sou · GNB384d3 · 2000-01-01 00:00:00 — De första satsningarna på lokala utvecklingsprojekt kom 1980 och gällde byarna . Erfaren- heterna var goda och fler projekt startades. , när stöd- verksamheten decentraliserades, fick länsstyrelserna ansvar för landsbygdsstödet och även särskilda medel för projektverksamhet. Därmed ökade möjligheterna att stödja lokala utvecklingsprojekt på landsbygden i hela landet. Många länsstyrelser har spelat en mycket aktiv roll i den lokala utvecklingsprocessen, ofta i samarbete med andra länsorganisationer som till exempel studieförbund, LRF, Hus- hållningssällskap och Kooperativa utvecklingscentra men även en och annan kommun. Idéer och metoder för lokal utveckling spreds bl.a. genom sam- arbete mellan de nordiska länderna. Glesbygdsdelegationens tankar om byutvecklingsprojekt kom att starkt influeras av utvecklingen på landsbygden i . Där hade ett stort antal bykom- mittéer bildats. Dessa kommittéer var ett resultat av ett aktions- forskningsprojekt som startade under ledning av pro- fessor . Projektet syftade till ett upplivande av byalagsverksamhetens på landsbygden i . Kring mitten av hade omkring 1.500 bykommittéer bildats. Den interna- uppmärksamheten var stor och 1992 fick projektet det . Motiveringen var att man genom bykom- mittéerna visat på alternativ till landsbygdens utarmning, centralise- ring och folks maktlöshet. När uppmanade medlemsländerna till kampanj för landsbygd under 1987-88, var det naturligt för den statliga Glesbygdsdelegationen att ta ansvaret. På initiativ av Hembygds- rörelsen hade ett 100-tal folkrörelser startat landsbygd. De två kampanjerna slogs samman till Lands- ska leva. Redan från starten hade man ett gemensamt program för kampanjarbetet och mobiliseringen av hela för landsbygdens utveckling. Glesbygdsdelegationen skulle mobilisera myndighets-Sverige, folkrörelserna hela folkrörel- se-Sverige och tillsammans skulle de mobilisera landsbygdsbefolk- ningen. Under de två kampanjeåren genomfördes också flera stora evenemang som Hela Sverige-dagen 1988 på i med 30 000 deltagare. Kampanjen avslutades med första landsbygdsriksdag i . Det var först i och med Landsbygdskampanjen som antalet lokala utvecklingsgrupper ökade markant och kom att utgöra en verklig utvecklingsfaktor – eller snarare sågs som en metod – för lands- bygdens utveckling. När landsbygdskampanjen avslutades fanns ca 1 000 lokala utvecklingsgrupper i landet. Tillsammans med ett 40-tal folkrörelser fortsatte verksamheten i den fristående organisationen ska leva. Det var genom Landsbygdskampanjen som Bygderörelsen fick sitt verkliga genombrott. Man kan säga att Landsbygdskampanjen stimulerade en rörelse som redan var på gång i . Det är för enkelt att tro att 70 000 medborgare runt om i landet engagerar sig i lokala utvecklingsgrupper bara för att statsmakter och gamla folkrörelser ville så. Det fanns ett bakomliggande pro- blem eller behov vars lösning sammanföll med samhällets och folk- rörelsernas ambitioner. Ta med den andra handen Långt tillbaka i tiden skötte de självständiga byarna sina gemen- samma angelägenheter via byalagen och bönderna samlades till by- stämmor hos åldermännen. på 1100- och 1200- talen, när landet kristnades byggdes kyrkor i byarna, ofta på äldre offerplatser. Varje kyrka tillhörde en socken och sockenstämman var det beslutande organet för kyrkans angelägenheter. Särskilda sockenstugor byggdes också. Under århundradens gång kom sockenstämman att få allt större ansvar även för världsliga frågor som fattigvård och skola. blev bystämmans befogenheter allt mindre. Rösträtten på sockenstämman var knuten till skatte- plikten, oberoende av ålder och kön eller om ägandet gällde gård eller bolag. hade av befolkningen rösträtt. Efter laga skiftet 1827 upphörde många byar att existera som organi- Byalagen hade spelat ut sin roll och beslutsfunk- tioner lyfts över till andra organ. Organisationsutredningar var vanliga även förr och 1843 be- slutades efter utredning att