sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Först etable- rades demokratins former för en privilegierad grupp – män med för- mögenhet eller goda inkomster. Rösträtt fick man bara om man - hade rätt kön och pengar. Övergången till en allmän och lika rösträtt avgjordes slutligen 1918.1 Folkbildningen spelade en viktig praktisk roll under denna etableringsfas för att åstadkomma en reellt existerande demokrati. Jag menar då det som kallas fri och frivillig folkbildning – åtminstone talade man även om den obligatoriska folkskolan som folkbildning2. Den fria och frivilliga bildningsverksamheten växte fram via folkhögskolor, föreläsnings- föreningar och folkrörelsebibliotek. utvecklades även den form som här står i fokus – studiecirklar. Folkbildning fanns också i de tidiga försöken att begrunda demokratin filosofiskt. När demokratins innebörd diskuterades var begreppen bildning och demokrati nära förbundna. Folkets bildning skulle vara central för demokratins möjligheter. Man såg även ett omvänt förhållande – att folkets deltagande i styret skulle fostra folket. tänkte sig t.ex. att deltagande i att fatta beslut om samhället skulle skapa en vidsyntare människa som såg att det all- männa och det privata hängde ihop3. Han ansåg även att såväl bild- ning som politisk handling bygger på människans självaktivitet – ur detta har tanken om en demokrati präglad av aktiva involverade medborgare formats4. såg likaså demokratin som bildande i en vid mening5. framstår det nästan som om demo- kratin på så sätt inte var ett värde i sig, utan att folkstyret motivera- des av sin bildande verkan. är demokrati i stort sett ett av alla omfattat värde – de som inte delar denna uppfattning tillhör definitivt marginalen. Så var det inte vid seklets början. Motståndet legitimerades av argu- mentet att massan inte hade förutsättningar att utöva makt – det skulle bli pöbelvälde. Endast de som hade särskilda kvalifikationer – utbildning, pengar – kunde anförtros makt.6 Realiteten har varit sådan att argumentet sällan framförts det senaste halvseklet – det visade sig att massan och deras företrädare hanterade makten så att inte ens motståndare i längden fann det användbart. I världs- perspektiv visar det sig följaktligen att brist på demokrati tvärtom hänger ihop med såväl inbördeskrig som svältdöd. Där de särskilt kvalificerade äger maktmonopol visar det sig att de använder detta till att berika sig själva. Ett förspel till demokratins genombrott var skolningen i demo- kratins arbetssätt. Det framhävs ofta att etablerandet av folkhög- skolorna sammanföll med förmögnare bönders ökade politiska makt via bland annat modernisering av det kommunala själv- styret. Folkhögskolestudierna kunde – vid sidan av andra uppgifter – innehålla en skolning inför utövandet av politisk makt i demo- kratiska former. Man kan säga att folkbildningen här spelade en roll för den då mycket begränsade demokratin. Inte minst framodlades ett nytt innehåll: kunskap om demokratiskt beslutsfattande – mötesförhandlingar, ordförandeskap etc. introducerades som ett tänkbart lärostoff. Man bidrog därmed till vad som blev en demokratisk kultur, som spreds till allt bredare lag. Framför allt skedde detta genom att denna möteskultur blev central i de framväxande folkrörelserna. De stora folkrörelserna – nykterhets- arbetar- och frikyrkorörelserna – hade en betydligt bredare förankring hos majoriteten än folkhögskolorna. Då handlade det inte längre om att delta i formella politiska institutioner som sockenstämmor, utan om att delta i oavhängiga rörelser som verkade för samhällets förändring i konflikt med den dominerande makten och kulturen. Genom studier, t.ex. i innovationen studiecirkeln, mobiliserades och förbe- reddes för massans politiska makt i en fullt utvecklad demokrati. I rörelserna ägnade man sig åt självbildning – ett begrepp, som lanserades inom folkbildningen av – studiecirkelns fader. Med detta menades att man tog hand om sin egen studie- verksamhet.7 Människor som