sou · GNB37 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt 4 § denna kungörelse avses med märkning varje ord, närmare upplysning, varumärke, märkesnamn, illustration eller symbol som avser livsmedel och som finns på emballage, etikett, dokument, skylt, meddelande, halsring, eller krage som är fästad på, medföljer eller hänvisar till livsmedlet. Märkning omfattar alltså både text, bild och övrig dekor på livsmedelsförpackningarna eller i direkt anslutning till saluhållandet av livsmedel t.ex. skylt, hyllkantsmärkning eller följesedel. Presentation av ett livsmedel avser dess form, utseende, hur de förpackats, de förpackningsmaterial som använts samt det sätt på vilket livsmedlen arrangerats och den omgivning de exponerats i (7 §). Märkning och presentation av ett livsmedel får aldrig vilseleda den presumtive konsumenten av varan. Detta gäller särskilt avseende livsmedlets beskaffenhet och då i synnerhet dess karaktär, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, datumuppgift, ursprung samt tillverknings- eller produktionsmetod. Härutöver får ett livsmedel inte tillskrivas verkningar eller egenskaper som det inte har (5 §). Nedan redogörs för huvuddragen av de märkningsuppgifter som enligt 16 § märkningskungörelsen skall finnas på alla färdigförpackade livsmedel. I detta sammanhang avses med begreppet färdigförpackade livsmedel sådana livsmedel som är avsedda för enskilda konsumenter och dess förpackning som det placerades i innan saluhållandet. För- packningen skall helt eller delvis omsluta livsmedlet på sådant sätt att innehållet inte kan ändras utan att förpackningen öppnas eller ändras (4 §). Det direktiv som märkningskungörelsen grundar sig på ändrades 1997. Dessa ändringar – som inte behöver tillämpas – har införts i märkningskungörelsen (SLV SF 1998:15). Redovisningen nedan utgår från de nya bestämmelserna. Färdigförpackade livsmedel som är avsedda för detaljhandel skall märkas med uppgift om; 3.mängd av vissa ingredienser eller kategorier av ingredienser, 5.bäst före-dag eller sista förbrukningsdag, 6.speciella anvisningar för förvaring eller användning, 7.namn eller firmanamn och adress, 8.ursprung (behövs endast lämnas om avsaknad av denna uppgift kan vilseleda konsumenten), Ovanstående märkningsuppgifter skall anges antingen på själva förpackningen eller på etikett som fästs på förpackningen (8 §). Enligt 9 § nämnda kungörelse skall uppgifterna vara lätta att förstå, väl synliga och klart läsbara och beständiga. De får inte på något sätt döljas, skymmas eller avbrytas av annan text eller illustration. Märknings- uppgifterna skall anges på svenska. Annat språk får användas, om stavningen endast obetydligt skiljer sig från svenska (11 §). Märkningsuppgifter om livsmedlets beteckning, nettokvantitet, bäst före-dag eller sista förbrukningsdag samt alkoholhalt skall anges i samma synfält (10 §). Kungörelsen föreskriver vissa undantag från bestämmelserna om obligatorisk märkning (12 §). Ett sådant undantag är att förpackningar vars största yta är mindre än 10 cm² samt returflaskor av glas, som har beständig märkning och saknar etikett, halsring eller krage endast behöver märkas med uppgift om livsmedlets beteckning, nettokvantitet, bäst före-dag eller sista förbrukningsdag. I sådana fall behöver märkningsuppgifterna inte anges i samma synfält. Livsmedlets beteckning skall ge konsumenten information om vad för slags vara det är. Enligt 17 § märkningskungörelsen skall livsmedlets beteckning anges med den beteckning som förbehållits livsmedlet i eller med stöd av EG-förordningar eller i föreskrifter som grundar sig på EG- Om sådan beteckning saknas skall den beteckning anges som förbehållits livsmedlet i andra föreskrifter som beslutats av . Regeringen har genom 5 § livsmedelsförordningen (1971:807) bemyndigat att föreskriva sådana livs- medelsstandarder. Om en förbehållen beteckning saknas skall i stället anges den beteck- ning som i är allmänt vedertagen för livsmedlet eller en