sou · GNB354 · 2000-01-01 00:00:00 — Som nämnts ovan står det inte medlemsländerna fritt att välja vilka förenklade förfaranden som skall tillämpas. Vidare är tullkodexen direkt tillämplig såvitt avser tull; några införandebestämmelser behövs inte och skall inte finnas. Också bestämmelsen i 9 § första stycket tullförordningen, som innebär att endast kredithavare kan få tillstånd att använda de för enklade förfarandena, kan synas vara svår att förena med EG-rätten; villkoren för att förenklade förfaranden skall få användas anges som nämnts ovan i artiklarna 253-267 i tillämpningskodexen. Här finns också bestämmelser om i vilka fall tillstånd inte skall beviljas. Kravet på innehav av kredittillstånd torde emellertid kunna ses som en kompletterande bestämmelse till artikel 261.2 andra strecksatsen respektive artikel 264.2 andra strecksatsen i tillämpningskodexen. Där anges att tillstånd till förenklat förfarande skall i princip avslås, om den som har gjort ansökan endast sporadiskt deklarerar varor för övergång till fri omsättning. Den som inte är kreditimportör enligt 26 § tullagen torde kunna anses som en sådan sporadisk deklarant. För att man skall få bli kreditimportör krävs nämligen att man importerar varor i större omfattning. Enligt bestämmelsen i 9 § tredje stycket tullförordningen, som har sin grund i 7 § andra stycket tullagen, kan rätten att ta hand om varor med tillämpning av ett förenklat förfarande begränsas. Syftet är att säkerställa tullmyndigheternas övervaknings- och kontrollskyldigheter. Av artiklarna 261 och 264 i tillämpningskodexen får emellertid anses följa att tillämpning av ett förenklat förfarande kan vägras, om tullmyndig- heternas kontroll inte kan garanteras. Vi föreslår att bestämmelserna om förenklade förfaranden utformas så att det står klart att de endast är kompletterande bestämmelser till EG- rätten. Beträffande den lagtekniska lösningen återkommer vi i för- fattningskommentaren. 104 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror Som nämnts ovan skall vid användandet av de förenklade förfarandena enligt artikel 76 i tullkodexen deklaranten normalt inkomma med en kompletterande tulldeklaration; denna får vara periodisk. I 8 § tullagen anges att denna kompletterande tulldeklaration skall inlämnas senast från den dag då varan frigjordes. I övrigt har rätten att utfärda föreskrifter om de kompletterande tulldeklarationerna delegerats till ; bestämmelserna finns i 6 kap. tullordningen. Frågorna om vilken tidsfrist som bör gälla för inlämnande av kompletterande tulldeklarationer samt vilken tidsperiod de kompletter- ande tulldeklarationerna skall omfatta har diskuterats inom utredningen. Av diskussionerna har framgått dels att behovet av tidfrister är olika för företagen, dels att frågorna bör hanteras i samband med utformningen av tidsramarna för betalningsanstånd. har, med instämmande från näringslivets representanter, föreslagit att även rätten att bestämma vilken tidsfrist som skall gälla för inlämnande av kompletterande tulldeklarationer samt vilka perioder dessa deklarationer skall omfatta skall delegeras till . Såvitt vi kan se finns det inga hinder mot en sådan ordning. Vi föreslår därför bestämmelser i tullagen som ger rätt att utfärda föreskrifter om nyssnämnda tidsfrister och perioder. Härvid måste verket givetvis beakta att förfarandet med kompletterande tulldeklarationer är kopplat till ett förfarande med betalningsanstånd. Tidsfristerna måste därför bestämmas med utgångs- punkt i att deklarationsförfarandet skall vara avslutat i så god tid att tullkodexens bestämmelser om kredittid kan iakttas, se avsnitt 4.2.1. Vi vill i detta sammanhang påminna om att kommissionen i rapport nr 97.15.1 om kontroll av egna medel1 har riktat vissa anmärkningar bl.a. mot hantering av de kompletterande tulldeklarationerna. Kommissionen anför att det svenska förfarandet med deklarationer i två steg i teorin överensstämmer med EG-rättens tidsfrister, men att den ursprungliga tidsfristen kan bli kraftigt förlängd om steg 2-deklarationen lämnas in mycket sent eller inte alls. Detta beror på att deklaranten får två påminnelser innan fastställande av tull och bokföring sker. Kommissionen uppmanar i rapporten de svenska myndigheterna att ändra sina förfaranden. måste givetvis – inom ramen för vad svensk förvaltningsrätt medger – beakta kommissionens anmärkningar vid utformningen av bestämmelserna om handläggningen av deklara- tionerna. 