sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — den anknytning och det behov som eventuella arvingar efter den avlidne hushållsmedlemmen har för att överta bostaden eller boha get. Det förhållandet att en efterlevande eventuellt inte varit sam ägare till egendomen skall också beaktas. Eventuella avtal som träffats mellan den avlidne och hushållsmedlemmar är också moment som skall vägas in i den helhetsvärdering som skall företas. För att en prioritering av en eller flera hushållsmedlemmar skall ske framför den avlidnes arvingar skall det föreligga speciella omständig heter. Detta innebär att t.ex. medlemmar i ett boendekollektiv har svårare att vinna framgång med krav enligt lagen än t.ex. en efterlevande sambo med barn. Även vid värderingen av om starka skäl föreligger när samman- levnaden bryts på grund av andra orsaker än dödsfall tas hänsyn till olika hushållsmedlemmars intressen och behov. Det är i stort sett samma skäl som när sammanlevnaden bryts på grund av dödsfall som beak tas. Situationen är dock inte riktigt densamma eftersom parterna vid en separation under livstid ofta är jämbördiga och har lika stort behov av bostaden. Det är därför bef ogat med en större restriktivitet vad gäl ler att tillerkänna en hushållsmedlem rättigheter på bekostnad av en annan hushållsmedlem. Kravet på starka skäl medför att en med lem av ett boendekollektiv sällan vinner framgång med krav på bostaden vid hushållsgemenskapens upplösning på grund av annat än döds fall. Sambor är inte underhållsskyldiga mot varandra och ärver inte varandra. Sambor likställs i vissa fall med makar när det gäller den sociala trygghetslagstiftningen och i skattehänseende. avslutade det norska Ekteskabsutvalget sitt arbete med en över- syn om de ekonomiska förhållandena mellan makar (1987: Instilling till ny ekteskapslov del II). Utvalget föreslog en lagregel enligt vilken egendom som förvärvades av båda makarna blev samägd mel lan dem. Vid värderingen av vem som förvärvat den gemensamma bosta den och bohaget skulle också läggas vikt vid en makes/makas arbete i hemmet. Bestämmelser härom infördes i lov nr 47 1991 om ekteskap. Det norska Husstandsfelleskapsutvalget som har behandlat ogifta sammanboendes förhållanden ön skade inte en motsvarande lagstiftning för ogifta sammanlevande. Utvalget tog dock inte avstånd från den rättspraxis som utvecklat sig beträffande samä gande för sam bor. Utvalgets uppgift var att utreda de problemställningar som samboförhållanden reser med hänsyn till rättigheter, förmåner och förpliktelser. SOU 1999:104 Sambors rättsliga ställning i några andra länder 165 principiellt värdera hur långt samhället bör likställa sambor med makar, såväl vad gäller förhålla ndena mellan samborna sinsemellan och mellan samborna och samhället. Vidare skulle Utvalget överväga hur ett samboförhållande konstitueras och i samband med detta överväga frivillig eller tvingande registrering. Utvalget redovisade sitt arbete (NOU 1999:25 Samboerne og samfunnet). Enligt Utvalgets förslag skall sam bor likställas med makar bl.a. på vissa offentligrättsliga områ den under förutsättning att samborna har barn gemensamt eller samboför hållandet har varat . sammanboendes rådighet över bostad och bohag. Sambor som har barn tillsammans eller vars samboför hållande har varat skall få rätt till insyn i varandras ekonomi. Dessutom skall enligt förslaget de möjligheter till husmorssamägande och veder lag som utvecklats i praxis lagfästas. Någon likadelning av egendom eller underhållsskyldighet gentemot den andra sambon när samboför hållandet upphör föreslås inte. En sambo skall få testamentera bort fyra gånger grunnbeloppet till den andra sambon utan hinder av bröst arvinges laglott. Under förutsättning att samborna har barn eller att samboförhål landet varat skall en efterlevande sambo ha rätt att sitta kvar i oskiftat bo såvida inte den avlidne har särkullbarn. Rät ten att sitta kvar i oskiftat bo bortfaller om den efterlevande etablerar ett nytt samboförhållande. Den