sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Beslut enligt smittskyddslagen omfattas som huvudregel av sekretess enligt 7 kap. 1 § SekrL. Undantag görs dock i 7 kap. 2 § 2 p för beslut som angår frihetsberövande åtgärd, utom då det är fråga om sådana smittsamma sjukdomar som anges i 1.3 bilagan till smittskyddslagen (dvs. gonorré, hivinfektion, klamydia, syfilis och ulcus molle). Undantaget för beslut som angår frihetsberövande åtgärd innebär således att beslutet är offentligt. Motsvarande undantag från sekretess gäller vid andra beslut om vård eller omhändertagande utan samtycke enligt LVM, LVU och vid psykiatrisk tvångsvård. I sekretesslagen finns vidare i 12 kap. särskilda bestämmelser om sekretess hos domstolar. Dessa bestämmelser är tillämpliga även på förvaltningsdomstolarnas handläggning av mål och ärenden enligt smittskyddslagen. Av bestämmelserna följer att om en domstol i sin rättsskipande verksamhet från annan myndighet erhåller en uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen (12 kap. 1 §). Sekretess vid domstol för en uppgift upphör dock om uppgiften förebringas vid offentlig förhandling varmed menas att uppgiften faktiskt åberopats eller föredragits vid förhandlingen. Förvaltningsdom- stolar har emellertid en relativt vitt gående möjlighet att hålla förhand- ling inom stängda dörrar, vilket innebär att förhandlingen inte är offentlig. Enligt 16 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) får rätten förordna om att förhandling skall hållas inom stängda dörrar om det kan DQWDV att vid förhandlingen kommer att förebringas uppgift för vilken sekretess gäller. Om förhandlingen hålls inom stängda dörrar bibehålls sekretessen för uppgifter som har förebringats vid förhandlingen (12 kap. 3 § SekrL). För fortsatt sekretess krävs dock att domstolen, när målet avslutas, förordnar att sekretessen skall bestå. 8SSJLIWVVN\OGLJKHW RFK VHNUHWHVV 461 en uppgift tas in i domstolens dom eller beslut upphör normalt all sekretess för den uppgiften (12 kap. 4 §). Domstolen kan dock – under förutsättning att sekretess fortfarande gäller för en uppgift – sekretessbelägga även uppgifter i domskälen. Domslutet kan i princip inte sekretessbeläggas. Om beslutet omfattas av undantagsregeln i 7 kap. 2 § saknar domstolen också möjlighet att sekretessbelägga de uppgifter som ingår i domen eller beslutet. Undantagsreglerna i 7 kap. 2 § om vissa besluts offentlighet innebär således att de uppgifter som framgår av själva domen eller beslutet blir offentliga. Beträffande övriga uppgifter som finns tillgängliga i målet kan domstolen förordna att sekretessen skall bestå. De undantag för frihetsberövande åtgärder som regleras i 7 kap. 2 § SekrL har motiverats av att rättssäkerhetsintresset av möjlighet till insyn i dessa mål gör sig starkt gällande. I den promemoria som låg till grund för propositionen om sekretesslagen ansågs det särskilt betydel- sefullt att beslut om frihetsberövande åtgärder inte skulle kunna fattas i hemlighet. Departementschefen anslöt sig till denna syn och ansåg det angeläget att slå vakt om offentlighetsintressena när det gällde tvångs- mässiga omhändertaganden av enskilda (prop. 1979/80:2 s. 164). Kommittén anser att på motsvarande sätt som skall sekretessen inom hälso- och sjukvården inte gälla beslut enligt smittskyddslagen om beslutet angår frihetsberövande åtgärd. Enligt kommittén bör mot- svarande offentlighetsregel även gälla sådana föreskrifter som kan meddelas i stället för isolering oberoende av samtycke. Beträffande öv- riga beslut gör sig offentlighetsintressena däremot inte lika starkt gäl- lande varför undantaget från sekretess bör begränsas till de beslut som nämnts. En särskild fråga är dock om sekretess fortfarande skall gälla beslut om frihetsberövande vid sådana sjukdomar som anges i 1.3 bilagan till nu gällande smittskyddslag. Här kan först konstateras att enligt kom- mitténs förslag har antalet sjukdomar för vilka tvångsåtgärder kan vid- tas starkt begränsats. Beträffande de sjukdomar som omfattas av bilaga 1.3 till smittskyddslagen är det endast hivinfektion som kan hän- föras till de allmänfarliga smittsamma sjukdomarna. Vidare har nästan samtliga mål enligt smittskyddslagen angått frihetsberövande åtgärd vid hivinfektion. Diskussionen koncentreras därför till sådana beslut som berör hivinfektion. 