beskriv- ning av livsmedlet. Även beteckningar under vilka livsmedel tillverkas och saluhålls i andra EES-länder kan få användas, eventuellt i förening med ytterligare beskrivande information. Ett varumärke, märkesnamn eller fantasinamn får inte användas i stället för varans beteckning (18 §). Om ett fantasinamn används måste det kompletteras med en beskrivning av produkten. I anslutning till varans beteckning skall uppgifter om pulvrisering, frystorkning, koncentrering, rökning m.m. lämnas om en sådan uppgift behövs för att undvika att konsumenterna vilseleds (19 §). Om ett livsmedel behandlats med joniserande strålning måste det märkas med något av uttrycken bestrålad eller behandlad med joniserande strålning (20§). Enligt 4 § märkningskungörelsen avses med ingrediens varje ämne som använts vid tillverkningen eller beredningen av ett livsmedel och som finns kvar i den färdiga varan. Av 21 § nämnda kungörelse framgår att huvudregeln är att alla ingredienser som använts för att tillverka livsmedlet skall anges i en ingrediensförteckning. Ingredienserna skall stå i fallande storleksordning efter den vikt de hade vid tillverkningstillfället. Förteckningen skall föregås av en lämplig rubrik som innehåller ordet ingrediens. När det är tillämpligt skall ingredienser anges med den beteckning som följer av reglerna under punkten 1. I vissa fall får kategori- beteckningar användas. Tillsatser anges med lämpligt funktionsnamn samt antingen tillsatsens vedertagna namn eller E-nummer (26 §). Om en modifierad stärkelse framställts från en råvara som kan innehålla gluten skall beteckningen kompletteras med en uppgift om vilka växter den framställts från. Livsmedelstillsatser med likartad funktion samt vitaminer och mineralämnen får anges gruppvis varvid plats i förteckningen bestäms av gruppens totala vikt (26 §). 32 Kartläggning SOU 1999:7 identifikationsnummer som EU utfärdat och som är specifikt för tillsatsen i fråga. Av 27 § framgår vilka regler som gäller för märkning av aromer. I 32-33a §§ medges vissa undantag från huvudregeln. Bland annat behöver ingen ingrediensförteckning upprättas för färsk frukt och grönsaker samt kolsyrat vatten om det framgår av beteckningen att vattnet har tillförts kolsyra. För frukt- och grönsaksblandningar samt för blandningar av örtkryddor behöver frukterna eller grönsakerna respektive örtkryddorna inte anges i fallande storleksordning efter vikt under förutsättning att ingrediensförteckningen följs av uttrycket i varierande proportion eller liknande uttryck (30, 31 §§). I 29 § märkningskungörelsen föreskrivs vad som gäller för sammansatta ingredienser. En s.k. sammansatt ingrediens är en ingrediens som i sin tur består av flera ingredienser, t.ex. majonnäs i potatissallad. Huvudregeln – att alla ingredienser som använts för att tillverka livsmedlet skall anges i förteckningen – gäller även för s.k. sammansatta livsmedel med vissa undantag. Enligt 29 § andra stycket får sammansatta ingredienser i förteckningen anges med enbart sina beteckningar om de utgör av det livsmedel de ingår i. Detta gäller under förutsättning att den sammansatta ingrediensen har en beteckning som förbehållits i särskilda föreskrifter eller att den har en beteckning som är allmänt vedertagen. Tillsatser måste dock alltid deklareras om de har en funktion i det färdiga livsmedlet. Mängddeklaration av en ingrediens eller av en kategori ingredienser skall anges i vissa fall. Detta gäller bl.a. när ingrediensen eller kategorin ingår i beteckningen eller vanligtvis förknippas med denna av konsumenterna, eller om den på något sätt framhävs i märkningen (34 §). Mängden skall då ingå i beteckningen eller anges intill denna eller i ingrediensförteckningen (34 a §). Det finns vissa undantag från dessa bestämmelser t.ex. då man kan anta att en variation i mängd inte styr konsumentens val eller i fråga om blandningar av frukter, grönsaker, kryddor respektive örter där ingen av ingredienserna påtagligt dominerar (35 §). Enligt 36 § märkningskungörelsen skall förpackade livsmedel märkas med uppgift om nettokvantitet. Nettokvantiteten behöver dock inte anges för livsmedel som antingen minskar avsevärt i volym eller massa eller som saluhålls styckevis eller vägs i köparens närvaro. Samma undantag gäller för livsmedel vars nettokvantitet är mindre än eller – gäller ej kryddor och örtkryddor (42 §). Med nettokvantitet avses själva livsmedlets vikt eller volym. Själva förpackningen får sålunda inte räknas in i nettokvantiteten. Livsmedel skall märkas med uppgifter om dess vikt. Om livsmedlet består av vätskor skall det i stället märkas med uppgifter om dess volym (37 §). Förpackningar innehållande livsmedel som står läkemedel nära får märkas med uppgift om antalet tabletter, kapslar eller liknande i stället för med nettovikt eller nettovolym (38 §). 5. bäst före-dag eller sista förbrukningsdag Livsmedel skall alltid märkas med uppgift om datum för minsta hållbarhetstid, bäst före-dag, (43 §) eller för mycket lättfördärvliga livsmedel med sista förbrukningsdag (45 §). Enligt 4 § märkningskungörelsen avses med begreppet minsta hållbarhetstid, bäst före-dag, den dag fram till vilken ett livsmedel som förvarats på lämpligt sätt har kvar de särskilda egenskaper som normalt förknippas med livsmedlet. Med uttrycket sista förbrukningsdag avses den sista dag ett livsmedel som från mikrobiologisk synpunkt är mycket lättfördärvligt, beräknas senast kunna förbrukas utan fara för att det är otjänligt till människoföda. Datum för minsta hållbarhetstid skall anges med uttrycket bäst före när datumet inkluderar uppgift i övriga fall med uttrycket bäst före utgången av (44 §). Uppgift om datumet skall anges med dag, månad och år i nämnd ordning, och får inte lämnas i kodform (44 §). Datum för sista förbrukningsdag skall anges med uttrycket sista förbrukningsdag. Detta skall följas av antingen själva datumet eller en hänvisning till var datumet finns i märkningen. Uppgift om datumet skall anges med dag, månad och eventuellt år i nämnd ordning, och får inte lämnas i kodform (45 §). Enligt 16 § 5 livsmedelslagen får livsmedel som märkts med sista förbrukningsdag inte saluhållas efter utgången av . 6. speciella anvisningar för förvaring eller användning Enligt 48 § märkningskungörelsen skall livsmedel med uppgift om sista förbrukningsdag alltid märkas med anvisning om hur det skall förvaras. Livsmedel med uppgift om datum för minsta hållbarhetstid, bäst före- dag, skall märkas med förvaringsanvisning, om det har betydelse för hållbarheten att livsmedlet förvaras vid en viss temperatur (49 §). En tillverkare kan alltid frivilligt ange strängare krav på förvaringstemperatur än vad som följer av föreskrifter. De som hanterar livsmedlet måste då följa den förvaringsanvisning som varan är märkt med1. 7. namn eller firmanamn och adress Enligt 50 § märkningskungörelsen skall färdigförpackade livsmedel alltid vara försedda med uppgift om namn eller firmanamn och adress för antingen tillverkaren, förpackaren eller säljaren, om denne är etablerad inom tillämpningsområde. Uppgift om platsen för livsmedlets ursprung skall enligt 51 § märkningskungörelsen lämnas om avsaknad av denna uppgift kan vilseleda konsumenterna. Det finns således inte något generellt krav om ursprungsmärkning. Däremot finns det en del särregler avseende vissa produkter som t.ex. nötkött och färska frukter och grönsaker. Dessa regler kommer att närmare beskrivas under avsnitt 3.1.2.3. 1 Se 16 § Statens livsmedelsverks kungörelse (SLV FS 1996:5) om hantering av livsmedel. Enligt 52 § märkningskungörelsen skall bruksanvisning finnas om avsaknad av sådan gör det omöjligt att använda livsmedlet på ett riktigt sätt. 10. verklig alkoholhalt Drycker med mer än 1,2 volymprocent alkohol skall märkas med uppgift om den verkliga alkoholhalten enligt 53 § märknings-kungörelsen. 