avlidna sambons arvingar kan dock samtycka till att den efterlevande trots detta sitter kvar i det oskiftade boet. Någon registrering av samboförhållanden föreslås inte. Var och en av samborna råder över sin egendom och svarar för sina skulder. Samäganderätt kan u ppkomma för sammanboende liksom för andra personer. Egendom anses vara samägd när ingen av parterna kan bevisa att han eller hon är ägare till den. Egendom som är samägd anses ägas av vardera parten med lika delar om inte annat visas. Även om sambor inte, till skillnad från makar, har någon ömsesidig underhållsskyldighet, har domstolarna utdömt ekonomisk kompensation till tidigare sambor som blivit illa behandlade eller lämnade i en mycket dålig ekonomisk situation. Det har också hänt att en tidigare sambo fått ekonomisk kompensation för hemarbete. Dessa domar grundar sig på allmänna förmögenhetsrättsliga bestämmelser. 166 Sambors rättsliga ställning i några andra länder Sambor är inte underhållsskyldiga mot varandra enligt lag och ärver inte varandra. Möjligheterna att testamentera egendom begränsas av att en del av egendomen undantas till legala arvingar. Sambor har möjlighet att upprätta samlevnadskontrakt. Denna möj- lighet står öppen för sambor av samma och motsatt kön samt för två per- soner som sammanbor i annan hushållsgemenskap. En lag om sambors förmögenhetsförhållanden är på väg att införas i (Statutory Cohabitation Act). Lagen antogs men har ännu inte trätt i kraft. Lagen kommer att bli tillämplig för två personer som sammanbor och som låter registrera sin samlevnad. Registreringsför farandet är öppet såväl för personer som sam manbor i ett samboförhållande som för personer som sammanbor i annan hus- hållsgemenskap. Enligt lagen är de sammanboende skyldiga att efter för- måga bidra till kostnaderna för sammanboendet. En sam manboende är ansvarig för den andra partens skulder om dessa hänför sig till samman - boendet eller till ett barn som bor hos de sammanboende. Ingen av samborna får utan den andra sambons samtycke sälja, hyra ut eller inteckna eller pantsätta det gemensamma hemmet. Egendom som anses vara samägd på grund av att äganderätten inte kan utre das, skall vid den ena partens död övertas av den efterlevande parten, såvida inte annat avtalats. Det presumeras härvid att den efterlevande mottagit hälften av egendomen som gåva av den avlidne. Flertalet av bestämmelserna i lagen är indispositiva och får inte avtalas bort genom samlevnadskontrakt. Sambor ärver inte varandra och är i princip inte underhållsskyldiga gent- emot varandra. I vissa extraordinära fall kan underhåll dock utgå efter det att förhållandet upphört, exempelvis om den ena sambon har slutat att förvärvsarbeta för att sköta hushållet. ägande kan uppstå mellan sambor särskilt beträffande bohag som sam borna anskaffat gemensamt och där båda betalt egendomen eller där det inte kan visas vem av samborna som är ägare. I vissa fall inom sociallagstift- ningen likställs sambor med makar, t.ex. vad gäller folkpension och änkepension. Sambor som vill knyta rättsverkningar till sitt samboende kan dels upprätta ett samlevnadskontrakt , dels ingå ett registrerat partnerskap . Dessa möjligheter står i princip öppna även för personer som sam man- bor i annan hushållsgemenskap. Två eller flera personer som bor tillsammans kan upprätta ett sam- levnadskontrakt. En mängd fö rtryckta avtal har utarbetats. Innehållet i avtalen varierar och det tycks inte finnas någonting som hindrar att sam- Sambors rättsliga ställning i några andra länder 167 bor avtalar att regler som gäller för gifta skall tillämpas även på dem. Samlevnadskontrakt utfärdas av publicus och kan också registreras. Avtalet har inga konsekvenser för parterna utöver vad som regleras däri. Någon rättsverkan mot tredje man får avtalet inte. I vissa sammanhang kan avtalet dock tjäna som bevis för att ett samboför - hållande föreligger. Det är inte ovanligt att sambor upprättar sam lev- nadskontrakt. Några svårigheter vid tolkning och tillämpning av