kyrkorådet skulle delas i ett kyrkoråd för enbart kyrkliga frågor och i en frågor. Kommunernas historia börjar 1862 då en kommunallag efter många turer röstades igenom av de fyra stånden; adel, präster, borgare och bönder. Det beslutades att områdesindelningen skulle ansluta till hävdvunnen indelning och så blev socknen den nya kommunala enheten. kom att bestå av 2.396 så kallade landskommuner, 89 städer och 10 köpingar. Män som bodde i kommunen och betalade skatt fick rösträtt. Hur stort röstetal var och en fick stod i proportion till skattens storlek, som i sin tur berodde på ägandet. Det gamla ståndssamhället ersattes av ett agrart-industriellt samhälle och en ny riksdagsordning 1866 banade senare väg för nya partier. Detta ledde till att riksdagsmännen allt mer kom att representera sitt parti i stället för sin valkrets. Kommuner 1863 – 1952 De nya kommunalstämmorna hölls rätt länge i anslutning till hög- mässorna och ofta hade man kyrkostämma . Kommunstämman dit alla röstberättigade hade tillträde för beslut fanns kvar ända fram till kommunreformen 1952, men nya arbetssätt hade utvecklats . Man kunde hänskjuta beslutanderätten i de flesta frågor till en fullmäktigeförsamling som valdes av kommunstämman. Den allmänna rösträtten infördes . började dessa fullmäktige införas och blev det obligatoriskt för alla kommuner med mer än 1.500 invånare. Den representativa demokratin hade gjort sitt intåg. Var fjärde kommun utsåg aldrig något fullmäktige utan fortsatte på samma sätt som tidigare med direkt demokrati ända . Valet till fullmäktige skulle genomföras i allmänna val och med användande av valsedlar. Dessa skulle ha partibeteckning. Förfaran- det till val av fullmäktige var något annorlunda än dagens. Samlings- listor var vanligt. Valutgången var då given på förhand, eftersom partierna redan före valet gjort upp om fördelningen av fullmäktige- platserna. Nedan redovisas några exempel på olika vallistor . -Alla partiers lista -Småfolket för sund kommunalpolitik -Den fria gruppen -För kommunens bästa Kommuner 1952 – 1974 Efter ett nytt kommittébetänkande om förändring av kommun- indelning beslutade 1946 om nya riktlinjer. Man menade att lagom storlek på en kommun var mellan 2 000 – 3 500 invånare. Sammanslagningen av kommunerna skulle vara klar den . Genom reformen ville man åstadkomma en mer rationell kommun- indelning, säkerställa större och mer bärkraftiga kommuner. En bärande idé var att landskommunerna skulle fortsätta att vara just landskommuner, men större sådana. Därför försökte man undvika att lägga samman landskommuner och städer. fanns i riket 132 städer och 82 köpingar. När sammanläggningen var klar hade landets tusentals landskommuner reducerats till drygt 800 kommuner. Ungefär var tredje landskommun blev av med kom- munfullmäktige och kommunalkontor, alltså både besluts- och för- valtningsfunktioner, medan de 821 utpekade kommuncentra skulle utgöra basen i de nya storkommunerna. Samhällets förändringar, snabb ekonomisk utveckling och för- bättrade kommunikationer, gjorde även att den genomförda kommunreformen snabbt ansågs otillräcklig. Man pratade om att hästskjutsepokens tid var förbi. Nya planeringsidéer inom samhälls- planeringens område fokuserade på naturliga centra för kommersiell, social och kulturell service. I den så kallade centralortsteorin bestod det geografiska rummet av bärkraftiga centralorter och deras naturliga omland. Nya utredningar beräknade centralortens minsta storlek till 8 000 invånare. beslutade om frivilliga sam- manläggningar efter dessa riktlinjer, men 1969 konstaterades att processen gått trögt. Protesterna var stora runt om i landet. Riks- dagen blev tvungen att lagstifta om kommunsammanläggning och den frivilliga sammanläggningen skulle vara klar /1974. Före detta datum hade många småkommuner runt om i landet tömt sina kommunala skattekistor för att investera i bostäder, sporthallar och annan infrastruktur. De 278 nya storkommunerna kunde ofta välkomna välskötta