vid seklets början var uteslutna från makt över de statliga och kommunala institutionerna, men som genom allmän och lika rösträtt skulle representera majoriteten involverades i studier. Folkrörelserna stred inte bara för demokratin – de utgjorde också rekryteringsbas för det fram- växande folkstyret. Folkbildningen fungerade då som en källa till kunskap i att förvalta makten. Genom att studieförbundens verksamhet hade en självbildnings- karaktär – att man i demokratisk ordning var självbestämmande i frågor om form och innehåll – hade deltagarna en möjlighet att ägna sig åt det som var innehållsligt relevant för det politiska arbetet. Ytterligare en aspekt av detta var att verksamheten i sig arbetade efter mer demokratiska former än vad som var fallet i skolväsendet – man vande sig vid demokratins former genom att delta i verksam- heten8. Troligen gav deltagandet i folkrörelse- och folkbildnings- arbete en bättre grund för demokratiskt beslutsfattandet än de studier som de bildade klasserna skolades i. Läroverkens arbets- former var en övning i auktoritärt och hierarkiskt beslutsfattande, inte bara genom att elever var underordnade lärare utan ofta även genom att elever övades i hierarkisk befälsföring genom äldres makt över yngre. En annan ingrediens i folkbildningens komplexitet är att man inte bara förde in nya kunskaper i en mobilisering för vad har betecknat som kulturförändring, utan blev även en alternativ väg till att erövra elitens bildning, dvs. att överta den existerande kulturen. har framhävt att det finns spänningar och motsägel- ser i bildningsbegreppet och det avspeglas även i folkbildningen10. En sådan spänning fanns i den tidiga folkbildningen mellan fri- görelse och disciplin. var det vanligt att bild- ning av folket sågs som ett instrument för att tämja de obildade klasserna – de skulle upplysas av de bildade. Denna patriarkala form av folkbildning drevs av samhällets etablissemang. Ett mer komplicerat förhållande finner vi i den bildningsverk- samhet som var knuten till folkrörelserna – här kan vi ofta finna att frigörelse och disciplinering samsas eller går i förening med var- andra. Vi kan iaktta att det uppstår en förskjutning i innebörden av denna disciplinering i det nya rörelsesammanhanget. I såväl nykter- hets- som arbetar- och var disciplin och vad kallat ett skötsamhetsideal centralt11. Verksamheterna präglades av kollektiv självdisciplin – bestämda former och värdigt uppträdande var , liksom hyllandet av en civiliserande smak. Folkbildningen skulle vara moraliskt uppbygglig12 eller skulle odla en smak som övertogs från de bildade klasserna13. Men detta sågs som en förutsättning för frigörelsen från för- tryck. Förtryck som i vardagen tog sig uttryck i onyktra – odiscipli- nerade – mäns förtryck av kvinnor och barn. I kampen mot den sociala, ekonomiska och politiska underordningen krävde den effek- tiva kampen disciplin. Samma gällde i kampen för en egen mening i religösa frågor – trosfriheten. Detta avspeglade kanske ett allmänt bildningsideal där människan tar kontroll över sig själv via förnuftet – ett civilisationsideal14 – som först blir ut- manat genom hyllningen av spontanitet och det informella. tycks detta självdisciplinideal ha sitt starkaste uttryck i idrott där kroppen skall tuktas, formas och kontrolleras – här är det dock inte förnuftet som härskar utan snarare estetik eller prestation, ofta i motsättning till vad som förefaller förnuftigt. Studieförbundens folkbildning tycks ha haft en utpräglat kollek- tivistisk karaktär – det handlade om att bilda klassen eller hjälpa människor till ett värdigare liv. Successivt kom allt fler kollektiv att bedriva folkbildning. Efter den första vågen, arbetar-, nykterhets- och , kom rörelser som var knutna till bönder och tjänstemän och längre fram en rad olika organisa- tioner att knytas till redan existerande studieförbund eller bilda nya. Om man använder moderna begrepp från demokratiteori före- faller studieförbundens verksamhet därför i sin