1 Rapporten avser en kontroll utförd i . Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 105 I EG-rätten används inte begreppet tullkredit. I stället talar man om anstånd med betalning av tull. I artiklarna 224 - 227 i tullkodexen finns bestämmelser om sådant anstånd. Artikel 224 lyder: Under förutsättning att det tullbelopp som personen i fråga skall betala avser varor som deklarerats för ett tullförfarande som innebär skyldighet att betala denna tull, skall tullmyndigheterna på begäran av denna person bevilja anstånd med betalning av detta belopp enligt de villkor som fastställs i artikel 225 - 227. Av artikel 225 framgår att beviljandet av anstånd förutsätter att den sökande ställer säkerhet. I artikel 226 anges de tre olika förfaranden som kan användas när anstånd beviljas; anstånd kan beviljas separat för varje tullbelopp som bokförts, gemensamt för alla tullbelopp som bokförts som fastställs av tullmyndigheten och som inte överstiger (således en periodisk tullräkning) eller gemensamt för alla tullbelopp som bokförts i en post. Av artikel 227 framgår att den tid för vilken anstånd med betalning beviljas skall vara . Hur tiden skall beräknas varierar beroende på vilket av ovanstående förfaranden som använts. Om anstånd beviljats separat för varje tullbelopp som bokförts, skall tiden räknas efter den dag då tullbeloppet bokfördes av tullen. Om anstånd beviljats gemensamt för alla tullbelopp som bokförts , skall tiden räknas efter den dag då perioden för samlingsräkningen går ut. Om anstånd beviljats gemensamt för alla tullbelopp som bokförts i en post, skall tiden räknas efter utgången av den tidsperiod under vilken varorna frigjordes. Därpå skall tiden minskas med det antal dagar som motsvarar dagar i tidsperioden i fråga. Om de nyssnämnda perioderna utgör en kalendervecka eller en kalendermånad, får medlemsstaterna besluta att tullbeloppet skall betalas enligt följande: a)om perioden är en kalendervecka, den fjärde veckan efter . b)om perioden är en kalendermånad, den sextonde dagen den månad som följer efter denna kalendermånad. I syfte att uppnå överensstämmelse med tullkodexens vokabulär har lagstiftaren valt att frångå det tidigare använda uttrycket tullkredit i 106 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror Institutet benämns i stället betalningsanstånd. Enligt 26 § första stycket tullagen får tullmyndigheten medge betalningsanstånd för den som bedriver importverksamhet eller annan som importerar varor i större omfattning (kreditimportör). En kreditimportör betalar tull enligt särskild tullräkning. Motsvarande gäller den som bedriver export- verksamhet eller annan som exporterar varor i större omfattning. Särskild tullräkning får enligt andra stycket i samma paragraf utställas även på den som lämnat tulldeklaration som ombud för tullskyldig, om ombudet gentemot åtagit sig att fullgöra den tullskyldiges betalningsskyldighet. Av tredje stycket i paragrafen framgår att särskild tullräkning utfärdas en gång och omfattar tulltaxeringsbeslut för alla varor som frigjorts under en kalendervecka. Räkningen skall betalas senast i fjärde veckan efter nämnda kalendervecka. har således valt de alternativ som anges i artiklarna 226 b och 227.3 a i tullkodexen. Den valda perioden ger en kredittid på mellan beroende på när i kalenderveckan varan frigörs. I sina remissyttranden över förslaget till tullag anförde bl.a. och att tiden för lämnande av kompletterande uppgifter är för kort och att den dåvarande kredittiden vid hemtagning, , borde behållas. 