sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Är förutsättningarna för isolering enligt 33 § uppfyllda, kan den emellertid följas av ett domstolsbeslut om iso- lering oberoende av samtycke. Det är dock inte meningen att tillfällig isolering rutinmässigt skall föregå ett förfarande om isolering obero- ende av samtycke. Smittskyddsläkarens beslut skall senast underställas länsrätten för prövning. Sker detta inte, förfaller smittskyddsläkarens beslut. Den tillfälliga isoleringen kan bestå . 502 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Med hänsyn till att isolering under tvång medför en yttersta rätt att bru- ka våld mot enskilda bör isolering äga rum i offentligt bedriven verk- samhet. Isolering oberoende av samtycke samt tillfällig isolering skall därför ske på en vårdinrättning som drivs av ett landsting. Några när- mare krav på vårdinrättningens egenskaper ställs inte i lagen, men den måste vara så beskaffad att de i lagen reglerade kraven på isoleringens innehåll m.m. kan uppfyllas. Liksom är fallet enligt nu gällande smitt- skyddslag finns inget hinder mot att isolering av en person sker utanför det landstingsområde som denne tillhör. Isolering oberoende av samtycke är lagens sista utväg för att hindra smittspridning. Den skall inte pågå längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Kritik har framförts mot nu gällande smittskyddslag enligt vilken tvångsisolering stundom sträckt sig över mycket (se kap. 8). Enligt paragrafen får isolering oberoende av samtycke pågå , i vilken tid tillfällig isolering inte inräknas. Meningen är att den smittade därefter skall komma i åtnjutande av erforderliga alter- åtgärder som hindrar eller begränsar risken för smittspridning, t.ex. frivillig behandling för missbruksproblem eller individuellt utfor- mat psykosocialt stöd. I vissa fall kan föreskrifter enligt 34 § bli aktu- ella, se 41 § andra stycket. Även skall den isole- rade erbjudas den vård och det stöd han behöver. I undantagsfall kan nödvändiga alternativa åtgärder inte komma till stånd innan de stipulerade tre månaderna löpt till ända. Länsrätten kan då, efter ansökan av smittskyddsläkaren, besluta att isoleringen skall pågå i ytterligare högst . Tiden kan därefter inte vidare för- längas. Befinns efter det att isoleringen upphört att den en- skilde återigen uppfyller förutsättningarna för isolering oberoende av samtycke enligt 33 § finns emellertid inget hinder mot att smittskydds- läkaren på nytt ansöker om isolering. Även varaktigheten av meddelade föreskrifter begränsas i tiden. Så- dana får ges för av högst . Föreligger därefter fort- satt behov av föreskrifter kan länsrätten förlänga dessas giltighet med högst i taget. Sådant beslut initieras genom ansökan av smittskyddsläkaren. Länsrätten kan även, när som helst under föreskrif- ternas giltighetstid, besluta om förändring av deras innehåll. När länsrätten fattat beslut om isolering oberoende av samtycke skall smittskyddsläkaren genast underrätta det landsting eller den kommun som har ansvaret för att de för den smittade behövliga insatserna kom- )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 503 mer till stånd. Detta för att den ansvarige huvudmannen tillsammans med smittskyddsläkaren skall kunna förbereda så- dana åtgärder som den smittade behöver vid isoleringens upphörande. Den som är isolerad enligt bestämmelserna om tillfällig isolering eller isolering oberoende av samtycke kan när som helst under isolerings- tiden begära att isoleringen skall upphöra. Länsrätten skall då omedel- bart pröva frågan. Finner länsrätten att skäl för isolering inte längre föreligger skall domstolen häva beslutet. Kommer det till smittskyddsläkarens kännedom att skäl för isolering inte längre före- ligger är även han behörig att upphäva beslutet. Häver smittskydds- läkaren ett beslut om isolering skall han underrätta länsrätten om detta. Efter ansökan av smittskyddsläkaren kan länsrätten, om förutsätt- ningar föreligger, meddela föreskrifter enligt 34 § i samband med be- slut