tidiga fas bilda underlag för förverkligandet av en s.k. kommunitaristisk demokrati- uppfattning15. I denna syn stryker man under att alla värdesystem är knutna till de kollektivs verklighet och historia, som människor föds in i och att detta därför måste ta sig uttryck i det politiska besluts- fattandet – det finns inga allmängiltiga normer dvs. staten kan inte vara neutral i förhållande till medborgarna. Det blir enligt detta tänkande rimligt att fatta beslut som t.ex. gynnar de missgynnade eller som verkar för att vissa sätt att leva är bättre än andra – t.ex. nykterhet eller viss typ av kultur. Denna syn förefaller ha sin mot- svarighet i den syn på kunskap som stryker under det relativa i sanningar – att kunskap är bunden till kultur och till normer och den historiska situationen. Mot detta står upplysningsidealet – där vetenskapen producerar allmängiltiga sanningar, som sprider ljus i kamp mot myter och vid- skepelse. I denna senare syn står sanning och kunskap över kultu- rella perspektiv och normativa perspektiv, liksom religöst begrun- dade argument om verkligheten, t.ex. skapelseberättelser. Upplys- ningen har i sin demokratiteori samma utgångspunkt i det allmän- giltiga t.ex. mänskliga friheter och rättigheter som står över de enskilda kulturella normerna. Centralt är tanken om ett universellt förnuft. En tredje position är den som knyts till samhällsteoretikern – han försvarar tanken om ett mänskligt gemensamt förnuft, men argumenterar för att det finns flera sorters förnuft eller rationalitet – ett som har sin utgångspunkt i människors föreställ- ningar om vad som är ett gott liv och vad som är ett moraliskt riktigt sätt att forma samhället på. Mot detta ställer han en rationali- tet som är normlös och som bara anpassar sig till stat och marknad – ett strategiskt förnuft, där lönsam handling står i fokus. Det är påfallande att alla tre synsätten är mycket fruktbara i beskrivningen av folkbildningen. Mot tanken att tidig folkrörelseverksamhet hade kommunitaris- tiska drag kan man hävda att upplysningstänkandet har genomsyrat svensk folkbildning. Här skiljer man sig från t.ex. danska Grundt- vigsinspirerade folkhögskolor. Redan tidigt i svensk folkbildning blev det klart att saklighet och neutralitet var den kunskapssyn som hyllades och då kom den vetenskapliga sanningen att stå starkt. Man kan säga att pluralismen i intressen och kollektiv inte motsvarades av att dessa i princip utvecklade olika syn på sanning. Inte minst i kamp mot totalitära synsätt, t.ex. nazismens myter, kopplades tanken om vetenskaplig sanning till demokrati. Däremot drev man inom varje rörelse sina bestämda visioner om samhället. Inte minst underströks det av att en stor del av folkbildningen långt in ingick i en folkrörelsernas livsform, där bildningsverksamheten bara var en del vid sidan av en hel rad verksamheter som fyllde människors lediga tid. Det kollektiva draget underströks av att man byggde hus – folkets hus, kapell, och bygdegårdar – för att för att finna rum för verksamheterna utanför den privata sfären. Grundläggande var att kollektiven vart och ett bars upp av gemensamma värderingar, intressen och övertygelser. Dock föreföll detta inte ta sig uttryck i en principiell kunskapsrelativism. Habermas syn tycks också vara fruktbar i relation till folkrörel- sernas hållning till hur kunskap och normer skall förvaltas. Saklig- het, men med utgångspunkt av den egna livsvärlden och allmän- intresset, snarare än det strategiska tänkandet torde vara nära idealet. Detta torde inte förhindra att strategiskt tänkande ibland översvämmat studiecirkeldiskussioner, men man kan hävda att cirkelidealet förefaller ha drag av Habermas ideal – om ett tvångsfritt samtal där man strävar efter det sakligt rimliga i förening med den normativt riktiga positionen. Om vi här funnit att studiecirkelidealen innehållit vissa drag som kan relateras till olika synsätt på kunskap och demokrati så bör vi vara mer försiktig med slutsatser om hur den reellt