1994/95:34 konstaterade regeringen (s. 98) att det enligt vore möjligt att ha en uppsamling av import under upp till en månad, vilket skulle kunna innebära en kredittid för de varuposter som lämnats tidigt , medan kredittiden för de varuförsändelser som frigjorts skulle vara endast . Vid ett sådant system skulle, menade regeringen, den som kunde styra sin import till kunna få en längre kredittid, medan den som hade en jämt fördelad import i genomsnitt skulle få en kredittid . Artiklarna 226 och 227 i tullkodexen ger utrymme för användningen av alternativa förfaranden vad gäller samlingsperioder, så länge som den tid för vilken betalningsanstånd beviljas är . Det torde således inte vara nödvändigt att – som är fallet i den nuvarande tullagen – medlemsstaten väljer ett enda förfarande som skall tillämpas i alla situationer. Anledningen till att detta gjordes vid utformningen av den nuvarande tullagen synes ha varit att man ville behålla de redan etablerade rutinerna med tullräkning som utfärdades , omfattan- de en kalenderveckas import. Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 107 Vid de diskussioner som har förts inom utredningen har framkommit att såväl som näringslivet skulle sätta värde på en större flexibilitet i regleringen av förfarandena vid betalnings- anstånd. Företagens import är av olika omfattning och slag; för vissa importörer är en samlingsperiod om lämpligast, medan vore lämpligare för andra. Detta innebär att det inte framstår som lämpligt att i tullagen ha en reglering som inte medger den flexibilitet som tullkodexen erbjuder. har med instämmande från näringslivet föreslagit att rätten att meddela föreskrifter om utfärdande av särskild tullräkning och tidsfrister för betalning av tull skall delegeras till . Vi kan inte finna att det föreligger några hinder för en sådan ordning och föreslår därför att bestämmelserna utformas i enlighet härmed. Bestämmelser om ställande av säkerhet finns i såväl tullkodexen som tillämpningskodexen. Som nämnts tidigare är ställande av säkerhet ett villkor för att anstånd med betalning av tull skall beviljas. Det finns också bestämmelser enligt vilka säkerhet skall ställas, om inte grund för befrielse föreligger. I andra fall är bestämmelserna om ställande av säkerhet utformade på så sätt att tullmyndigheterna får kräva ställande av säkerhet. , och har till utredningen framfört synpunkter på den svenska tillämpningen av de fakultativa bestämmelserna om ställande av säkerhet vid import i tullkodexen och tillämpningskodexen. anför att den svenska tillämpningen ofta är mer restriktiv än vad som är nödvändigt samt att det vore önskvärt att utredningen diskuterar hur den svenska tolkningen skall utformas och att resultatet tas in i förslaget till ny svensk tullag. påpekar att ett modernt sätt att arbeta för att säkra införselavgifter är att myndigheten arbetar aktivt med kreditbedömning av företagen; med modern informa- tionsteknik blir ett system med kreditbedömning och kreditbevakning av företaget mer rationellt än ställande av säkerheter. anser vidare att förenkling bör ske på så sätt att säkerhet skall ställas till endast en instans och inte som omväxlande centralt och regionalt. 108 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror Det har genomförts en utredning inom General- tullstyrelsen beträffande säkerheterna i tullproceduren. Denna utredning, som benämnts , fick i regleringsbrevet i uppdrag att redovisa vilka förändringar av bl.a. tulldatasystemet (TDS) som är nödvändiga för säkerställande av uppbörden av tullmedel. Utred- ningen skulle särskilt beakta ett avräkningssystem för ställda säkerheter, men också hanteringen i övrigt av säkerheter. har avlämnat två rapporter till Finans- departementet. I den första rapporten, som inkom , har utredningen uttalat bl.a. följande. Företagen skall kunna lämna en enda säkerhet för såväl kredit som alla övriga fall där säkerhet krävs. För att möjliggöra detta kommer att utveckla ett avräkningssystem för avräkning av debiterad tullskuld mot ställd säkerhet. anser