småkommuner. Totalt i landet för- svann 20 000 av totalt 33 000 fullmäktigeledamöter . Inga indelningsreformer för den kommunala nivån har genomförts efter 1974. I stället står den regionala nivån i blickpunkten med sammanläggningar till större regioner. Ett fåtal förändringar av den kommunala indelningen har dock genomförts i landet och då i form av kommundelningar. Enda undantaget var en samman- läggning som genomfördes . finns sammanlagt 288 kommu- ner. För att mildra de negativa effekterna av kommunsammanslag- ningarna inrättades möjligheten att skapa stadsdels- respektive kom- mundelsnämnder. Först erbjöds endast rådgivande organ, men senare infördes besluts- och förvaltningsrätt inom vissa sakområden. Det är bara en handfull kommuner som nappat på möjligheten, framför allt storstadkommuner. De frivilliga administrativa föränd- ringarna tycks gå trögt . Dessa lokala organ tillsätts in- direkt av kommunens fullmäktige på så sätt att nämndens ledamöter ska återspegla hela kommunens partipolitiska fördelningen. Med- borgarna har alltså inte möjlighet att i direkta val i stadsdelen eller kommundelen välja vilka representanter som skall sitta i den lokala nämnden. Inga ytterligare åtgärder för att utveckla den representa- tiva demokratin på lokal nivå har vidtagits från statsmakternas sida. Däremot har i samarbete med bland andra , , och Bo- verket arbetat med demokratiprojektet . Olika pågående demokratiexperiment som den parti-o-politiska nämnden i , medborgarinflytande i , avtal om spridande av makt och ansvar till byagrupper i startades . Dessa experiment har ännu inte lett till någon ny genomgripande indelningsreform. Forskningen om Bygderörelsen i bygger som tidigare nämnts på ett omfattande enkätmaterial och beskriver själva rörel- sen, fokuserad på de lokala utvecklingsgrupperna. Begreppet plats- ideologi är ett försök att utifrån den empiriska ramen skapa en teori- bildning för att förstå och tolka skeendet. Idén med detta avsnitt är att söka en vidare förståelse genom att applicera kunskapen om bygderörelsen på en referenskommun. Det handlar om att sätta in bygderörelsen i ett större sammanhang, i en praktisk verklighet, eftersom allt hänger ihop.5 Att valet föll på har först och främst en praktisk förklaring, men kommunen har också en rad fördelar. Kommunen är för mig neutral såtillvida att jag inte är belastad med några förutfattade meningar om . Det är en kommun som jag inte visste mycket om förrän jag blev om- bedd att medverka i den sjätte boken om kommunala historia. Perioden som avsågs var . Då steg jag av tåget vid och studerade be- folkningsutveckling och kommunsammanslagning. var bara en station på vägen mellan två största städer. stannade tågen där, folk klev av och på, men oftast susade byggnadsminnesmärkesförklarade stationshus i funktionalistisk stil förbi i full fart. Tågen susade alltid förbi stationshusen i och ; där var järnvägsstationerna nedlagda. Sålunda fanns ett material att bygga vidare på. Ett annat skäl var att varken eller de lokala utvecklingsgrupperna varit särskilt uppmärksammade nationellt. De tillhörde inte den kategori objekt som forskare och massmedia ägnat sig åt. Kommu- nen och grupperna har helt enkelt verkat i det tysta och just därför var intressant. Jag var på jakt efter en helt vanlig kommun. En annan fördel med var att befolkningen i det studerade geografiska området har varit i det närmaste . Falbygden är en gammal rik kulturbygd. var område tätbefolkat, vilket fortfarande sätter sina tydliga spår i det stora antalet församlingar, kyrkor och forn- lämningar. Det har med andra ord genom tiderna alltid funnits en relativt stor befolkning med olika behov att tillfredsställa. De insti- tutionella förändringar som genomförts i området kan därför inte helt förklaras med hänsyn till ett vikande befolkningsunderlag. För att kunna förstå vad som händer , men också få distans till det som händer , behöver vi blicka bakåt i tiden. Genom denna historiska spegling kan vi uppfatta