462 8SSJLIWVVN\OGLJKHW RFK VHNUHWHVV Enligt kommittén talar rättssäkerhetsskälen starkt för att även beslut som rör frihetsberövande av hivpositiva bör vara offentliga. Med hän- syn till att ett frihetsberövande utgör ett allvarligt ingrepp i den enskil- des personliga frihet är det, som ovan anförts, av stor vikt att sådana beslut kan bli föremål för offentlig insyn och kontroll. Den enskildes rättssäkerhetskrav torde därvid inte vara mindre framträdande vid hiv- infektion än vid andra smittsamma sjukdomar. Med beaktande av att det i ett flertal isoleringsfall varit fråga om fleråriga frihetsberövanden har, enligt kommitténs uppfattning, kravet på offentlig insyn gjort sig särskilt starkt gällande. Enligt kommitténs förslag har tiden för isole- ring oberoende av samtycke begränsats så att isolering kan äga rum i sammanlagt högst . Även om en tidsgräns sålunda införts anser kommittén, med hänsyn till det ingrepp åtgärden utgör för den enskilde, inte att denna ändring minskar intresset av möjlighet till offentlig insyn i dessa mål. Kommittén har vidare i flera sammanhang betonat vikten av en förändrad syn på hivinfektion och framhållit att man bör sträva mot en likartad behandling i lagstiftningen av hivinfektion och andra allvarliga smittsamma sjukdomar. Det framstår också som svårt att motivera att en åtskillnad görs mellan nu aktuella frihetsberövanden och frihets- berövanden vid t.ex. psykisk sjukdom eller sådant missbruk som motiverar tvångsvård enligt LVM. Uppgifterna i dessa mål torde i flera fall vara likartade med de uppgifter som framkommer i ett mål om isolering vid hivinfektion. Här bör också beaktas att motsvarande sekretess inte gäller i brott- mål som rör en person som överfört smitta av hivinfektion till annan person. Identiska uppgifter rörande samma person kan således vara sekretessbelagda i domen i smittskyddsmålet men inte i den offentliga domen i brottmålet. Motsvarande förhållande gäller beträffande en hiv- positiv person som är eller har varit aktuell för tvångsvård enligt annan lagstiftning respektive beslut om isolering enligt smittskyddslagen. Mot dessa argument får vägas den stora betydelse hälso- och sjuk- vårdssekretessen har för den enskildes förtroende för kontakterna med sjukvården. Som kommittén påpekat i kap. 22 förekommer fortfarande fördomar och obefogad rädsla inför hivinfektion, även om allmänhe- tens kunskaper och syn på sjukdomen har blivit mer nyanserade och realistiska. Det finns därför skäl att beakta de negativa konsekvenser som ett offentliggörande av integritetskänsliga uppgifter i ett mål om t.ex. isolering oberoende av samtycke kan medföra för den som berörs. Kommittén vill dock betona att undantaget beträffande sekretess inte innebär att sekretessen släpps beträffande samtliga uppgifter som funnits tillgängliga i målet. Domstolarna har relativt stor frihet att 8SSJLIWVVN\OGLJKHW RFK VHNUHWHVV 463 begränsa vilka uppgifter som redovisas i domen. I princip är endast de omständigheter och resonemang som ligger till grund för domslutet nödvändiga. I övrigt kan sekretessen behållas. Oavsett de invändningar som påpekats ovan anser kommittén att rättssäkerhetsaspekterna gör sig så starkt gällande att skälen för att ta bort aktuellt undantag vid hiv- infektion väger över. Kommittén föreslår därför att beslut som rör fri- hetsberövande vid hivinfektion skall vara offentliga på motsvarande sätt som andra beslut om frihetsberövanden. 