om isoleringens upphörande. Detta innebär att skäl för isolering i och för sig fortfarande föreligger, men att föreskrifter i fortsättningen bedöms vara en tillräcklig åtgärd. Bestämmelsen motsvaras delvis av 43 § i nu gällande smittskyddslag. Första stycket är emellertid anpassat till det innehåll isolering obero- ende av samtycke skall ha enligt den nya lagen och innehåller ett påpe- kande om att den smittade skall få det stöd och den hjälp som krävs för att risken för smittspridning skall före- byggas eller så långt som möjligt minskas. Det är viktigt att isolerings- tiden inte blir ett passivt frihetsberövande; insatser för att stärka den enskildes förmåga att ta sitt ansvar bör påbörjas redan där. Innehållet i paragraferna motsvaras av 43 a § och 43 b § i nu gällande smittskyddslag. 504 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Särskilda befogenheter vid isoleringen Paragrafen motsvaras av 44 § i nu gällande smittskyddslag. Smitt- skyddsläkaren kan begära biträde av polismyndighet för att återföra den som avvikit från vårdinrättningen (84 § 3). Enligt 45 § i gällande smittskyddslag är det för en tvångsisolerad för- bjudet att inneha bl.a. narkotika, alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel. Vad beträffar olovligt narkotikainnehav är sådant straffbelagt redan enligt narkotikastrafflagen (1968:64). Men bestäm- melsen i gällande smittskyddslag innebär även att en tvångsisolerad inte kan inneha t.ex. en flaska lättöl. Den som är isolerad behöver emel- lertid inte vara missbrukare. Den nu föreslagna paragrafen är därför så utformad, att det görs möjligt att omhänderta alkoholhaltiga drycker, narkotika, andra berusningsmedel, föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk m.m. då egendomen kan vara till skada för den isolerade själv eller till men för ordningen på vårdinrättningen. Under förutsättning att ordningen på vårdinrättningen tillåter det, är det så- ledes fortsättningsvis möjligt för en isolerad att t.ex. dricka lättöl eller svagdricka till maten eller att inneha ett till honom receptförskrivet sömnmedel som är klassificerat som narkotika. Bestämmelserna motsvarar 46–48 §§ i nu gällande smittskyddslag. Paragraferna, som ersätter 49 § och 50 § i befintlig lag, reglerar möj- ligheten att bevilja tillstånd för en person som är isolerad oberoende av samtycke att vistas utanför vårdinrättningens område. Bestämmelserna innebär en inskränkning av denna möjlighet jämfört med bestämmelserna i nu gällande smittskyddslag. Under den tämligen korta isoleringstiden kan dock vistelse utanför vårdinrättningens områ- de bara få förekomma i undantagsfall, och då endast under en mycket begränsad tid. Sådan vistelse kan enbart tillåtas om den antingen är på- kallad av särskilda skäl hänförliga till den isolerade själv eller hans närmaste (t.ex. för att besöka en svårt sjuk närstående eller för att när- vara vid närståendes begravning) eller om vistelsen utgör ett led i den planerade vården eller behandlingen av den smittade (exempelvis del- )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 505 tagande i aktivitet anordnad av en frivilligorganisation). Tillstånd kan givetvis endast komma i fråga om vistelse utanför vårdinrättningens område bedöms kunna ske utan risk för smittspridning. Tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område kan inte ges vid tillfällig isolering. Detta får anses följa av den överhängande smitt- risk som förutsätts för tillfällig isolering. Eventuella nödvändiga besök utanför vårdinrättningen får därför i dessa fall genomföras tillsammans med personal från inrättningen. 