande ställningstagandet, som torde ha föranlett redan de inledande åtgärderna, är att PKK i hade varit utsatt för rättsliga åtgärder som av organisationen måste ha uppfattats som negativa och mycket besvärande, nämligen det faktum att organisationen terrorist- stämplats och att ett antal av dess företrädare i landet hade belagts med s.k. kommunarrest. PKK hade även kommit att betraktas som an- svarigt för två i begångna mord på avhoppade PKK-med- lemmar. Vidare hade PKK:s ledare sökt visum till men förvägrats detta. Dessa senare förhållanden följde dock normala rätts- liga rutiner, medan terroriststämpeln och kommunarresten, som var av en mer extraordinär karaktär, av PKK kunde uppfattas som riktade mot just den organisationen. Utredningen kring dessa förhållanden, hur PKK agerat tidigare och i andra sammanhang, vilka möjligheter man haft att utföra ett attentat av detta slag etc. fördjupades successivt. Det finns skäl att anta att en betydande kunskap byggdes upp. Mot detta finns inget att invända; uppslaget som sådant förtjänade en utredning med denna inriktning. Därmed inte sagt att resursanvändningen så som den utvecklades var rimlig – det var den uppenbarligen inte – men ansatsen var riktig. Resultatet av den motivrelaterade delen av utredningen tycks ha varit att misstankarna mot PKK successivt stärktes. Det kan ifrågasättas om de verkligen gjorde det. Det ter sig för oss som att PKK:s motiv för att begå ett attentat mot står att finna i de omständigheter som redan från början var kända och föranledde de inledande åtgärderna. Det kan också ifrågasättas om PU i tillräcklig grad beaktade de motindikationer som finns. Även om det är lätt att se att organisa- tionen PKK skulle kunna uppfatta sig som illa behandlad av den svenska staten, framstår ett attentat mot en respekterad ledare i en demokratisk och till den kurdiska saken jämförelsevis vänligt sinnad stat inte som logiskt. Det skulle, om dess bakgrund blivit känd, inte gynna PKK:s sak, såvitt framgått. Om avsikten varit att hemlighålla PKK:s roll i ett sådant attentat är det lika svårt att se logiken; behand- lingen av PKK i var inte ett verk av personligen och det kan inte ha funnits något skäl för organisationens företrädare att tro att ett byte av statsminister skulle innebära att den svenska staten ändrade inställning till PKK. Dessutom finns den tidigt resta invänd- ningen att PKK visserligen legat bakom flera mord, men dessa hade i huvudsak ägt rum inom den egna kretsen; attentat av det här slaget skulle ha inneburit något nytt för PKK. Överväganden av detta slag ändrar inte det förhållandet att PKK var intressant för mordutredningen, men de borde varit ägnade att ge misstankarna mot PKK andra proportioner än de kom att få. Det är också anmärkningsvärt att den misstänkta desinformation som förekom inte mottogs mer kritiskt (jfr avsnittet om källa ). Motivsidan är i alla händelser väl utredd i detta uppslag. En vanlig invändning från PU:s sida när tänkbara motiv för mordet på diskuteras – t.ex. i anslutning till uppslag som eller – är att det förvisso finns intressanta motiv att begrunda och analysera, men att detta inte tjänar så mycket till så länge man inte kan koppla det till händelserna på . I många uppslag har PU uppen- barligen följt den tågordningen att ett uppslag inte är värt att ta i tu med på allvar förrän det kan kopplas till mordet och rum. Beträffande PKK finns i det hänseendet följande att anteckna. För det första finns informationen från telefonavlyssningen av PKK- medlemmar m.fl. där de s.k. bröllopssamtalen ingår, liksom de s.k. aggressionssamtalen. Dessa samtal utgör ett tecken i tiden på att PKK kan ha haft med mordet att göra. Bröllopssamtalen är som framgått svårtolkade och bl.a. det faktum att de förekommit även efter mordet talar för att de kan ha syftat på andra ting än statsministermordet. Aggressionssamtalen har inte bedömts komma från personer kapabla att genomföra ett statsministermord. I bägge hänseendena synes det dock ha funnits god anledning att ta informationen på allvar och beakta den inom mordutredningen. För det andra finns uppgifterna från tipsa- ren . De gällde huvudsakligen vapen. De togs med rätta på allvar och utreddes, men kan numera betraktas som ointressanta för utredningen. Härutöver finns en hel del spekulationer som framförts i olika sammanhang, men inget som betraktats som hållbart i de gransk- ningar och analyser som gjorts. Någon koppling till mordplatsen har aldrig funnits. Beträffande uppgiften om ett möte i , där mordet skulle ha beslutats, gäller som framgått att den inte synes kunna knytas