samtiden på ett nytt sätt. Vi kan bli medvetna om att nutiden också är en del av ett historiskt skeen- de, att vi inte befinner oss i ett uppnått slutstadium där det som existerar alltid skall gälla. Samhället är inte statiskt utan mer eller mindre dynamiskt sett i ett historiskt perspektiv. De stora för- ändringar som samhället genomgår påverkar och förändrar också synen på demokrati och samhällets organisation. I ett histo- riskt perspektiv har den lokala makten gått från byalag till kyrka, från kyrka till politiska partier och från politiska partier till lokala utvecklingsgrupper. Falbygden är ett av landets äldsta kulturlandskap med en oavbruten bebyggelse från stenåldern, . I ett så rikt och tätbe- folkat område byggdes många kyrkor . (Figur 4) Inom det område som utgörs av fanns 52 socknar. Flera av medeltidskyrkorna finns bevarade, men många är förstås ombyggda och tillbyggda under olika tidsperioder. En del har raserats och ersatts av nya kyrkor. I och Smula revs medeltidskyrkorna 1829 och ersattes med en ny kyrka i . Samma öde drabbades Brunnhem och där kyrkorna raserades 1817 när de kyrkliga församlingarna gick upp i . Också de kyrkliga församlingarna i Bolum, , Hornborga och Sätuna slogs samman och de medel- tida kyrkorna ersattes med en stenkyrka i . När kommunerna infördes var man mån om att behålla den av hävd vunna indelningen. De medeltida socknarna övergick till att bli kommuner med samma namn. (Figur 5) Förutom landskommu- nerna fanns staden och municipalsamhällena , förstäder och . Vid kommunreformen 1952 skulle idealkommunen bestå av 2 000 – 3 500 invånare. Principen var att hålla landskommuner och städer åtskilda. Nuvarande kom att utgöras av hela eller delar av åtta nya kommuner. (Figur 6) Det var landskommunerna Vilske, Frökind, , , , och , var och en med ett nytt kommuncentrum samt . I mer än 40 kommuner lade man ner direktdemokratin eller full- mäktigeförsamlingen med tillhörande institutioner, politiker och personal. De nya kommuncentra däremot kom att uppleva ett stort uppsving. Denna indelning skulle vara , . Förändringarna i indelningen byggde på principen stad plus omland och minst 8 000 invånare per kommun. Även i Falbygden var motståndet stort från många håll till att bilda en sådan stor- kommun. Vilske kommun med tätorten kämpade in i det sista och till högsta instans för att förbli en egen självständig kommun. Allmänt fick kommunen öknamnet Trilske. De fick avslag och tvingades in i den nya storkommunen. sammanlägg- ningsdelegerade väntade till den absolut för samman- läggning. stad och de omgivande landskommunerna blev alltså frivilligt men under tvång den sammanslagna till . (Figur 7) Därmed lade man ner fullmäktige- församlingar och kommunalkontor i , Frökind, , , , och och byggde ut i . Av de 52 medeltida socknarna hade det blivit en enda kommun, men socknarna lever vidare i de kyrkliga församlingarna. Bara smärre gränsjusteringar samt ett fåtal sammanläggningar har gjorts som gått. Kyrkorna står fortfarande kvar som monument över medeltidens organisation. Utredningar, konsulter, motioner och diskussioner om den lokala demokratin har avlöst varandra i kommunfull- mäktige alltsedan 1974. Efter sammanläggningen fann man ett tyd- ligt minskat engagemang för kommunpolitik, särskilt i kommunens ytterområden. Antalet förtroendevalda hade minskat till en tredje- del. Man hade ambitionen att göra något åt saken. har förslag lagts om inrättande av kommundelsnämnder för att förbättra situationen. Ännu har inte fullmäktige kommit till skott i frågan. Däremot har ytterområdenas befolkning och även politiker på landsbygden och i de mindre tätorterna organiserat sig i nya gruppe- ringar eller aktiverat sig i befintliga föreningar för att göra sina röster hörda. (Figur 8) Följande 13 lokala utvecklingsgrupper har återfunnits i Falköping:6 Intressant är att notera namnen som grupperna valt. Tio har valt sockennamnet tillika kommunnamnet , varav tre namn också var de samma som kommunnamnet 