vidare att säkerheter som inte är obligatoriska enligt inte skall krävas generellt i . I stället bör säkerhet krävas beroende på det aktuella företagets kreditvärdighet eller annan riskbedömning. Tullordningen och verks- föreskrifterna kommer att ändras i enlighet härmed. Generaltull- styrelsen avser också att införa ett PC-baserat kreditprövningssystem med kreditbevakning för att bättre kunna bedöma ett företags kreditvärdighet och snabbt få vetskap om relevanta förändringar. Av andra rapport, som inkom till departementet , framgår att arbetet med utformningen av säkerhets- systemet i TDS pågår. De frågor som och tar upp är således redan omhändertagna av . 4.4Uppbörd av tull och annan skatt Enligt direktiven skall särskilt överväga bl.a. om, och i så fall i vilken omfattning, tullar, mervärdesskatt och avgifter som uppbär i samband med import bör inordnas i eller samordnas med ett system med skattekonton i enlighet med vad Skattebetalnings- utredningen föreslagit i betänkandet SOU 1996:100. Ett nytt system för skattebetalningar. Därför lämnas här en kortfattad redogörelse för huvuddragen i systemet med skattekonton. Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 109 förslag har lett till lagstiftning; bestäm- melserna om systemet ingår i skattebetalningslagen (1997:483), som trätt i kraft . Vid redovisning och betalning av skatter och avgifter skall samordnade och enhetliga rutiner tillämpas i fråga om bl.a. redovisning, betalning, förfallodagar, avstämning hos skattemyndigheten och över- lämnande för indrivning. Ett system med avräkningskonton för skatte- och avgiftsbetalningar har därför införts. Dessa avräkningskonton kallas skattekonton och det nya systemet ett skattekontosystem. I detta system skall skatte- och avgiftsredovisningar samt in- och utbetalningar av skatter och avgifter hanteras. I skattekontosystemet skall i ett första skede ingå redovisningar och betalningar av skatter och avgifter som är vanligt förekommande och omfattande till antalet eller som kan anses betydande på annat sätt. En sådan skatt är mervärdesskatten 1. Punktskatterna har däremot inte tagits in i systemet. punktskatteutredning har dock bl.a. fått i uppdrag att göra en allmän översyn av lagen om punktskatter och prisreglerings- avgifter och i det sammanhanget undersöka om punkt- skatterna kan inordnas i skattekontosystemet2. För varje person som är skyldig att betala sådan skatt eller avgift som ingår i skattekontosystemet skall hos skattemyndigheten finnas ett skattekonto för redovisning och betalning av skatter och avgifter. Bokföringen på kontot görs så att kontoställningen kan följas kontinuerligt genom exempelvis kontoutdrag. Förfallodagens i nnebörd ändras för skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet. De skall ha bokförts på skattemyndighetens konto senast på förfallodagen. Betalning av en skatt eller avgift, som ingår i skattekontosystemet, anses ha skett först den dag då betalningen har bokförts på ett konto hos skattemyndigheten. Den ordning som gäller vid betalning av punktskatter och prisregleringsavgifter kommer härmed generellt att tillämpas på skatte- och avgiftsbetalningar i det nya systemet. I skattekontosystemet finns det , nämligen den 12 (och i vissa fall augusti den 17) samt den 26. Principen skall vara att på ett skattekonto skall bokföras varje betalning som den skatt- eller avgiftsskyldige gör. Betalningar och övriga krediteringar skall bokföras utan någon inbördes avräknings- ordning mellan olika skatter och avgifter på kontot. Om det finns ett underskott på ett skattekonto och det behöver anges om en skatt eller avgift är betald 1Undantag har dock gjorts för mervärdesskatt som skall utgå vid import. 