sådana kontrakt har inte uppstått vid domstolarna. Det vanligaste torde dock vara att samborna muntligen kommer överens om vad som skall gälla när samboförhållandet upphör. Alla personer som bor till sammans, även nära släktingar, kan upprätta ett samlevnadskontrakt. har två personer som sammanbor möj lighet att ingå registrerat partnerskap. Lagen gäller personer av såväl mot satt som av samma kön. De som ingår registrerat partnerskap skall vara ogifta och de får inte vara registrerade partner, de skall vara minst och de får inte vara nära släkt. Förälder - barn, mor- eller far- föräl der- barn och syskon får således inte registrera partnerskap med varandra. Minst en av parterna skall vara medborgare i och endast personer med uppehållstillstånd i får ingå registrerat partnerskap. Ett registrerat partnerskap har i princip samma rättsverkningar som ett äktenskap. Den väsentliga skillnaden mel lan ett partnerskap och ett äktenskap är att partnerskapet inte har någon juridisk effekt på en partners förhållande till den andra partnerns barn. Ett registrerat partnerskap upphör när en av partnerna avlider, efter domstolsutslag eller genom ett skriftligt avtal som upprättas hos advokat och registreras hos publicus. ingick 4 556 par registrerat partnerskap. Två tredjedelar av paren var personer av samma kön medan en tredjedel var personer av motsatt kön. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 169 4Överväganden och förslag beträf- fande sambolagen 4.1Bakgrunden till lagstiftningen och till kommitténs uppdrag och förslag direktiv till Familjelagssakkunniga togs frågan upp hur lag- stiftaren borde ställa sig till äktenskapsliknande samlevnad. Det ut- talades i direktiven att en ny lagstiftning så långt möjligt borde vara neu- tral i förhållande till olika samlevnadsformer och olika moral uppfatt- ningar. Äktenskapet angavs ha och borde ha en central plats inom famil- jerätten, men man borde försöka se till att den familjerättsliga lag stift- ningen inte innehöll några bestämmelser som skapade onödiga svårig- heter för dem som skaffar barn och bildar familj utan att gifta sig. I SOU 1972:41 pekade Familjelagssakkunniga på oklarheten i ett allmänt neutralitetsbegrepp. Kommittén fann att neutralitetsbegreppet kunde ges två helt olika tolkningar. Den ena tolkningen var att neutralitetsbegreppet innebar att enskilda själva fick välja vilka normer som skall gälla för deras samlevnad i familjen. Det allmänna tillhandahöll ett särskilt regelkomplex som var utformat för att lösa de problem som uppkommer vid mannens och kvinnans samlevnad med familjefunktioner. För att komma i åtnjutande av detta regelkomplex hade de samlevande att ingå äktenskap. Några anspråk på att de samlevande verkligen skulle ingå äktenskap och utnyttja regelkomplexet ställdes inte. Samhället var således neutralt genom att ge dem full frihet att välja. Den andra tolkningen innebar att neutralitet förelåg bara om den samhälleliga regleringen av mannens och kvinnans inbördes relationer och av deras förhållande till det utanför- liggande samhället var densamma oavsett om de ingått äktenskap eller ej. Samma regler skulle således gälla för gifta och sambor. Eftersom äktenskapet skulle behållas som ett rättsinstitut med en central roll inom familjerätten, ansåg Familjelagssakkunniga det inte möjligt att konsekvent ge samma regler för samlevande ogifta som för gifta. En möjlighet att förverkliga neutralitetstanken var i stället att på särskilda områden ge regler för samlevande ogifta med samma innehåll 170 Överväganden och förslag beträffande sambolagen som reglerna för gifta. En fara härmed ansågs kunna vara att man fick effekter i direkt strid med de samlevandes vilja, nämligen om dessa underlåtit att gifta sig just i syfte att undgå rättslig reglering av sin för- bindelse. förutsåg Familjelagssakkunniga betydande svårig- heter med att precisera den faktiska situation i vilken samma regler som för gifta skall gälla. 