33Ekonomiska förmåner vid smittskyddsåtgärder 33.1Kostnadsfrihet vid undersökning, vård eller behandling samt för läkemedel enligt smittskyddslagen Enligt gällande bestämmelser i smittskyddslagen om kostnadsfrihet för den enskilde är all undersökning, vård och behandling som behövs från smittskyddssynpunkt vid en samhällsfarlig sjukdom kostnadsfri för patienten inom hälso- och sjukvård. Även undersökning hos en privatpraktiserande läkare är kostnadsfri för den enskilde under förutsättning att läkaren får ersättning enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning (LOL). Kostnadsfriheten i sistnämnda fall omfat- tar dock inte efterföljande vård och behandling hos sådan läkare. Vida- re är all läkemedelsbehandling som behövs vid samhällsfarlig sjukdom kostnadsfri oavsett om den förskrivs av läkare inom den offentliga vår- den eller av privatläkare och oavsett om den senare får ersättning enligt LOL eller ej. Bedömningen huruvida undersökning, vård och behandling (inklusi- ve läkemedelsbehandling) behövs från smittskyddssynpunkt och där- med är kostnadsfri för den enskilde görs normalt av den enskilde läka- ren. Det slutgiltiga avgörandet ligger dock hos den som skall stå för kostnaden ifråga, dvs. om det rör sig om undersökning, vård och behandling inklusive läkemedel inom hälso- och sjuk- vård eller undersökning av privatläkare om läkaren får ersättning enligt LOL samt staten i övriga fall (se kap. 17.1.1). Patienten saknar rätt att överklaga beslutet ifråga. Enligt direktiven har kommittén att utgå från dagens system med kostnadsfri undersökning, vård och behandling för enskilda som kon- taktar hälso- och sjukvården med anledning av en samhällsfarlig sjuk- dom. Kommittén har i sin utvärdering inte heller funnit anledning till några stora principiella förändringar av nuvarande bestämmelser om 466 (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU Emellertid föranleder kommitténs övriga förslag, bl.a. rörande indelningen av sjukdomar, vissa förändringar av bestämmelser- na. Av kommitténs material rörande tillämpningen av nuvarande be- stämmelser har vidare framkommit att gränsdragningssvårigheter före- ligger och att skillnader förekommer mellan landstingen vid bedöm- ningen av bl.a. vilka läkemedel som skall omfattas av kostnadsfriheten. Detta föranleder särskilda överväganden. 33.1.2Kostnadsfrihet vid undersökning, vård och behandling Grunden för kostnadsfrihet vid undersökning, vård och behandling är enligt nuvarande bestämmelser att dessa åtgärder EHK|YV IUnQ VPLWW VN\GGVV\QSXQNW. Enligt förarbetena får detta inte ges en för begränsad Kostnadsfriheten skall gälla samtliga åtgärder som kan leda till att smittsamheten upphör, minskar eller hålls tillbaka. Enligt kom- mitténs mening bör detta synsätt även gälla fortsättningsvis. Emellertid bör detta komma klarare till uttryck i lagen varför kommittén anser att formuleringen "ägnad att minska smittspridningen" är mera lämplig. I detta uttryck ligger att undersökning, vård och behandling som en- bart syftar till att lindra sjukdomen som sådan eller eventuella följd- sjukdomar och andra komplikationer inte bör omfattas. Det skall här dock uppmärksammas att vård och behandling kan ha effekt både för den enskildes eget hälsotillstånd och för smittspridning- en. I den mån åtgärden medför att smittsamheten minskar eller hålls tillbaka bör den emellertid omfattas även om denna effekt är av mindre art. Vidare ligger i kriteriet en objektiv bedömning av åtgärden. Detta innebär att patientens avsikt med besöket är av underordnad betydelse liksom i vad mån patienten själv misstänker att han eller hon bär på sjukdomen. Det är den behandlande läkaren som i det enskilda fallet skall avgöra huruvida åtgärden kan anses vara ägnad att minska smitt- spridningen. Om läkaren anser att det finns skäl för misstanke om en smittsam sjukdom som omfattas av kostnadsfriheten skall patienten inte erlägga patientavgift oavsett av vilken anledning han eller hon uppsöker läkaren. De åtgärder som omfattas är således undersökningar m.m. som syf- tar till att klarlägga om patienten är smittad av sjukdomen eller ej. Även återbesök och behandling som är motiverade av smittskyddsskäl omfattas. Det kan t.ex. vara fråga om kontroller av huruvida smittsamhet