110 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror eller obetald, skall underskottet i regel fördelas proportionellt mellan de skatter och avgifter som påförts . Undantag från denna likafördelningsmetod skall göras vid tillämpning av reglerna om solidariskt ansvar. Likaför- delningsmetoden skall inte heller gälla vid tillämpning av obeståndsrekvisitet i samband med konkurs. Ett beslut om anstånd med betalning av viss skatt eller avgift skall leda till en kreditering på skattekontot med det belopp som omfattas av anståndsbeslutet. Vid bedömningen av om anstånd skall ges på grund av nedsatt skattebetalningsförmåga skall hänsyn tas till den aktuella ställningen på skattekontot. Skattekontot skall avstämmas som det har förekommit någon transaktion på kontot. Samtliga konton skall avstämmas en gång . Ett enhetligt ränteinstitut ersätter i huvudsak anståndsräntan, respit- räntan, restitutionsräntan, ö-skatteräntan, kvarskatteavgiften och dröjs- målsavgiften. I skattekontosystemet beräknas i stället intäktsränta och kostnadsränta. Intäktsräntan skall ge kontohavaren kompensation för tillgodohavanden på kontot. Kostnadsräntan skall dels fungera som ett påtryckningsmedel så att skatter och avgifter betalas i rätt tid, dels täcka statens kreditkostnader. Räntorna beräknas utifrån den skatt- skyldiges sammanlagda skuld eller tillgodohavande på skatte- kontot. Intäktsränta beräknas efter en nivå, medan kostnadsränta skall beräknas efter tre olika nivåer. Intäkts- och kostnadsräntorna skall utgå från en basränta, som i sin tur baseras på räntan på sexmånaders statsskuldväxlar. Basräntan skall ändras först om räntan på statsskuld- växlarna ändrats med minst en procentenhet. Räntan skall inte vara skattepliktig respektive avdragsgill vid inkomsttaxeringen. Intäktsräntan skall vara av basräntan. Den låga kostnads- räntan motsvarar basräntan. Kostnadsräntan enligt mellannivån motsvarar av basräntan. Den höga kostnadsräntan mot- svarar basräntan plus . Om det finns synnerliga skäl, skall den skatt- eller avgiftsskyldige kunna befrias från skyldigheten att betala ränta. Vi har vid våra överväganden beträffande skattekontosystemet utgått från den nuvarande ordningen med två parallella och åtskilda myndighetsorganisationer, och skatteförvaltningen. Utgångs- punkten har varit att tull och andra skatter som utgår vid import1 även 1 Se avsnitt 3.2 beträffande avgifter som tas ut för varor vid import från tredje land. Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 111 fortsättningsvis skall uppbäras av . Redan denna omständighet torde tala emot en total inordning i skattekontosystemet, som givetvis bygger på att den beslutande myndigheten återfinns inom skatteförvalt- ningen. Bestämmelserna om beslutande myndighet, omprövning och överklagande i skattebetalningslagen skulle inte gälla beträffande de beslut som fattats av tullmyndighet; härom finns särskilda regler i tullag- stiftningen. Åtminstone när det gäller tull kompliceras bilden ytterligare av att det i gemenskapsrätten byggts upp ett särskilt system med regler om bl.a. deklarationer, betalningsanstånd och räntor. Dessa regler, som återfinns i tullkodexen och tillämpnings- kodexen, avviker från bestämmelserna i skattebetalningslagen. Systemet med skattekonton torde förutsätta enhetliga redovisnings-, betalnings- och ränteregler; på skattekontona bokförs löpande debiterade skatter mot de betalningar som den skattskyldige gör. Betalningarna bokförs utan någon avräknings- ordning, varför man inte kan styra vilken skuld betalningen avser. Vidare måste såvitt avser avstämningen på skattekontot beaktas att skatterna skall gå till den nationella verksamheten, den svenska statsbudgeten. betalas till största delen vidare till gemenskapen. Man kan därför inte baka ihop tull med skatterna på skattekontot, om man inte helt frikopplar gäldenärens inbetalning från den inbetalning som skall göra till EU. Av det sagda framgår att det – om det alls är lämpligt – inte skulle vara helt oproblematiskt att inordna tullen i skattekontosystemet. Det skulle behövas ändringar inte bara i tullagstiftningen och rutiner för uppbörd utan också i skattebetalningslagen och skatte- kontosystemet. Enligt vår mening kräver frågan en fördjupad analys som lämpligen bör göras i samarbete med de enheter inom Finans- departementet