6PLWWVN\GGVOlNDUHQV DOOPlQQD VN\OGLJKHWHU Smittskyddsläkaren har enligt gällande smittskyddslag en central roll i samhällets smittskydd. Han får i sitt arbete en samlad bild av smitt- skyddsläget i länet och är den som har den bästa kompetensen för att kunna avgöra vilka insatser som behövs, både generellt och i enskilda fall. Hans huvudsakliga arbetsuppgifter bör inte förändras genom den nya lagen (kommitténs närmare överväganden i denna fråga presenteras i den allmänna motiveringen, kap. 29). Även i fortsättningen skall han således ha ansvaret för den övergripande ledningen av smittskydds- arbetet inom den område där han är verksam. Smittskyddsläkaren skall liksom planera, organisera och leda smittskyddet och verka för effektivitet, samordning och likformighet (jfr 7 § p 1 och 2 i gällande smittskyddslag). Enligt 9 § kan det finnas flera smittskyddsläkare inom ett område. Det kan i sådant fall finnas övergripande uppgifter som det är lämpligt att en av dem har ansvar för, t.ex. epidemiplan eller vaccinationsprog- Detta är en fråga som huvudmannen enligt paragrafens DQGUD VW\FNH får besluta om. I paragrafen anges några särskilt viktiga uppgifter som smittskydds- läkaren har att sörja för inom smittskyddet. Uppräkningen är dock på intet sätt uttömmande. Ordningsföljden på uppgifterna avses spegla den nya smittskyddslagens uppbyggnad. Paragrafen kan närmast jämföras med 7 § i den gällande smitt- skyddslagen. Uppbyggnaden är dock delvis a nnorlunda. Det är inte av- sikten att någon av de uppgifter som smittskyddsläkaren har enligt den nu gällande bestämmelsen skall upphöra p.g.a. den nya avfattningen. Även fortsättningsvis skall han ha en mycket aktiv roll i det praktiska 506 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Däremot utökas smittskyddsläkarnas ansvar på vis- sa punkter. 3XQNW : Smittskyddsläkaren skall se till att allmänheten får sådan upplysning och information om smittsamma sjukdomar att den kan vidta de åtgärder som krävs för att skydda sig mot smitta. Information till befolkningen om sjukdomar, smittvägar, prevention m.m. är den bästa åtgärden för att förebygga att sm ittsamma sjukdomar sprids. Informationen kan röra vilka konkreta försiktighetsåtgärder den enskilde bör iaktta (t.ex. vid anrättning av matvaror eller vid sexuellt umgänge) men även vilket vaccinationsskydd som är erforderligt. 3XQNW : Enligt p 1 skall allmänheten få information om smittskydd. För grupper som löper särskild risk att smittas av viss sjukdom bör dock riktade insatser göras. Meningen är att smittskyddsläkaren skall verka mer tydligt och aktivt vad gäller dessa grupper. Smittskyddsläka- rens åtgärder initieras av den allmänna epidemiologiska situationen. Det kan t.ex. röra sig om uppmaningar till pensionärer att låta vac- cinera sig i influensatider eller anvisningar till sjukvårdspersonal om hur de bör skydda sig mot blodsmitta. 3XQNW : Smittskyddsläkaren skall tillse att även andra föreb yggande åtgärder än de som nämns under p 1 och 2 vidtas. I detta ingår bl.a. att han skall ge akt på när det av epidemiologiska skäl är påkallat att erbjuda olika typer av vaccinationer och uppmärksamma huvudmannen på detta. 3XQNW : Smittskyddsläkaren är den person i länet som har bäst överblick över och erfarenhet av olika typer av smittsamma sjukdomar. Det är därför viktigt att han fungerar som ett stöd för sjukvårdspersonal som i sitt dagliga arbete kommer i kontakt med dylika sjukdomar. Det gäller inte minst personalen inom den kommunala hälso- och sjuk- vården. Stödet kan ges på olika sätt; det kan röra sig om råd vid tele- fonförfrågningar, skriftlig information (t.ex. i form av månadsblad eller liknande), föreläsningar m.m. I den omfattning som behövs skall smitt- skyddsläkaren även undervisa berörd personal i smittskyddsfrågor. Erforderligt stöd skall dessutom ges till andra aktörer som har uppgifter inom smittskyddet, t.ex. de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Dessa har oftast en begränsad erfarenhet av smittskyddsarbete och kan behöva bistånd vid utförandet av t.ex. smittutredningar där smittan misstänks härröra från ett objekt. Vid behov skall smittskyddsläkaren ge råd om lämpliga smittskyddsåt- 3XQNW : Spårningen av smittkälla samt personer som den smittade i sin tur kan ha utsatt för smittrisk är en mycket viktig uppgift inom smittskyddet. En omsorgsfullt utförd smittspårning innebär att smittade personer urskiljs och kan hindras från att sprida