existerande folk- bildningen kan karaktäriseras. Verksamheten är stor och är framför- allt inte enhetlig. Inte sällan finns det motsättningar mellan ideal och realitet. Folkrörelserna och den tillhörande folkbildningen framstår första decennier som en central del i ett civilt sam- hälle – då skarpt tecknat i kontrast till staten och till marknaden. Om man med civilt samhälle menar familj, föreningar och rörelser som är frivilliga samt det offentliga samtalet är det tydligt att rörel- sernas verksamheter verkade i alla delar av det civila samhället16. Inte minst utövade man en kraftfull påverkan på stat och ekonomi. Som påpekat var verksamheten i konflikt med de värden som såväl stat som marknad representerade17. Folkrörelserna ville ändra samhället i linje med olika utopier, som stod på normativ grund. De verkade för jämlikhet, för sin tro och för en förbättrad livskvalitet genom nykterhet. Det var alltså inte frågan om ett isolerat civilt samhälle utan en kraft som verkade på såväl stat och marknad för att forma samhället. Under senare delar av sker en upplösning av den starka förbindelsen mellan rörelserna och folkbildningen – studie- förbunden blir i praktiken relativt självständiga i förhållande till de organisationer som födde dem. Om vi förflyttar oss till vår tid har den kollektiva grunden – med olika gemensamma värden eller intressen och övertygelser bland kollektiv – försvagats bland del- tagarna i studiecirklar. Det visar sig t.ex. att rekryteringen till ABF inte skiljer sig från andra studieförbund och att inte kan nämna vilket studieförbund, som arrangerat den cirkeln de senast deltagit i.18 För många spelar det inte längre någon roll vilket studieförbund man väljer att delta i. intar folkbildningen ett komplicerat förhållande till de tre strukturerna civilt samhälle, stat och marknad. Folkbildningen måste fortfarande anses erbjuda den typ av studier som motsvarar behoven i ett civilt samhälle. Trots detta är den delvis beroende av statsbidrag.19 Från staten har dessutom utgått folkbild- ningspropositioner och förordningar – staten är alltså klart och entydigt inblandad. Å andra sidan sker denna inblandning på ett sätt som ger en hög grad av oberoende framför allt när det gäller inne- hållet, vilket torde vara den avgörande frågan för ett civilt samhälle. Det är genom makten att styra innehållet, som den oberoende åsiktsbildningen kan kvävas. Det var t.ex. så statskyrkan höll grepp över folket under tidigare sekel – genom att bestämma vad som skulle läsas och därmed forma tänkandet. Staten skulle kunna sägas understödja möjligheterna för det civila samhället att utvecklas genom stöd till folkbildningen utan att föreskriva innehållet i studierna. Studieförbunden har å andra sidan genom sin allt större autonomi till rörelserna fått drag av marknadsaktörer. De anpassar delvis sitt utbud efter en efterfrågan och formas därför delvis av detta.20 Särdraget här torde vara att verksamheten inte strävar efter vinst och marknaden är inte pengar utan deltagare. arbetar studieförbunden med målsättningar som är värdebaserade och rörelsebaserad verksamhet är fortfarande omfattande21. Samma förhållanden torde gälla folkhögskolorna. Frågan är om inte studie- cirklarna som del i ett civilt samhälle förlorat den kraft som man en gång hade när det gällde att påverka stat och marknad och forma samhället. Är de som del i det civila samhället mer isolerade eller är det stat och marknad som påverkar studieförbunden i stället för tvärsom? Detta är centrala frågor som kräver en fördjupad gransk- ning av de studier som gjorts av dagens studiecirkelverklighet. Vilken betydelse har då studiecirklarna för demokratin ? Kan vi lära oss något om detta via den forskning som bedrivits om folkbildningen? Det är inte helt lätt att skapa en bild av dagens till- stånd. Den forskning som kan utgöra underlag är inte omfattande. Underlaget består å ena sidan av statistiska analyser. Styrkan i dessa källor är att vissa sidor av verksamhetens huvuddrag kan