och skatteförvaltningen som har ansvar för skattekonto- systemet. En sådan analys har inte kunnat göras inom ramen för uppdrag. Vi föreslår därför att frågan tas upp i ett annat sammanhang. Uppbörden av mervärdesskatten vid import handläggs enligt samma förfarande som uppbörden av tull. Överhuvudtaget gäller vad som föreskrivs om tull i tullagen också mervärdesskatt vid import, om inte annat uttryckligen anges. Mervärdesskatten påförs också i praktiken genom samma tulltaxeringsbeslut och samma tullräkning som tullen. Denna ordning har givetvis valts av praktiska skäl. Så länge utgångs- punkten är att uppbörden av mervärdesskatten vid import skall handhas av torde den gällande ordningen också vara den enda lämpliga; ett förfarande med olika räkningar och olika regler beträffande tidsfrister m.m. för tull och mervärdesskatt skulle knappast bli hanterbart. Vi föreslår därför att uppbörden av mervärdesskatt vid 112 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror import även i fortsättningen hanteras enligt samma förfarande som uppbörden av tull. 4.5Skyldigheten att anmäla införsel från annat EU-land av icke- gemenskapsvaror 9 a § tullagen lyder: Den som från en plats utanför det svenska tullområdet, men inom EG:s tullområde, till det svenska tullområdet inför eller låter införa en icke- gemenskapsvara, som inte är underkastad ett tullförfarande, är skyldig att anmäla införseln till tullmyndigheten vid gränspasseringen. uppbär därvid tull för varan och övervakar att handelspolitiska åtgärder vidtas och andra villkor för övergång till fri omsättning iakttas. För kontroll av anmälningsskyldigheten har tullmyndigheten rätt att utföra de kontroller som framgår av lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Bestämmelsen är avsedd att träffa de fall då icke-gemenskapsvaror har smugglats in i ett annat från tredje land och sedan förts vidare till ; i förarbetena till paragrafen anförs följande 1. En förutsättning för att någon skall kunna fällas till ansvar för varusmuggling är att det föreligger anmälningsskyldighet till myndighet i anledning av att den svenska gränsen passeras. När det gäller varor från annat föreligger överhuvudtaget inte någon anmäl- ningsskyldighet, annat än i vissa angivna fall. Sålunda föreskrivs i övergångsbestämmelserna till tullagen att anmälnings- och uppgifts- skyldighet fortfarande skall gälla för den som för privat bruk för in alkoholdrycker och tobaksvaror som skall beskattas samt för den som i övrigt från annat inför vissa särskilt uppräknade varor, t. ex. narkotika och vapen. Beträffande införsel av flertalet andra varor, t.ex. kommersiell import av alkoholdrycker och tobaksvaror, föreligger ingen anmälningsskyldighet. Detta medför att varusmugg- 1995/96:57 s. 39 f. Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 113 lingslagen inte är tillämplig på varor som smugglats in till gemenskapen från ett tredje land och vilka sedan förts vidare till . Detta förhållande är naturligtvis inte tillfredsställande, och en anmälningsskyldighet bör därför införas i sådana fall. En förutsättning härför är givetvis att varorna inte är hänförda till ett annat tullförfarande. Sålunda skall varor som är under transitering eller som befinner sig under temporär import, aktiv förädling, bearbetning under tullkontroll, passiv förädling eller under tullagerförfarandet inte behöva hänföras till övergång till fri om- sättning. har anfört att anmälningsskyldighet redan före- ligger enligt bestämmelserna i tullkodexen. Visserligen föreskrivs i artikel 39.1 om skyldighet att tillkännage varor i vissa situationer. Denna bestämmelse kan emellertid inte anses vara så tydligt utformad att den uppfyller de krav som enligt legalitetsprincipen fordras för att straffansvar skall kunna utkrävas. ---Ytterligare en förutsättning för att någon skall kunna fällas till ansvar för varusmuggling är att denne till riket inför eller från riket utför gods för vilket tull, annan skatt eller avgift skall betalas till statsverket.