fortfarande föreligger eller besök som är motiverade av att man behöver följa upp hur patienten klarar av att hantera de praktiska råd och anvisningar läkaren skall ge rörande åtgärder för att förhindra (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU 467 Dessa åtgärder kan anses ha direkt betydelse för den fortsatta smittspridningen. Däremot bör inte åtgärder som endast har indirekt betydelse för smittspridning som sådan omfattas. Detta gäller bl.a. sådant stöd eller sådan hjälp den enskilde kan behöva t.ex. i form av psykologkontakt eller behandling för sitt missbruk. Enligt kom- mitténs mening torde det föra för långt att låta sådana åtgärder omfattas av kostnadsfriheten enligt smittskyddslagen. Kommitténs förslag till ändrad indelning av de smittsamma sjuk- domarna föranleder också ändringar beträffande vilka smittsamma sjukdomar som skall omfattas av kostnadsfriheten vid undersökning, vård och behandling. Enligt kommitténs mening finns inte anledning att låta alla smittsamma sjukdomar omfattas av kostnadsfriheten utan den- na bör begränsas till sådana sjukdomar där samhället har ett starkt intresse av att smittskyddsåtgärder vidtas. I dessa fall är det av stor be- tydelse att den enskilde snabbt söker läkare och tidigt får behandling eller råd rörande hur han eller hon skall förhindra att andra personer utsätts för smittrisk. Kommittén anser därför att kostnadsfriheten skall begränsas till allmänfarliga smittsamma sjukdomar och till andra smitt- samma sjukdomar där intresset från samhällets sida att bekämpa sjuk- domarna ifråga är så starkt att det föreligger behov av att särskilda åt- gärder som t.ex. att bedriva respektive medverka i smittspårning. I för- hållande till de samhällsfarliga sjukdomarna torde detta dock innebära endast en marginell utökning av antalet smittsamma sjukdomar som omfattas av kostnadsfriheten. Kostnadsfriheten bör naturligtvis gälla för undersökning, vård och behandling som ges i egen regi. Kommittén anser emeller- tid också att nuvarande begränsning när det gäller privat verksamma lä- kare som erhåller ersättning enligt LOL bör förändras. Oavsett om lä- karen är privat verksam eller inte är en väl fungerande läkarkontakt viktig från smittskyddssynpunkt och bör inte brytas utan vägande skäl. Med hänsyn härtill bör kostnadsfriheten inte endast gälla undersökning, utan även vård och behandling som ges av privat verksamma läkare i de fall dessa är anslutna till den offentligt finansierade vården, dvs. er- håller ersättning enligt LOL eller har vårdavtal med landstingen. I dessa fall har landstingen också möjlighet till kontroll över kost- naderna. Däremot skulle det enligt kommitténs mening föra för långt att låta kostnadsfriheten omfatta andra privat verksamma läkare än som sagts. 468 (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU Även beträffande läkemedel gäller enligt nuvarande bestämmelse att dessa är kostnadsfria för den enskilde om läkemedlet behövs från smitt- skyddssynpunkt. Kommittén anser inte att det finns anledning att ändra grunden för när ett läkemedel som smittskyddsåtgärd skall vara kost- nadsfritt för patienten. Läkemedel skall således även i fortsättningen vara kostnadsfria för den smittade om läkemedlet bedöms minska ris- ken för smittspridningen. Kommittén vill här betona att prövningen skall innefatta en objektiv bedömning av läkemedlets inverkan på smittspridningen. Föreligger vetenskapligt grundad anledning att tro att läkemedlet har effekt för smittspridningen genom att det minskar smitt- samheten hos sjukdomen eller hämmar tillväxten hos smittämnet bör läkemedlet således vara kostnadsfritt. Däremot skall läkemedel som en- bart har betydelse för behandling av sjukdomstillståndet som sådant el- ler eventuella följdsjukdomar och komplikationer vara undantagna från kostnadsfriheten. Kommittén anser, i likhet med vad som gäller , att det i första hand är den behandlande läkaren som skall göra bedömningen av huru- vida läkemedlet i det enskilda fallet bedöms minska risken för