tecknas, t.ex. om deltagarnas bakgrund och om vilket innehåll som domine- rar. Svagheten i denna typ av källor är att data sällan ger någon grund till en fyllig bild av cirkelvardagen. Som motvikt kan man gå till fallstudier, deltagande observations- eller mer djupgående intervjustudier där rådata ger en fylligare och nyansrikare bild av de individer som utgör folkbildningen, men också insikter i cirkelns inre liv – processen. Styrkan ligger här i nyanserna och djupet – priset blir dock att vi inte direkt kan avgöra om det beskrivna är vanligt eller marginellt. Särskilt besvärande är bristen på studier av hur åsiktsbildning i studiecirklar slår igenom i politiskt handlande. Sammantaget bör läsaren alltså vara klar över att materialet är bräck- ligt, men att vi rimligen bör använda det för att utvinna några slut- satser. Avsikten här blir att använda alla slags källor för att måla en bild där vi förhoppningsvis kan skymta folkbildningens betydelse för demokratin. Eftersom den forskningsbaserade kunskapen är ofullständig får det bli en resonerande framställning, där common-sense och var- dagserfarenheter också bygger under slutsatserna. Är studiecirklarnas guldålder förbi? Omfattas tillräckligt många av studiecirkelverksamheten för att ut- göra ett verkligt massfenomen i ? Det är en vanlig föreställ- ning att folkbildning var viktig förr, men inte . En annan variant är att folkbildningen förr levde upp till höga ideal, men att detta arv nu är förflackat. Det är korrekt att det på flera olika sätt skett väldiga förändringar av hela scenen sedan mellankrigstiden. En viktig förändring är en mycket stor ökning av verksamheten inom studieförbunden. Antalet studiecirklar /51 var drygt 30 000 med ungefär 315 000 deltagare22. rapporteras motsvarande siffror vara drygt 342 000 respektive knappt 2,9 miljoner deltagare23. Om man tar hänsyn till att många personer är med i flera cirklar och därför räknas kommer man fram till en uppskattning av mellan 1,2 – 1,6 miljoner som deltar en eller under ett år24. av den vuxna befolkningen har deltagit i åtminstone en cirkel – för en tiondel är det en reguljär fritidsverksamhet och för hälften av denna grupp framstår det närmast som en livsstil. Särskilt bland kvinnor är cirkelstudier ett massfenomen – 2/3 av deltagarna är kvinnor. Man måste ta hänsyn till denna enorma expansion när man drar slutsatser. Ett exempel kan vara hur olika ämnesområden utvecklats. Om vi accepterar de ganska torftiga rubrikerna som används i statis- tiken kan vi se den samverkande effekten av den stora ökningen av deltagandet och andelar som studerar olika områden. Ett exempel kan vara samhällsvetenskapligt inriktade cirklar. Vid seklets mitt angavs cirklar under rubriken samhällsvetenskap. 1995 var motsvarande siffra , vilket i absoluta tal innebär mer än en 10- dubbling. I själva verket är det svårt att finna något område där an- talet cirklar i absoluta tal har sjunkit sedan mitten av seklet. Det om- råde som har ökat minst tycks vara ekonomi, vilket utgjorde 1950/51 och 1995. Det finns därför förmodligen inte så stort fog för en guldålders- myt – att folkbildningens gyllene tid ligger långt tillbaka och att utvecklingen därefter karaktäriserats av ett förfall. i ett sekel- perspektiv är det svårt att komma till en annan slutsats än att studie- förbundens verksamhet blomstrar mer under andra hälften av seklet än första. Den har drabbats av ekonomisk snålblåst , men nivån på deltagandet är fortfarande hög. Bilden av andra länders utveckling är mörkare – på många håll har motsvarigheten till vår folkbildning mer eller mindre försvunnit under den nyliberala eran, under vilken bl.a. kapitalets globala rörelser underlättats25. Vuxen- utbildningen har i stället underordnats behovet av ökade kunskaper hos arbetskraften i den globala tävlan mellan länderna för att behålla eller locka kapitalet till sig26. Det svenska har ibland motiverats så, liksom dess föregångare i form av särskilda pengar för utbildning av arbetslösa, som