3.1.2.2Kungörelsen om identifikationsmärkning av livsmedelspartier Av 1§ Statens livsmedelsverks kungörelse (SLV FS 1993:20) med föreskrifter och allmänna råd om identifikationsmärkning av livsmedels- partier framgår att syftet med identifikationsmärkningen är att företag och tillsynsmyndigheter snabbt skall kunna spåra livsmedelspartier som t.ex. utgör hälsorisk. Märkningen är således inte avsedd för enskilda konsumenter. Enligt nämnda bestämmelse gäller kravet på identifikationsmärkning alla livsmedel oberoende av om annat föreskrivs i märknings- bestämmelser för särskilda livsmedelsgrupper. De livsmedel som har en hållbarhetsmärkning där bäst före-dag eller sista förbrukningsdag anges i märkningen behöver dock inte identifikationsmärkas (7 §). Detta undantag gäller även för livsmedel som inte är färdigförpackade när de säljs till enskild konsument, som förpackats på köparens begäran eller som färdigförpackas för omedelbar försäljning (3 § 2). Identifikationsmärkningen skall återfinnas på själva förpackningen eller där sådan saknas, i särskild handling. Uppgiften skall vara lätt att se, klart läsbar och beständig (6 §). Förpackningar vars största yta är mindre än 10 cm² behöver inte ha identifikationsmärkning (3 §). Enligt allmänna råd till 6 § är det önskvärt att identifikationsmärkning även finns på ytterförpackningar till flera små förpackningar. Enligt 6 § skall – för färdigförpackade livsmedel – identifikations- märkningen och i lämpliga fall bokstaven L finnas på förpackningen eller på etikett fästad på denna . 3.1.2.3Särregler avseende märkning av vissa livsmedel Utredningen har i de föregående avsnitten redogjord för de generella reglerna om märkning inom livsmedelslagstiftningen, dvs. de regler som omfattar alla typer av livsmedel. Utöver dessa regler finns det ett stort antal särbestämmelser som endast gäller för vissa livsmedelstyper. I detta avsnitt beskrivs sådana särbestämmelser som kan vara av intresse för utredningen. Statens livsmedelsverks kungörelse (SLV FS 1993:21) med föreskrifter och allmänna råd om näringsvärdesdeklaration reglerar bl.a. frågor om deklarationer för sådana livsmedel som är avsedda att saluhållas till enskilda konsumenter. Om det i märkningen förekommer påståenden (näringspåståenden) om att ett livsmedel har speciella näringsegenskaper vad beträffar den energi som det ger, eller inte ger måste en näringsdeklaration lämnas (8 §). Motsvarande gäller om det i märkningen förekommer påståenden om att ett livsmedel har speciella näringsegenskaper beträffande de näringsämnen som det innehåller eller inte innehåller. Det samma gäller vid påståenden om att ett livsmedel ger energi eller innehåller näringsämnen i hög eller låg grad. Enligt 5 § denna kungörelse avses med näringsämnen i detta sammanhang, protein, kolhydrat, fett, kostfiber, natrium samt vissa vitaminer och mineralämnen. I enlighet med denna kungörelse får det i märkningen inte förekomma andra näringspåståenden än sådana som avser energi eller de ovan nämnda näringsämnena (9 §). Informationen skall ges samlad på ett ställe i tabellform eller, om utrymmet inte tillåter, i linjär form. Den skall anges på väl synlig plats med tydliga och beständiga tecken (6 §). Uppgifterna skall anges på svenska. Dock får annat språk användas, om märkningen ändå kan anses vara förståelig för konsumenter med svenska som modersmål (7 §). Kungörelsen reglerar även när och hur olika uttryck, som anspelar på de olika näringsämnena, får användas i märkningen såsom uttrycken sockerfri eller vanligt socker inte tillsatt. Utöver märkningskungörelsens föreskrifter gäller särskilda märknings- regler för de djupfrysta livsmedel som utan särskild beredning säljs till enskild konsument. Dessa särregler återfinns i Statens livsmedelsverks kungörelse (SLV FS 1993:16) med föreskrifter och allmänna råd om djupfrysta livsmedel. Kungörelsen gäller inte glass och glassvaror. Kungörelsen reglerar hur ett djupfryst livsmedel skall var märkt. Enligt 9 § nämnda kungörelse skall uttrycket djupfryst anges i anslutning till livsmedlets beteckning. Det djupfrysta