smittan vidare. )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 507 förekommer emellertid att behandlande läkare underlåter att smittspåra eller utför uppgiften bristfälligt. Detta kan t.ex. bero på tids- eller kom- petensbrist. Smittskyddsläkaren har visserligen ett ansvar för att smittutredningarna blir fullständiga. Genom den föreslagna bestämmelsen blir dock hans ansvar i denna fråga mer tydligt uttryckt. Uppgift om smittspårning får han i det enskilda fallet genom den an- mälan behandlande läkare m.fl. har att göra då fråga är om vissa typer av sjukdomar (se 16–18 §§). En sådan anmälan skall bl.a. innehålla uppgifter om den sannolika smittkällan samt om de åtgärder läkare vidtagit för att hindra smittspridningen. I 24 § finns bestämmelser om att smittskyddsläkaren i vissa fall kan befria behandlande läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal från ett smittspårningsärende och överlämna det till annan eller själv fullgöra uppgiften. Smittskyddsläkaren skall även se till att ändamålsenliga råd ges till dem som kan ha smittats. Genom anmälan enligt 16 § får smittskydds- läkaren reda på de medicinska och praktiska råd som behandlande lä- kare gett patienten enligt 26 §. Uppmärksammar smittskyddsläkaren att de givna råden av en eller annan anledning kan ifrågasättas eller be- höver kompletteras, skall han kontakta behandlande läkare om detta. 3XQNW : Enligt 11 § bör var och en medverka till att spridningen av smittsamma sjukdomar förhindras. Den som vet eller har anledning att misstänka att han är smittad av en allvarlig sjukdom är dessutom skyl- dig att vidta de åtgärder som han kan för att skydda andra mot smittrisk samt informera vissa personer om sin smitta, nämligen dem som han kommer i sådan kontakt med att de kan komma att smittas, 12 §. Han är också i vissa fall skyldig att söka läkare och låta denne göra erforder- liga undersökningar samt att medverka i smittspårningsarbetet. För att den enskilde skall kunna klara av att fullgöra sina skyldig- heter enligt lagen skall den behandlande läkaren se till att han får erfor- derlig information samt den vård och det stöd han behöver. Även smitt- skyddsläkaren skall stödja den enskilde i detta sammanhang. Smitt- skyddsläkaren skall vidare bevaka att den enskilde verkligen får det stöd eller den vård som är påkallad av sjukdomen eller av smittrisken. Han skall utreda vilka problem den smittades svårigheter bottnar i och vilka insatser som krävs för att komma till rätta med problemen. Det kan röra sig om medicinsk vård, men också om t.ex. vård för drog- problem eller psykosocialt stöd i olika former. Betonas bör emellertid att avsikten inte är att smittskyddsläkaren skall ta över den behandlande läkarens roll och själv ge medicinsk vård eller samtalsstöd till den en- skilde. Inte heller är meningen att smittskyddsläkaren skall kontrollera samtliga rapporterade sjukdomsfall eller bedriva någon generell tillsyn. Hans insatser enligt bestämmelsen torde främst aktualiseras efter det att en enskild smittad klagat på att han inte får det stöd han anser sig be- 508 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU höva, efter anmälan om en smittad persons misskötsamhet från behand- lande läkare eller efter en anhållan om hjälp från behandlande läkare i ett enskilt fall. 3XQNW : inträffar ett flertal allvarliga sjukdomsfall på sjuk- hus, sjukhem och i s.k. särskilda boendeformer för äldre eller funk- tionshindrade som en följd av smittspridning på grund av bristfälliga rutiner. Bristerna kan vara av olika slag. Det kan t.ex. röra sig om att personalen inte tvättar händerna ordentligt, felaktig praxis vad gäller användning av engångsmaterial eller andra brister beträffande olika ob- jekt (exempelvis undermålig rengöring av handfat, brister i vatten- och ventilationsanläggningar m.m.) eller underlåtenhet att placera en sär- skilt smittsam patient på enskilt rum. De vanligaste vårdhygieniska pro- blemen torde, enligt 1998:19, vara diarrésjuk- domar, återkommande urinvägsinfektioner, trycksår