smitt- spridning. Detta är dock en mycket svår fråga bl.a. med hänsyn till de medicinska bedömningar som därvid måste göras och till den snabba utveckling som äger rum på läkemedelsområdet. De svårig- heter som är förenade med sådana bedömningar medför lätt att tillämp- ningen kommer att variera mellan olika läkare, vilket också synes ha varit fallet i praxis. Kommittén vill här framhålla att det, inte minst ur den enskilde patientens perspektiv, är mycket viktigt att tillämpningen blir enhetlig. Emellertid bör inte frågan om vilka läkemedel som skall omfattas av kostnadsfriheten regleras i lag. Enligt kommitténs mening är det däremot av stor vikt att utfärdar allmänna råd i detta avseende. Kravet bör vidare vara att läkemedlet för att omfattas av kost- nadsfriheten skall ha förskrivits av läkare. Liksom skall kost- nadsfriheten dock gälla oavsett vilken läkare som förskrivit läkemedlet. Med hänsyn till vikten av att de enskilda smittade personerna under- går nödvändig medicinsk behandling för att förhindra vidare smitt- spridning föreligger enligt kommitténs mening goda skäl för en generös tilllämpning av kostnadsfriheten. Utgångspunkten bör därför enligt kommitténs mening vara att patientens kostnadsfrihet för läkemedel som förskrivits av läkare och som har inverkan på smittspridningen i princip bör omfatta samtliga sjukdomar som omfattas av förslaget till smittskyddslag. De krav på läkemedlet som ställs enligt bestämmelsen bör kunna innebära en tillräcklig begränsning. Det bör här också upp- (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU 469 märksammas att de vanligast förekommande smittsamma sjukdomarna av lindrigare art, t.ex. förkylningssjukdomar, enligt kommitténs förslag är undantagna från smittskyddslagens tillämpningsområde. är kommittén medveten om att detta kan leda till en icke önskvärd kost- nadsutveckling för landstingen. Kommittén föreslår därför att regering- en skall kunna meddela närmare föreskrifter om vilka smittsamma sjukdomar som skall omfattas av kostnadsfriheten. Kommittén har inte funnit anledning till någon principiell förändring av NUHWVHQ DY I|UPnQVEHUlWWLJDGH. Kostnadsfriheten skall således gälla endast de personer som bär på en smittsam sjukdom eller misstänks vara smittade. Vidare skall kostnadsfriheten vara begränsad till den som är sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härutöver bör kostnadsfriheten även omfatta den som är berättigad till sjukvårdsförmåner i som en följd av EG-förordningen nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social tr ygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Beträffande utländska medborgare som ansökt om uppehållstillstånd som flyktingar m.m. finns särskilda bestämmelser i förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar. Även om smittskyddsskäl starkt talar för att även utländska personer som vistas i landet på andra grunder borde omfattas av förmånerna enligt smittskyddslagen vore en sådan förändring en betydande principiell nyhet som torde ha effekter även för sjukvårdssystemet i stort. Enligt kommittén kan en sådan förändring inte övervägas enbart med avseende på smittskyddsåtgärderna. Beträffande DQVYDUHW I|U GH NRVWQDGHU som följer av dessa förmåner för den enskilde kan konstateras att landstingen all- mänt sett fått ett utvidgat kostnadsansvar för såväl vård och behandling som läkemedel. Landstingen svarar för ersättning till privat verksamma läkare enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning. Vidare bär landstingen ansvaret för de kostnader som följer av de allmänna läkemedelsförmånerna enligt lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Med hänsyn till des- sa förändringar bör landstingen helt svara för kostnaderna som uppstår på grund av att undersökning, vård och behandling samt läkemedel som skall vara kostnadsfria för den enskilde i vissa fall enligt smittskydds- lagen. 