till någon källa överhuvudtaget. Det kan alltså konstateras att PKK-uppslaget i allt väsentligt är motivrelaterat, att en oerhört omfattande utredning i motivdelen inte annat än marginellt lett vidare i förhållande till vad som var känt redan då mordet begicks och att det inte gått att få fram någon koppling till , men att det finns en indikation i tiden på att PKK kan ha planerat ett attentat (bröllopssamtalen). Den dåvarande spaningsledningen hyste en hypotes, eller kanske övertygelse, om att PKK låg bakom mordet. Den hoppades att via ett omfattande tillslag (operation Alfa) kunna störa organisationen på att sådant sätt, att människor i och kring organisationen skulle träda fram och ge polisen de bevis de behövde för att styrka sin hypotes. Allt detta misslyckades. Till det som tidigare kommissioner anfört om detta förfarande vill vi lägga att det var rättsvidrigt. De tvångsmedel som ingår i ett tillslag kan i en rättsstat inte användas för att röra om, skrämma upp och därigenom vinna kunskap, i synnerhet om det inte finns grundade misstankar om vad slags kunskap man skulle kunna få fram. I detta fall fanns inget annat än löst grundade förhoppningar, utan konkret innehåll. Av detta följer att de berörda personerna, i likhet med och denne närstående personer, utsattes för en rättskränkning, som, med den förre förundersökningsledaren ord, var av allvarlig beskaffenhet. Av den utredning som föreligger framgår att de åtgärder som kulminerade med operation Alfa inte var en alltmer pressad mord- utrednings sista desperata försök att komma till botten med PKK- spåret, utan att de var resultatet av en utarbetad strategi, dvs. handlingssättet var väl överlagt. Det är ett tecken på att delar av denna mordutredning ganska tidigt förflyttade sig utanför rättsstatens ramar. Ett annat sådant tecken, med ännu tidigare datering, är den olovliga avlyssning som påbörjades redan i anslutning till mordet. Som framgått av redogörelsen för det s.k. buggningsmålet fann domstolarna det styrkt att sådan avlyssning mot PKK-sympatisörer påbörjades (enligt åklagaren hade det förekommit även tidigare). Med tanke på att det skedde så pass omgående vill det synas som att säkerhetspolisen inte var främmande för metoden samt hade utrustning och beredskap för dess användande. I alla händelser illustrerar använd- ningen av olovlig avlyssning inom mordutredningen den attityd till kravet på laglydnad som tidigt utvecklades inom utredningen. anmärka är vidare att det tog ända innan detta upp- dagades, att åtgärderna var sanktionerade på hög nivå inom polisen och att saken helt undgick de granskande kommissionerna. Samma iakttagelser kan göras beträffande flera av inslagen i den s.k. , som ju innefattade ett antal lagbrott med inblandning av tjänstemän vid polisen. Affären innefattade även institutionella och konstitutionella aspekter. De enskilda lagbrotten – att en privatperson fick del av hemligt material, att polismän engagerades för smuggling av avlyssningsutrustning m.m. – var naturligtvis allvar- liga. Än allvarligare är dock att en informell utredning i statsmaktens hägn kunde utvecklas vid sidan av den rättsenliga och reguljära mordutredningen. Här var det inte bara fråga om att polismakten över- skred sina befogenheter och bröt mot lagen, utan om att sätta hela det rättsliga kontrollsystemet ur spel. Utredningsavsnittets rubrik rymmer uppslag som i någon mening kan kopplas till CIA, trots att någon utredning med avseende på organisationen knappast kan sägas ha förekommit i PU. Det kan i och för sig ifrågasättas om det förelegat något skäl att försöka utreda om CIA haft med mordet att göra; det finns inga vederhäftiga indikationer i den riktningen i utredningsmaterialet. I den mån det skulle ha funnits indikationer av det slaget, värda att ta på allvar, kan man fråga sig hur en utredning med den inriktningen hade kunnat gå till. Saken illustreras av den ovan citerade skrivelse som PU lät avsända till UD, med bl.a. förfrågan om det fanns någon anledning för och dess underrättelseorgan CIA – utifrån en objektiv bedömning – att i personen och politikern se en sådan fara för de egna intressena, att ett undanröjande av honom låg nära till hands? Oavsett hur ett uppslag med en sådan utgångspunkt skulle utredas, borde PU ha insett att den valda vägen inte var framkomlig. Skrivelsen synes ju också ha orsakat förvåning hos UD och den lämnades utan avseende. 