och influensaut- brott. Om det inte är fråga om samhällsfarliga sjukdomar bedriver dock smittskyddsläkaren sällan någon utredning eller smittspårning inom de lokaler som är avsedda för hälso- och sjukvård; andra typer av vårdrelaterade infektioner förutsätts lösas av sjukvårdshuvudmännen med hjälp av hygienläkare och andra specialister. Vilka resurser den enskilde huvudmannen har på detta område varierar emellertid. Smittskyddsläkaren har ansvar för att adekvata smittskyddsåtgärder vidtas vid i princip varje utbrott av smittsamma sjukdomar i det område inom vilket han enligt 9 § första stycket verkar. Mot bakgrund av den föreliggande situationen beträffande vårdrelaterade infektioner ges smittskyddsläkaren ett uttryckligt ansvar för bevakningen av att till- räckliga åtgärder kommer till stånd. Vid brister i detta hänseende skall han påtala för den aktuella huvudmannen eller ansvarige vårgivaren vilka insatser som krävs. Skulle åtgärder ändå inte vidtas kan smitt- skyddsläkaren anmäla detta till tillsynsmyndigheten, som har möjlighet att utfärda ett föreläggande förenat med vite (se 56 § och 58 §). 3XQNW : Det är av största vikt att smittskyddsläkaren håller sig in- formerad om smittskyddssituationen i det område som han ansvarar för. Uppgifter om smittskyddsläget får han bl.a. från de anmälningar om inträffade sjukdomsfall som läkare har att göra enligt 16–18 §§. Upp- märksammar smittskyddsläkaren vid övervakningen förhållanden som kräver smittskyddsåtgärder, skall han skyndsamt se till att sådana vid- tas. Smittskyddsläkaren skall också medverka i den nationella epide- miologiska uppföljningen. Bestämmelsen, som behandlar smittskyddsläkarens skyldigheter då han fått anmälan om att en person som antas bära på en allmänfarlig smittsam sjukdom inte låter sig undersökas av läkare, ersätter del av )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 509 28 § i nu gällande smittskyddslag. Efter anmälan har smittskyddsläka- ren att utreda ärendet, ta reda på varför den misstänkt smittade inte låter läkarundersöka sig samt vilka åtgärder som kan vidtas för att detta frivilligt skall ske. Om inte särskilda skäl talar däremot skall i smitt- skyddsläkarens utredning ingå ett personligt samtal med den enskilde. Går det inte att nå resultat på detta sätt kan det i vissa fall bli aktuellt med att ansöka till länsrätten om tvångsundersökning (20 §). I bestämmelsen regleras smittskyddsläkarens skyldigheter efter det att han fått en anmälan om att en patient som bär på en allmänfarlig smitt- sam sjukdom inte iakttar erforderliga försiktighetsåtgärder för att skyd- da andra mot smitta eller inte följer anvisad medicinsk behandling och detta innebär en smittrisk för andra. Bestämmelsen ersätter del av 28 § i nu gällande smittskyddslag. Efter att ha fått anmälan skall smittskyddsläkaren påbörja den utred- ning om den enskilde som krävs för att han skall kunna ta ställning till vilka insatser som erfordras för att smittspridning skall förhindras. Som huvudregel skall i utredningen ingå ett personligt samtal med den enskilde. Detta samtal behövs främst för att klarlägga vilka svårigheter den enskilde har och vilka frivilliga insatser som kan vara adekvata. Samtalet kan också fylla funktionen att inskärpa situationens allvar hos den enskilde så att han eller hon inser sitt eget ansvar för att hindra smittspridning. Smittskyddsläkaren har vidare rätt att få uppgifter från vissa myndigheter och personal inom hälso- och sjukvården (63 §). Är det nödvändigt för en utredning får han dessutom underrätta social- nämnden, polismyndigheten och den lokala om bl.a. den enskildes identitet och vilka råd och anvisningar han eller hon har att följa, se 65 §. Uppmärksammar smittskyddsläkaren brister i smittskyddet skall han påpeka detta för den myndighet eller annan som är skyldig att avhjälpa bristerna. Det kan t.ex. röra sig om brister i smittskyddet på sjukhus, sjukhem eller i s.k. särskilda boendeformer (jfr 53 § p 7). Sker inte rät- telse, och medför detta fara från smittskyddssynpunkt, skall smitt- skyddsläkaren anmäla förhållandet till aktuell tillsynsmyndighet (dvs. om fråga är om hälso- och sjukvård eller om det gäller ). Anmälan skall användas som ett yttersta påtryckningsmedel och bör ske först om huvudmannen, trots påpekan- de, inte åtgärdat bristerna. kan enligt 58 § efter anmälan förelägga ansvarig huvudman att vidta de åtgärder som krävs. 