1973:32 om ändring i m.m. uttalades att de speciella problem av både ekonomisk och personlig art som den äktenskapliga samlevnaden mellan man och kvinna och deras familjeliv ger upphov till gör det nödvändigt att lagstiftaren tillhandahåller ett särskilt regelsystem för gifta. Äktenskapsrättens regler skulle dock göras tillämpliga endast i fall då kontrahenterna hade ingått äktenskap i den form lagen anvisar. Detta skulle innebära att de människor som sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden dvs. under i princip samma sociala och ekonomiska betingelser som gifta personer, men som av en eller annan anledning inte vill ingå äktenskap, i åtskilliga avseenden blev underkastade andra rättsregler än de gifta, vilket skulle kunna vara oförmånligt för dem båda eller för endera av dem. Med utgångspunkten att äktenskapet är och måste vara grundat på frivillig överenskommelse ansågs det sagda dock vara ofrånkomligt. framhölls det att det givetvis inte bör få förekomma att barnens intressen blir sämre tillgodosedda därför att föräldrarna inte gift sig med varandra. Även i utskottsbetänkandet (bet. 1973:LU20) underströks bety delsen av människors frihet att själva utforma sitt personliga liv, att välja sam- levnadsform och bestämma de etiska normer som skall gälla för deras familjeliv. Äktenskapet borde bevaras som den normala funk tionen för familjebildning för det helt övervägande flertalet människor. tidigt framhölls att det borde eftersträvas att skatteregler och regler om sociala förmåner över huvud taget får sådant innehåll att de inte påverkar kontrahenternas val av samlevnadsform. I Familjelagssakkunnigas avlämnade betänkande föreslogs en särskild lag om ogifta samboendes gemensamma bostad. Lagen trädde i kraft (prop. 1973:32, LU 20, rskr. Lagen var uppbyggd på samma sätt som lag med särskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad. Genom lagen blev det möjligt för den ena parten att vid upplösning av samlevnaden mot lösen överta den gemensamma bostaden av den andra efter behovsprövning, förutsatt att bostaden innehades med hyres- eller bostadsrätt. Familjelagssakkunniga fortsatte i sitt arbete att utreda om ytterligare lagregler skulle föreslås för personer som sammanbodde utan att vara gifta. I en rapport (SOU 1978:55) Att sambo och gifta sig presenterade Familjelagssakkunniga resultatet av en intervjuunder- sökning som företagits för att undersöka orsakerna till den sjunkande Överväganden och förslag beträffande sambolagen 171 giftermålsfrekvensen och ökningen av antalet sammanboende ogifta par. I rapporten sammanställdes och bearbetades också den officiella statistiken. Det framkom i rapporten att de samboende i allmänhet hade mycket dålig kunskap om de rättsregler som gällde deras inbördes förhållande. I SOU 1981:85 framförde Familjelagssakkunniga, mot bakgrund av nämnda rapport, att det fanns ett större utrymme än man från början antagit att införa lagregler till skydd för den svagare parten i ett samboförhållande, utan att man därigenom kunde sägas påtvinga kontrahenterna en lagstiftning som de har motsatt sig. Det sades att ståndpunkten att äktenskapet som rättsinstitut skulle spela en central roll inom familjerätten kvarstod. Översynen av den familjerättsliga lagstiftningen skulle alltså gå ut på att tillhandahålla lösningar på juridiska problem, i första hand inom ramen för äktenskapet såsom den normala formen för familjebildning, men även utanför denna ram, i den mån ett starkt behov av lagregler kunde anses föreligga där. Mot denna bakgrund föreslogs en reglering av sambors gemensamma hem. Bland annat innebar förslaget att bostad och bohag som förvärvats för gemensamt begagnande vid bodelning skulle anses tillhöra samborna tillsammans med lika andelar, oavsett vem som ägt egendomen. En skuld som var hänförlig till egendomen skulle avräknas, dock endast i den mån skulden motsvarade värdet av den belastade egendomen. Efter det att skulderna avräknats skulle nettobehållningen delas lika. Detta förslag frångicks dock i propositionen. När regeringen i prop. 1986/87:1 