livsmedlet skall även märkas med en information om hur länge det kan förvaras hos mottagaren, om lagringstemperatur samt eventuella krav på särskild typ av lagringsutrustning. Härutöver skall uppgifter som gör det möjligt att identifiera varupartiet anges på livsmedlet. Texten bör inte frysas efter upptining eller motsvarande skall också anges på förpackningen. Livsmedel för särskilda näringsändamål har redogjorts för de generella bestämmelserna om märkning samt för bestämmelserna om näringsvärdesdeklarationer. Utöver dessa bestämmelser gäller särskilda märkningsregler för s.k. livsmedel för särskilda ändamål. Med livsmedel för särskilda näringsändamål avses i detta samman- hang sådana som till följd av särskild sammansättning eller särskild tillverkningsmetod klart kan skiljas från övriga livsmedel, lämpar sig för de näringsmässiga ändamål som de uppges ha och som saluhålls på ett sådant sätt att denna lämplighet framgår. Denna definition återfinns i 2 § Statens livsmedelsverks kungörelse ( SLV FS 1993:31) med föreskrifter och allmänna råd om livsmedel för särskilda näringsändamål. Ett s.k. livsmedel för särskilda näringsändamål skall tillgodose de särskilda näringsbehoven hos friska spädbarn eller friska småbarn och personer som behöver – eller kan ha en särskild nytta av – ett kontrollerat intag av vissa ämnen i livsmedel (3 §). Enligt 5 § nämnda kungörelse skall livsmedlets särskilda näringsmässiga egenskaper anges i anslutning till livsmedlets beteckning. Dock skall livsmedel som är avsedda för friska spädbarn eller friska småbarn i stället vara märkta med upplysning om livsmedlets avsedda ändamål. Arten och mängden av livsmedlets särskilda beståndsdelar eller de speciella tillverkningsmetod som ger livsmedlet dess särskilda näringsmässiga karaktär skall framgå på förpackningen. Dessutom skall livsmedlet vara märkt med uppgift om mängden protein, kolhydrater och fett samt dess innehåll av energi uttryckt i kilojoule (kJ) och kilokalorier (kcal). Härutöver får livsmedel som omfattas av denna kungörelse – och som tillgodoser behoven hos personer som behöver, eller kan ha en särskild nytta av ett kontrollerat intag av vissa ämnen i livsmedel – betecknas som dietetiska eller för dietkost. Nya livsmedel – novel foods trädde och rådets förordning (EG) nr 258/97 av om nya livsmedel och livsmedels- ingredienser i kraft. Förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla EU:s medlemsstater. Förordningen innebär att alla nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser skall – innan själva produkten släpps ut på marknaden – bedömas av ansvariga myndigheter. När ett nytt livsmedel godkänts av kan det saluhållas som andra livsmedel med beaktande av de märkningskrav och övriga villkor för hantering som prövningen kan medföra. Nya livsmedel är ett begrepp som täcker in sådana livsmedel som vi tidigare inte konsumerat inom EU. Som nya livsmedel räknas livsmedel och livsmedelsingredienser som bl.a. -framställs från växter och djur som inte tidigare använts för livsmedelsproduktion inom EU, -tillverkas med produktionsmetoder som normalt inte använts när metoden innebär betydande förändringar av livsmedlet, eller -innehåller eller är framställt från – eller med hjälp av – genetiskt modifierade organismer (GMO)2. Artikel 8 i förordningen behandlar märkning av nya livsmedel. Artikeln anger de obligatoriska krav på märkning som finns som särskilda bestämmelser för de nya livsmedlen och livsmedelsingredienserna. Av märkningen skall framgå vilka egenskaper som har förändrats samt vilken metod som använts för att uppnå dessa egenskaper. Detta innebär att alla genmodifierade färska frukter och grönsaker och spannmål skall märkas. Detta gäller även för sådana övriga livsmedel framställda med genteknik som skiljer sig från traditionellt framställda livsmedel. Om bl.a. gener från djur har överförts till växter så skall det framgå av märkningen. Härutöver skall det framgå av märkningen om ett livsmedel innehåller nya ämnen som kommer från något som kan orsaka hälsoproblem, till exempel allergier. 