48 Bortom denna skrivelse och dess öde, som i sitt historiska sammanhang kan te sig som en kuriositet, finns en svår fråga, som knappast fått sitt svar i denna mordutredning, nämligen hur ett statsmannamord med misstänkt internationell bak- grund över huvud taget skall kunna utredas. En sak torde stå klar, det 48 Från UD:s sida har om denna skrivelse och de kontakter som föregick den sagts att polisen inte uppfattades som förtroendeingivande och att UD inte ville ta i detta. kan inte ske inom ramen för en vanlig mordutredning. I den mån man anser sig ha uppslag värda att utreda som har reell anknytning till exempelvis CIA krävs en helt annan kraft- och kompetenssamling. Till att börja med krävs en basanalys av det slag som i stort sett genom- gående saknas i PU-materialet (jfr nedan). Bortsett från dessa aspekter och från att avsnittets namn på sätt och vis är missvisande – vilket gäller flera avsnitt – har PU i denna del gjort ett tillfredsställande arbete med de uppslag som de facto förts till av- snittet. Uppslagen är ordentligt utredda och utredningsåtgärderna har för det mesta skett i nära anslutning till inkomna tips. Att det i vissa sammanhang tagit att få fram uppgifter via det internationella polissamarbetet är inget som PU kan lastas för. Uppslaget om utreddes främst och det illustrerar tydligt den oordning och inkompetens som präglade mordutredningen . Exempel på detta är att förhördes av tre olika enheter – , rikskriminalen och säkerhetspolisen. Flera av övriga förhörda personer har förhörts både av och av säkerhetspolisen. Många av hand- lingarna i detta ärende har registrerats i PU först i samband med den genomgång av ärendet som skedde 1992, bl.a. den klargörande pro- memoria som upprättades av säkerhetspolisen så jämförelsevis tidigt som . – Genomgången 1992 framstår mot bak- grund av vad säkerhetspolisen sålunda redan hade utrett som onödig. PU höll då flera nya förhör med redan tidigare hörda personer. Eftersom ärendet alltså redan tidigare var mycket väl utrett kan nyttan av dessa nya förhör ifrågasättas. Vi anser att denna utredningsdel, inte minst med tanke på att uppgiftslämnaren kan misstänkas höra till kategorin informationssvindlare (jfr nedan), är ett exempel på ett överutrett uppslag. Utredningsarbetet har genomgående varit reaktivt. Vad som utretts är inkomna uppgifter, tips. Avsnittets rubricering – /– leder tanken till det 1986 rådande krigstillståndet, medlarroll etc. Någon utredning huruvida mordet skulle kunna ha sin bakgrund i dessa förhållanden förekommer emellertid inte i upp- slaget (jfr om basanalys nedan). I stället förefaller rubriken samman- fatta en geografisk, nationell eller etnisk sortering på i övrigt ganska oklara grunder. Uppslagen har i de allra flesta fall utretts i nära anslutning till in- komna tips och är mycket väl utredda, i vissa fall närmast överutredda (jfr Salah A och ). Avsnittet har i huvudsak samma karaktär som avsnittet /. Utredningsarbetet har allt igenom varit Under rubriken har på geografisk, nationell eller etnisk grund insorterats uppslag, som i övrigt inte har någon uppenbar gemensam nämnare. Den politiskt inriktade bakgrund och analys, som man utifrån avsnittets rubricering skulle kunna vänta sig, lyser i allt väsentligt med sin frånvaro (jfr om basanalys nedan). Beträffande de enskilda uppslagen är följande värt att notera. Uppslaget om Professor talar för sig självt. måste rimligen betraktas som en informationssvindlare och har i denna egenskap fått uppta ett alltför stort utrymme. PU hade på ett ganska tidigt stadium kunnat avföra hans uppgifter. Istället har man fört långa samtal med honom och därmed belastat utredningen. I detta fall, liksom beträffande andra informationssvindlare, efterlyser vi från polisens sida en mer professionell bedömning angående uppgiftslämnarens informationskapacitet, tillförlitlighet och trovärdighet. I uppslaget Jocop M har PU hållit förhör med två personer. Förhören synes ha varit befogade men de borde rimligen ha hållits . Uppslaget Anmälan till har inte något att göra med mordet på , vilket också noterades när uppslaget kom in till PU. – efter mordet – har PU gjort en registerslagning på den programledare som i det anmälda programmet Rakt på sak från Religionsredaktionen rapporterat om tal i . Även om det i ett helhetsperspektiv är en detalj finner vi detta anmärkningsvärt. I uppslaget Brev från polsk dam redovisas innehållet i ett brev. Detta ärende har inte föranlett någon utredning alls. Vi nämner det som ett exempel på att PU kanske inte alltid hållit en rakt igenom konsekvent utredningsnivå. Det förekom tidigt flera påstötningar till utredningen om att den sydafrikanska regimen eller något organ i dess hägn skulle kunna vara inblandat i mordet. Uppgifterna var delvis konkreta och innefattade