1952- 1974. En förening, , har tagit kommun- namnet från . Slutligen har två låtit orten i fråga ge namn till föreningen, nämligen och . Namnvalet speglar en stark kulturell koppling till den mycket nära bygden. Det naturliga geografiska området för de flesta grupper är socknen eller orten. Småkommun- perioden som varade hann inte skapa en stabil kulturell identitet för de nya kommunmedborgarna. Den kulturella identi- teten härleds i stället tillbaks till de medeltida socknarna. Befolkningsutvecklingen visar klart en samvariation med samhällets allmänna utveckling och näringslivets utveckling. Jordbrukets effek- tivisering gav avfolkning av landsbygden, industrins expansion gav tillväxt i tätorterna, den offentliga och privata service-sektorns expansion gav tillväxt i kommuncentra, jordbrukets nedläggning gav ytterligare avfolkning av landsbygden och industrins nedgång gav avfolkning av de mindre tätorterna. är det inflyttning till lands- bygdssocknar i attraktiva lägen, boendemiljön och inte områdets näringsstruktur är utslagsgivande för valet av bostadsort. Befolkningen i har varit i det närmaste . Studerar man däremot befolknings- utvecklingen på sockennivå framgår tydliga inomregionala mönster. har befolkningen ökat i stad och de två socknarna norr därom, Friggeråker och Tornbjörntorp, samt i socknarna med de största tätorterna , och /. Om man i stället delar tidsperioden i tre delar relaterade till kommunreformerna visar sockenkom- mun-tiden på en markerad expansion av tätorterna, medan landsbygdsområdena går tillbaks. Detta mönster fortsätter då , , , /, , , och växer. Från stor- kommunen-tidens inträdande 1974 fram till nu har en betydande förändring skett. stad fortsätter sin expansion, medan de tidigare växande tätorterna går tillbaks. I stället tillväxer flera lands- bygdssocknar i området norr och nordost om staden, området mellan , , och . Trots dessa förändringar bor hälften av de närmare 32 000 in- vånarna på landsbygden och i mindre tätorter. Efter några samman- slagningar av de ursprungliga socknarna finns 45 kvar. Fal- har mer än 15 000 invånare och , , och /Smula har mellan 1 000 - 2 000 invånare. 19 socknar har mellan 200 - 1 000 och 21 har mindre än 200 invånare. De gamla småkommunerna från har dock fortfarande en betydande folkmängd. f.d. kommun (4 socknar) f.d. Skörstorps kommun (en socken) (Befolkningsuppgifterna avser 31.12.97) Som jämförelse kan nämnas att landets minsta kommun i har 2.813 invånare, ett komplett kommunfull- mäktige bestående av 31 stycken direktvalda politiska företrädare och ett kommunkontor som sköter angelägenheter. I hela finns från och med den senaste kom- munsammanläggningen 51 ordinarie fullmäktigeledamöter. Samma geografiska område hade före sammanslagning 219 ordinarie leda- möter i småkommunerna. reducerades i och med kommunreformen. För att få en bild över det geografiska utfallet före och efter senaste kommunre- formen har de ordinarie fullmäktigeledamöternas bostadsorter per församling undersökts för kommunalvalen . Dessutom har motsvarande gjorts för valet . Kartserien visar den geografiska fördelningen (Figur 9-11). Vid val i små- kommunerna finner man en god täckning. I nästan alla socknar bodde en eller flera kommunfullmäktigeledamöter, endast fem socknar saknade en bygdens röst i fullmäktige. Efter valet saknades ledamöter i 34 socknar. Det senaste valet uppvisade en något större spridning då 29 socknar saknar bygdens röst. Av särskilt intresse för diskussionen om demokrati på bygdenivå är de 86 politiska föreningarna. av dem ligger i tätort, medan finns runt om på landsbygden och i övriga tätorter. Dominansen av (c)-föreningar är mycket stor. De utgör av samtliga politiska föreningar utanför central- orten och finns i 35 socknar. Annars har (s) sex, (fp) fem, (m) också fem och (kd) en lokal förening utanför tätort. (v) och (mp) är de enda partierna som inte har sådana lokalavdelningar. Den stora dominansen av center-föreningar kan förklaras av att det