även folkbildningen engagerats i27. Intresset för ett civilt samhälle har alltså i många länder varit milt sagt svagt när det gäller satsningar på vuxnas studier. Resurserna för att bedriva verksamheten har minskat även i under , men inte i samma grad. Statsbidraget, som svarar för en tredjedel av kostnaderna spelar en stor roll, inte minst när kommu- nerna skär ned. En följd av minskat offentligt stöd blir att det blir dyrare för deltagaren, med risk för ökad ojämlikhet. I jämförelse med seklets mitt är nuvarande verksamheter del av ett annat samhälle och andra livsformer. Vad har då hänt? Det före- faller som cirkelverksamheten har byggts ut genom att ge ett större utrymme för individuella intressen eller sådana verksamheter som inte på ett direkt sätt är relaterade till samhällsförändring. Detta betyder inte att de studier som är motiverade av föreningsmässiga eller fackliga motiv nödvändigtvis måste ha sjunkit i absoluta tal: i studie anges ha sådana motiv 199528, vilket i absoluta tal motsvarar av samtliga deltagare 1950/51. Förenings- aktiva var fortfarande 1995 överrepresenterade bland cirkeldel- tagarna, så slutsatsen blir inte att knytningen till rörelser försvunnit. Den finns kvar, men andelen deltagare som har ett rörelsemotiv för sina studier blir mycket liten sett mot bakgrund till motiven hos samtliga deltagare. Slutsatsen blir inte att rörelseanknytningen försvunnit utan att den kommit i skuggan av verksamheter som saknar denna knytning. Det är således knappast studieverksamheten som har en kris utan snarare att rörelserna, särskilt de ursprungliga, inte har kunnat ut- veckla en motsvarande expansion. I pekar man på en kris hos partier och folkrörelser. Allt färre är aktiva. Klagomålen över folkrörelsernas kris är förvisso ingen nyhet – skriver i sin bok om folkrörelserna 1954 om aktivitetsproblemet och drar slutsatsen att man antagligen får räkna med ett mindre antal aktiva medlemmar än . Han ser detta som ett demokratiskt problem inte minst genom att rörelserna blir ett instrument för ett fåtal. Studiecirklarnas betydelse för demokratin måste ses i det större sammanhanget av hur det civila samhället som helhet fungerar – dvs. hur demokratin mår. Demokrati har ingen entydig innebörd utan flera olika teorier har utvecklats. Det är ganska naturligt att ett be- grepp som har en helt central ställning på den politiska arenan ges olika innebörder, som i sin tur har olika politisk laddning. Här för- söker jag diskutera studiecirklarna i förhållande till olika aspekter av demokratibegreppet. Man skulle kunna säga att det är olika aspekter i demokratin som de skilda teorierna lyfter fram. Avsikten är att skapa en mångsidig belysning av frågan. Texten är fortsättningsvis ordnad under rubriker som var och en anknyter till olika demokrati- teorier. Avslutningsvis diskuteras helheten i förhållande till frågan om studiecirklarna bidrar till att göra medborgarna myndiga.29 Demokrati handlar rimligen om att folket, vanliga människor, har makt i sitt samhälle. Ett folkets bildning? Folkbildningen uppstod som en utmaning av föreställningen att bildning var förbehållen en elit – den bildade klassen. På samma sätt står begreppet demokrati i motsats till att eliter har makten. Centralt i demokratibegreppet blir därför jämlikhet: Alla skall ha lika rätt till makten – det skall inte finnas några privilegierade. Demokratins idé är att alla medborgare skall vara lika värda när det gäller besluten om samhällets gemensamma framtid 30. Centralt i detta är naturligtvis att det är allmän och lika rösträtt och att alla har möjlighet att yttra sina åsikter, forma organisationer och tävla om makten i fria val. Många länder i världen lever inte upp till dessa krav. Folket blir då vanmäktigt inför de styrande. Den formella demokratin är alltså helt avgörande, men man kan ställa större krav på demokratin, vara ambitiösare. skriver om djupare demokrati, där man också fokuserar på lika förutsättningar för alla att få inflytande i samhället.