framlade en omarbetad version av Familjerättssakkunnigas förslag om en reglering av sambors gemensamma hem sades anledningen vara att lagstiftningen i begränsad utsträckning bör tillhandahålla lösningar på praktiska problem av juridisk art, när det är särskilt påkallat för att skydda den svagare parten i ett samboförhållande. Det underströks att det inte var fråga om att skapa så utförliga regler för sambor att man därigenom åstadkom ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet. De som ville att ett mer heltäckande juridiskt system skulle tillämpas på deras samlevnad fick ingå äktenskap. Det betonades att det framträdande draget i ett äkten- skap är att det bygger på en frivillig överenskommelse mellan en man och en kvinna om att ett visst regelsystem skall tillämpas på deras samlevnad (prop. 1986/87:1 s. 40). Även i utskottsbetänkandet /87:LU18 framhölls de praktiska skälen för en reglering av sambors inbördes förhållanden. Det konstaterades att det är oklart vilka rättsverkningar som kan åstad- kommas genom avtal mellan sambor och i vilken mån de blir gällande mot tredje man. I avsaknad av avtal är man hänvisad till allmänna civilrättsliga regler för tvister mellan sambor om deras egendom och dess 172 Överväganden och förslag beträffande sambolagen De civilrättsliga reglerna ansågs inte ge tillräcklig ledning i den situation som uppstår vid upplösningen av ett samboförhållande. Vid tillämpningen av dessa regler kunde resultatet framstå som stötande med hänsyn till den ekonomiskt svagare partens intressen. Mot denna bakgrund ansåg utskottets majoritet att det fanns behov av en lag som kunde ge vägledning för upplösningen av det gemensamma hemmet. trädde lagen om sambors gemensamma hem i kraft. trädde lagen om homosexuella sambor i kraft. I en motion till (mot. 1991/92:L408) kritiserades lagstiftning- en om sambors gemensamma hem från olika utgångspunkter. Motio- nären ifrågasatte behovet av särskilda regler för heterosexuella och homosexuella sambor och framhöll att det äktenskapsrättsliga regel- systemet normalt bör tillämpas vid långvarig samlevnad mellan en man och en kvinna. Enligt motionären borde en utvärdering av sambo- lagstiftningens konsekvenser komma till stånd i syfte att man skall få underlag till en bedömning av om lagarna är relevanta och på ett tillfredsställande sätt löser de problem som de är avsedda att lösa. Med anledning av motionen uttalade lagutskottet (bet. 1991/92:LU32) att det var angeläget att en utvärdering kom till stånd beträffande sambolagen. Det borde enligt utskottet ankomma på rege- ringen att bestämma i vilket sammanhang och under vilka former en sådan utvärdering skulle ske. Utskottet hemställde att skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört. biföll utskottets hemställan (rskr. 1991/92:236). gav Statskontoret i uppdrag att som ett första led i utvärderingen ta fram underlag för att belysa ett antal särskilt angivna frågor. Utvärderingen skulle främst ta sikte på att belysa om sambolagens övergripande syfte - att bereda den svagare parten ett minimiskydd vid ett samboförhållandes upplösning - uppfyllts. redovisade Statskontoret uppdraget i rapporten - en utvärdering (Statskontoret 1993:24). Statskontoret fann genom de intervjuer som inom uppdraget före- tagits med familjerättsadvokater och företrädare för olika stöd- organisationer att lagen uppfyller sitt övergripande syfte. I den mån det Överväganden och förslag beträffande sambolagen 173 förekommer att lagen inte tillvaratar den svagare partens intressen ansågs detta bero på att kunskaperna om lagen är bristfälliga och att det kan vara svårt att hävda sin lagliga rätt när det rör sig om små eko nomi- ska värden. De invändningar mot sambolagen som restes avsåg främst vissa tillämpningssvårigheter och vissa begränsningar i tillämpningsområdet. Sambolagens övergripande syfte kan sägas vara att bereda den svagare parten ett minimiskydd vid ett samboförhållandes upplösning. För att få kunskap om detta syfte har uppnåtts