470 (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU 33.2Lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare Lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare har behandlats i kap. 17. Kommittén anser inte att det finns anledning att förändra villkoren för när en smittad person skall anses vara berättigad till ersättning en- ligt aktuell lag eller de ersättningsbelopp som medges enligt lagen. Emellertid medför kommitténs förslag till förändringar av smittskydds- lagen att grunderna för när ersättning skall utgå måste anpassas till de förhållanden som följer av kommitténs förslag. Här bör beaktas att en- ligt kommitténs förslag skall inte längre beslut om tvingande förhåll- ningsregler meddelas i de enskilda fallen utan förslaget är uppb yggt kring en allmän skyldighet för den smittade att vidta de åtgärder han eller hon kan för att skydda andra mot smittrisk. Läkaren skall vidare ge praktiska råd om hur den enskilde skall undvika att utsätta andra för smittrisk. Sådana råd bör naturligtvis då så erfordras innebära t.ex. att den smittade eller misstänkt smittade skall stanna hemma från arbetet. Läkaren skall i dessa fall utfärda ett intyg som styrker behovet av åtgär- den och som skall kunna ligga till grund för beslut. Nuvarande ersättningsbestämmelser är vidare knutna till de s.k. samhällsfarliga sjukdomarna. Någon anledning att låta rätten till smitt- bärarpenningen generellt omfatta alla smittsamma sjukdomar – utöver vad som enligt nuvarande lag gäller för livsmedelsarbetare– finns inte enligt kommitténs mening. Kommittén anser därför att rätten till ersätt- ning enligt aktuell lag bör omfatta allmänfarliga smittsamma sjukdomar och andra smittsamma sjukdomar där intresset från samhällets sida att bekämpa sjukdomarna ifråga är så starkt att det föreligger behov av sär- skilda åtgärder som t.ex. att bedriva respektive medverka i smittspår- ning. Detta medför dock endast en marginell ökning av de sjukdomar som kommer att omfattas av rätten till smittbärarpenning. 33.3Övriga ekonomiska förmåner för enskilda vid vård och behandling m.m. med anledning av smittsam sjukdom Bestämmelser om rätt till ekonomiska förmåner för den enskilde vid bl.a. vård och behandling med anledning av smittsam sjukdom finns även i ODJHQ RP DOOPlQ I|UVlNULQJ, i ODJHQ RP DYJLIWVIULD VMXNYnUGVI|UPnQHU P P I|U YLVVD och i OLYVPH GHOVODJVWLIWQLQJHQ. I kommitténs underlag har inte med hänsyn till SOU 1999:51 (NRQRPLVND I|UPnQHU YLG VPLWWVN\GGVnWJlUGHU 471 smittskyddsfrågorna framkommit några omständigheter som påkallar förändring av dessa bestämmelser. Vidare har asylsökande och vissa andra utländska medborgare som söker uppehållstillstånd i enligt I|URUGQLQJHQ RP YnUGDYJLIWHU P P I|U YLVVD rätt till bl.a. kostnadsfri vård och behandling vid åtgärder enligt smittskyddslagen. Beträffande de ekonomiska förmånerna vid smittsam sjukdom kan övervägas om be- stämmelserna härom för tydlighetens skull bör överflyttas till smitt- skyddslagen. Emellertid innehåller förordningen en samlad reglering av förmånerna för berörda utländska medborgare vid vård i varför övervägande skäl talar för att inte föreslå någon ändring. Härutöver har svenska och utländska sjömän enligt I|URUGQLQJHQ PHG VlUVNLOGD EHVWlPPHOVHU RP JUDWLV XQGHUV|NQLQJ RFK EHKDQGOLQJ DY |PlQ YLG YLVVD i vissa fall rätt till kostnadsfri undersökning och behandling vid gonorré, klamydia- infektion och syfilis. Enligt vad som erfarits har förordningen sällan tillämpats och den framstår i många avseenden som för- åldrad. Emellertid grundar sig rätten till kostnadsfri undersökning och behandling på en internationell överenskommelse som Sve- rige har ratificerat varför förmånerna enligt överenskommelsen fortfa- rande bör vara författningsreglerade. Med hänsyn till att överenskom- melsen medför kostnadsansvar för landstingen bör dock bestämmelser om kostnadsfrihet för den enskilde regleras i lag. Kommittén föreslår därför att bestämmelser härom tas in i smittskyddslagen. Vad beträffar övriga bestämmelser i förordningen, bl.a. rörande befälhavarens skyl- digheter, kan ifrågasättas om de inte är att anse som obsoleta.