510 )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU Upptäcker smittskyddsläkaren i sitt arbete enligt 53 § p 6 att en enskild smittad inte erbjuds det stöd eller den vård som han behöver för att förebygga sm ittspridning skall smittskyddsläkaren kontakta ansvarig huvudman (dvs. kommun eller landstingskommun) och påtala detta. I de allra flesta fall förutsätts huvudmannen ta påpekandena på allvar och åtgärda bristerna. Men om så inte skulle ske skall smittskyddsläka- ren anmäla förhållandet till aktuell tillsynsmyndighet, som efter anmä- lan kan förelägga ansvarig huvudman att vidta åtgärder, 58 §. Den berörda tillsynsmyndigheten kan, efter anmälan av smittskydds- läkaren, förelägga ansvarig huvudman att vidta de åtgärder som erford- ras. Skyldigheten att vidta åtgärder bygger på, förutom sm ittskydds- lagen, befintliga regler i hälso- och sjukvårdslagen. På socialtjänstom- rådet följer skyldigheterna att erbjuda stöd m.m. av befintliga regler i socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktions- hindrade. Föreläggandet skall vara skriftligt och bl.a. innehålla upp- gifter om till vem det riktas (adressaten), vilka konkreta åtgärder som skall vidtas och inom vilken tidsfrist detta skall ske. I föreläggandet får vite sättas ut. I lagen (1985:206) om viten finns allmänna regler om vitesföreläggande, vitesbelopp, utdömande av vite m.m. Bland annat anges att vitet som huvudregel skall fastställas till ett bestämt belopp, men att vitet även i vissa fall kan föreläggas som löpande vite. Vitet bestäms då till ett visst belopp för varje tidsperiod av viss längd under vilken föreläggandet inte har följts eller, om föreläggandet avser en återkommande förpliktelse, varje gång adressaten underlåter att fullgöra denna. Frågor om utdömande av viten prövas av länsrätten. Paragrafens I|UVWD VW\FNH motsvarar 12 § andra stycket i gällande smitt- skyddslag. Smittskyddsläkaren omfattas av hälso- och sjukvårdsekretessen enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Sekretess råder således för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden bl.a. mellan smittskyddsläkaren och andra myndigheter. Enligt DQGUD VW\FNHW får dock nödvändiga uppgifter lämnas till de myndigheter som skall tillhandahålla vård och stöd till den enskilde (jfr förslaget till 7 kap. 1 § sekretesslagen nedan i 36.8). )|UIDWWQLQJVNRPPHQWDUHU 511 Ansvaret för åtgärder inom det objektinriktade smittskyddet (t.ex. avse- ende djur, vatten eller livsmedel) åvilar bl.a. kommunen, Jordbruksver- ket och . Kommunen respektive myndigheterna har även ansvaret för den utredning som ligger till grund för åtgärderna. Genom den föreslagna bestämmelsen ges en klarare ansvarsfördelning mellan de olika aktörerna då det gäller det objektinriktade smitt- skyddet. I bestämmelsen åläggs smittskyddsläkaren att formellt under- rätta en kommun – eller annan ansvarig myndighet – om att smitt- skyddsåtgärder erfordras. Bestämmelsen är kopplad till vissa före- slagna paragrafer i och livsmedelslagen (se kap. 27), vilka slår fast kommuns respektive myndighets ansvar att senast efter en underrättelse från smittskyddsläkaren vidta de åtgärder som krävs. Underrättelsen innebär dock inte att smittskyddsläkaren har någon direktivrätt mot objektansvariga kommuner eller myndigheter. Paragrafen motsvarar 12 § tredje stycket i gällande smittskyddslag. Med område avses det område smittskyddsläkaren verkar i enligt 9 § första stycket. Bedömer smittskyddsläkaren i ett enskilt ärende att vidare smittskydds- eller smittspårningsåtgärder inte är erforderliga för att hindra smitt- spridning skall han ha möjlighet att avskriva ärendet.