har kommittén anordnat två hearingar om sambolagen. Vid den första hearingen deltog advokater, socialtjänstpersonal, domare m.fl. En deltagarförteckning finns i bilaga 2. Vid den andra hearingen deltog professor , f.d. justitierådet samt universitetslektorn . Kommittén har dessutom, i samma syfte, haft upprepade kontakter med f.d. regeringsrådet . Vid hearingarna framkom i många avseenden kritik mot sambolagen. Kritiken avsåg främst tillämpningssvårigheter och orättvisa resul tat vid bodelningar men lagen kritiserades även ur rättspolitisk synvinkel. Bland annat ansågs sambolagen ha befäst tendensen att människor inte gifter sig och bidragit till en låg familjestabilitet. Det främsta problemet vid tillämpningen av sambolagen ansågs vara att det är svårt att avgöra när ett samboförhållande börjar och när det slutar. Många personer uppgavs börja bo ihop på prov utan att vara medvetna om sambolagen blir tillämplig på dem. När sambor gör slut utan att flytta isär uppgavs det vara oklart om sambolagen är tillämplig på sammanboendet. Dessa svårig- heter ansågs leda till rättsosäkerhet och skapa utrymme för fusk. Många påpekade också att bodelningsreglerna skapar stora orättvisor. Om en bostad införskaffas för pengar som den ena sambon sparat till innan samboförhållandet inleds eller för ärvda pengar, bedöm des det vara orättvist att bostaden skulle ingå i bodelningen. Även skuld- täckningsreglerna bedömdes vara orättvisa. Som exempel angavs att en person med stora studiemedelsskulder sällan behöver dela med sig av sin andel av bostad och bohag. Många av de problem som påpekades uppstå vid tillämpningen av sambolagen uppgavs dock falla tillbaka på allmänhetens mycket dåliga kunskaper om sambolagens innehåll. De flesta advokater hade erfarenhet av sambor som utgått från att sambo- lagens innehåll är ett annat än det verkliga. Exempelvis tror många sambor att all egendom ingår i bodelningen eller så saknar de kännedom 174 Överväganden och förslag beträffande sambolagen om att bostad och bohag kan komma att om den ena sambon begär det. Det finns också sambor som tror att i och med att de har barn tillsammans så likställs de med gifta beträffande bodelning, arv etc. Informationsbehovet bedömdes således vara mycket stort. Trots kritiken ansågs sambolagen inte vara så dålig att den borde tas bort. Denna synpunkt framfördes även av dem som vid sambolagens tillkomst var emot att lagen infördes. Även om bodelningsresultatet i flera fall blir orättvist bedömdes sambolagen vara till hjälp för den svagare parten i många fall. Flera av deltagarna betonade att lagen inte bör utvidgas i något avseende, medan andra ansåg att t.ex. bil och fritidshus som införskaffats för gemensamt bruk borde ingå i bodelningen och att lagen även i övrigt borde ge ett större skydd till den svagare parten. I bilaga 3 finns en förteckning över de frågor som diskuterades vid kommitténs hearingar. Vid varje fråga hänvisas till det avsnitt i betänkandet där diskussionen har sammanställts. Kommitténs bedömning och förslag: Sambolagens övergripande syfte att bereda den svagare parten ett minimiskydd vid ett sambo- förhållandes upplösning skall även fortsättningsvis bestå. Kommittén finner dock att nuvarande lagstiftning inte till fullo uppfyller detta syfte utan att vissa förtydliganden och andra lagändringar måste vidtas. Lagens rubrik skall vara Sambolagen. Kommittén kan konstatera att människor väljer att i allt högre grad leva som sambor. Mot denna bakgrund har frågan väckts om inte sambolagen bör tillhandahålla en mer heltäckande reglering. Det är emellertid tveksamt om detta är möjligt utan att sambolagen i allt för hög grad närmar sig den äktenskapsrättsliga regleringen. Ett sambo- förhållande innebär att ett rättsförhållande uppkommer mellan parterna utan någon uttrycklig viljeförklaring från parternas sida. Så snart sambolagens definition av ett samboförhållande kan anses uppfylld slår lagen till och det går sällan att med bestämdhet förutsäga när denna tidpunkt inträder.