var just i Falbygden som en gång startade. De har länge varit det största borgerliga partiet, men i valet avlöste . Valdeltagandet i senaste kommunalvalet var i hela , det vill säga något högre än för riket som helhet där av antalet röstberättigade röstade i kommunalvalet. Landsbygden och tätorterna utanför tätort är indelade i elva olika valdistrikt. Bearbetning av statistiken visar att valdel- tagandet i tätort var medan tätorterna , och /hade och landsbygden hade valdeltagande. Kommunen har borgerlig majoritet och av de 51 fullmäktigemandaten har socialdemokraterna 17, 5, 10, 8, 7, 2 och 2. Kommunens strategi är att skapa en levande landsbygd med en aktiv landsbygdsbefolkning. har deltagit i Bya- politik-projektet 1994-1997. Kommunen bildade en särskild arbets- grupp för landsbygdsfrågor där också flera gräsrötter ingick. Inom projektet genomfördes en tvådagars utbildning för tjänstemän och politiker samt eldsjälsutbildningar. 1996 anställdes en landsbygds- utvecklare på 40 %-tjänst . Landsbygdsutvecklarens arbete skulle inriktas på nätverksbyggen, kompetensutveckling och nyföre- tagande. genomfördes en rad aktiviteter och rådgivning som riktade sig till föreningar, företag, lanthandlare, kvinnor och enskilda. Det landsbygdspolitiska arbetet fortsatte 1998/1999 i Landsbygdsprogram och kommunen har tagit fram Sikte mot framtiden, ett inspirations- och studiematerial för diskussioner kring landsbygdsprogrammet. Man ville engagera alla de lokala krafter och all den lokala kunskap som finns runt om i kommunens olika bygder. Ett centralt upptaktsmöte och flera lokala möten har genomförts. Många lokala utvecklingsgrupper deltar i arbetet med att ta fram konkreta åtgärdsplaner för sin bygd. Dessa skall arbetas in i landsbygdsprogrammet och beslutas av kommunfullmäktige . Det ekonomiska stöd som kommunen kan erbjuda grupperna är detsamma som till alla föreningar, det vill säga ett aktivitetsbidrag på . Gemensamt för de lokala utvecklingsgrupperna i kom- mun är deras engagemang för trivsel och utveckling i bygden. Trivselskapande åtgärder för samhällets invånare förekommer hos alla och är en viktig del i arbetet. De för också bygdens talan gentemot myndigheter som kommunen, , SJ m.fl. när saker och ting måste bli gjort. Man har inga detaljerade program för sin verksamhet utan tar helt enkelt tag i problem och utvecklings- frågor när de dyker upp. Det finns med andra ord en ständig bered- skap. går man samman med andra föreningar i bygden när t.ex. större aktiviteter skall genomföras eller för att t.ex. under- teckna skrivelser. Personrelationerna i bygder där alla känner alla är som ett nät av trådar som löper kors och tvärs, vilket underlättar samarbete. Alla grupper har sin unika historia kopplad till omstän- digheter både i den egna bygden men också generellt i samhället. Några har börjat som väg- och väglyseföreningar eller bygdegårds- föreningar och sedan blivit samhällsföreningar. Andra har startats enkom för att föra bygdens talan gentemot kommunen. Det kan också vara ett akut problem i bygden som varit den utlösande faktorn. Oavsett när de startade, har de alla den dubbla rollen av att både vara till för invånarnas trivsel och bygdens utveckling. Det kan tyckas att de 13 lokala utvecklingsgrupperna i inte är så betydelsefulla om man betänker att det finns mer än 490 registrerade föreningar i kommunens register. Idrottsföreningarna dominerar, därefter följer politiska föreningar, religiösa föreningar och hembygdsföreningar. Lite mindre än hälften av alla föreningar ligger i tätort, men det finns åt- minstone en förening i varje socken utanför tätorten. Förutom lokala utvecklingsgrupper brukar också hembygdsföreningar och bygdegårdsföreningar spela en viktig roll i det lokala utvecklings- arbetet på landsbygden. Det förekommer att båda dessa förenings- typer har förändrat sin verksamhet att även omfatta mer allmänna frågor om bygdens utveckling. I kommunen finns 33 hembygds- föreningar och 17 bygdegårdsföreningar.