namngivna personer, som kunde vara av intresse. Skrivel- serna från Sydafrikakännaren Per W och FN-ambassadören inkom kort efter mordet. Då förelåg även resultatet av sonderingar i ämnet. Inget av detta tycks ha föranlett någon aktivitet. Ferms promemoria registrerades inte i utredningen medan Per W hördes först . Trots att det alltså fanns uppenbara indikationer på att den sydafrikanska motivbilden var av intresse utfördes inte någon basanalys (jfr om basanalys nedan). Att så inte skedde är anmärkningsvärt. Bristen kan inte helt repareras i efterhand. Värdet av en sådan analys är större ju närmare mordet den sker, eftersom förutsättningarna för de fortsatta utrednings- åtgärder som kan ligga i analysens förlängning är bättre ju tidigare de kan göras. Detta illustreras tydligt av de svårigheter att komma vidare som kännetecknar sena uppslag, som fallet N. måste det framhållas att förutsättningarna allmänt sett var dåliga att 1986 konkret utreda eventuella misstankar som ledde till den sydafrikanska regimen eller till denna knutna organ. Det var ett på många sätt slutet och isolerat land. När utredningsmöjligheterna sedermera öppnade sig vidtogs åt- gärder, bl.a. i anledning av uppgifter. vittnesmål föranledde mycket omfattande utredning. Det var inte självklart hur den skulle genomföras. Men det kan konstateras att samarbetet mellan PU, UD och regeringen synes ha fungerat väl. Trots att den delvis fick improviseras och att förebilder för hur den skulle genomföras saknades är det vårt intryck att en väl förberedd och effektiv utredningsinsats gjordes. Vi anser också att det förhållandet att förundersökningsledaren och spaningsledaren själva skötte denna del av arbetet talar för att det gjordes på ett kompetent sätt av de personer, som var bäst skickade att ta ställning till de konkreta uppgifter som skulle undersökas, i synnerhet som de under uppdraget hade tillgång till utrikespolitisk kompetens i form av såväl ambassadens som värdlandets myndigheters assistans. Därmed inte sagt att insatsen kan jämföras med en normal polisutredning av det slag som kan genomföras på svensk mark. De svårigheter som alltid före- ligger beträffande brottsutredningar som sträcker sig in över ett annat lands gränser har förelegat även i detta fall, men i jämförelse med vad som hade kunnat göras 1986 har mycket kunnat genomföras och genomförts. Till det kan läggas att den utredning som gjordes på plats i förenades med en del analyser och annan kompletterande ut- redning på hemmaplan. Sedermera gjorde kriminalunderrättelse- tjänsten genom två kriminalinspektörer också en särskild analys av det inhämtade materialet, vilket enligt vår mening var ett riktigt initiativ. Det är dock förvånande att PU inte heller vände sig till extern expertis för biträde med analysarbetet. Sammantaget framstår Sydafrika-spåret som jämförelsevis väl utrett. Det innebär inte att det är lika väl utrett som det hade varit om det hade angripits på allvar redan från början, men att det numera och med den kunskap som finns för mordutredningens del ter sig som färdigbearbetat. Även om det förelåg svårigheter att vidta konkret inriktade utredningsinsatser kan det diskuteras om PU för den skull hade behövt vänta så länge som till 1996. Det är möjligt att saken hade kunnat väckas något eller , men det hade likväl varit sent; tiden spelar stor roll i början av en mordutredning, men mindre roll . kom utredningen att ske i anslutning till och parallellt med att den sydafrikanska staten via den s.k. Sanningskom- missionens verksamhet kunde påbörja sin egen uppgörelse med det förflutna, vilket ter sig som en naturlig och även lämplig tidpunkt i sammanhanget, bl.a. fanns som framgått svensk polis representerad i utredningsorganisation. måste det påpekas att förloppet är en tydlig illustration till PU:s reaktiva arbetssätt. Det som utlöste insatsen var ju inte att tiderna hade för- ändrats och därmed förutsättningarna för utredningsinsatser, utan det förhållandet att de lämnade uppgifter av intresse, upp- gifter vars mediala genomslag var sådant att PU vare sig man ville det eller inte tvingades agera. (Det fanns i och för sig ett visst pågående arbete angående uppgifter, men intensiteten i detta kan inte jämföras med det pådrag de Kocks uppgifter föranledde.) Inledningsvis, , har de enskilda uppslagen i Sydafrika- avsnittet just inte utretts alls, medan de som inkommit hanterats normalt. – Trots flera konkreta uppslag angående W redan månaderna efter mordet och trots att tipsläsaren antecknat högsta prioritet (Pri: 3) på ett av tipsen synes inga åtgärder ha vidtagits.