2 Med genetiskt modifierad organism avser en biologisk enhet som kan föröka sig eller överföra genetiskt material. Det genetiska materialet har ändrats på ett sådant sätt som inte förekommer naturligt. I enlighet med nämnda förordning behöver företagen dock inte märka tillsatser, aromer eller extraktionsmedel, och inte heller kött, mjölk och ägg från djur som ätit foder som framställts med genteknik. EU fattade ett beslut om genteknikmärkning av genmodifierad soja och majs; rådets förordning (EG) nr 1139/98 av . Enligt förordningen skall dessa livsmedel – om det i dem går att påvisa DNA eller protein som härrör från genmodifiering – märkas med texten framställd från genetiskt modifierad soja eller framställd från genetiskt modifierad majs. Dessa produkter hade godkänts redan innan förordningen om nya livsmedel trätt i kraft. Rådets förordning (EG) nr 820/97 av om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter trädde i kraft . Märkning av nötkött enligt förordningen är frivillig till och med . Dock skall förordningens bestämmelser om ursprungsmärkning tillämpas redan fr.o.m. . Detta innebär att den aktör som önskar ursprungsmärka ett parti färskt eller fryst nötkött måste – fr.o.m. – göra det i enlighet med denna förordning. kan det bli obligatoriskt att ange det land där djuret är fött, uppfött och slaktat. Regeringen har utsett till att vara den behöriga myndigheten som skall godkänna specifikationer, vara oberoende kontrollorgan och ha det övergripande ansvaret för nötköttsmärkning. har i sin tur godkänt ett antal kontrollorgan som skall sköta kontrollen i handelsleden. Verket kommer att stå för kontrollen av de företag som verket redan har tillsyn över, dvs. de flesta slakterier och större styckningsföretag. Varje aktör eller organisation på ett försäljningsställe som avser att märka nötkött med uppgifter enligt förordningen – som anger ursprung, vissa särdrag eller produktionsförhållanden – skall överlämna en specifikation för godkännande till . Specifikationen skall innehålla alla spårhetsmetoder som används och kontroll därav. Härutöver skall specifikationen innehålla de märkningsuppgifter som skall finnas på etiketten på nötköttsförpackningen. Färska frukter och grönsaker Av rådets förordning (EG) nr 2200/96 av om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker, framgår att frukt och grönsaker som levereras färska till konsumenterna skall märkas med uppgifter om sort, klass, och ursprung. Uppgifterna skall anges läsligt och tydligt. Produkterna behöver inte presenteras i förpackning under förutsättning att detaljhandlaren förser de varor som saluförs med en skylt som med tydliga och läsliga bokstäver anger de ovan nämnda uppgifterna. 3.1.2.4Ansvar för att reglerna om märkning följs Enligt livsmedelslagen åligger det den som driver en verksamhet att vidta åtgärder så att livsmedelslagstiftningen följs vad gäller märkning. Varje led som säljer ett livsmedel har således ett ansvar för korrekt märkning. Det innebär att flera har ansvaret, t.ex. tillverkare, förpackare, importör, grossist och detaljist. Huvudansvaret åvilar den som har bästa förutsättningar att uppfylla märkningen. Enligt livsmedelsförordningen är det kommunerna som svarar för kontrollen av att märkningsreglerna följs. Om en kommun uppmärk- sammar att reglerna inte följs får kommunen meddela föreläggande eller förbud som uppenbart behövs för att lagen – eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, eller som finns i EG-förordningar – skall efterlevas (25 § livsmedelslagen). I ett beslut om föreläggande eller förbud kan tillsynsmyndigheten utsätta vite. Såsom tidigare redovisats är den svenska livsmedelslagstiftningen avseende märkning och presentation genom EG-rätten i huvudsak harmoniserad med övriga medlemsländers lagstiftning på området. Nästan all nationell lagstiftning på området utgår från EG-rätten.