sou · GNB3150 · 2000-01-01 00:00:00 — Radikalisering, konfrontation och nya f ö ruts ä ttningar Samförståndet mellan arbetsmarknadens parter hade börjat upplö- sas , något som bekräftas såväl på LO som på SAF. Om detta säger dåvarande SAF-strategen och sedermera Timbrochefen : – Jag har ju min historieskrivning av detta, och den bygger på vänsterns frammarsch med 1968 som märkesår, och sedan kom då radikaliseringen av arbetarrörelsen med början i LO och med stort inflytande från deras tidningar och en inströmning av vänsterjournalister. Det var den radikaliseringen som skapade en förändring i förhållande till den tidigare andan. LO bytte taktik. så ville man ju förhandla. Saltsjöbadsandan den uppkom i en slags risk för att staten skulle ingripa, men började LO i stället att säga att Om inte vi får som vi vill i för- handlingen så går vi till regeringen! Och på det viset så kom de här trygghetslagarna och MBL och sådant där . TCO-ekonomen instämmer till stor del i Eskils- sons beskrivning, men ger en delvis annorlunda version av bak- grunden: –Vad som händer är väl att arbetstagarsidan börjar se andra värden vid sidan om. Kraven börjar ställas på andra saker än bara löneök- ningar, till exempel krav på medbestämmande och inflytande, och det har väl att göra med radikaliseringen, att man vågar tala i de här termerna. –Som en följd av att man vågade börja ställa krav på inflytande över hur näringslivet skulle fungera så kom diskussionen om lönta- garfonderna, som i och för sig handlade om att använda en del av löneutrymmet till sparande, för man såg att löneandelen låg högt och investeringsandelen låg lågt . ligger ju löne- andelen mycket lågt, fast det är ingen som pratar om det. Men då, , började ju maktproblematiken bli tydligare. Om 1968 är vattendelaren det kan jag inte säga, men det tog ju efter det, innan SAF egentligen började synas i debatten. Det var först med kampen mot löntagarfonder som de blev tydliga. SAF var väl i och för sig motståndare mot MBL också, men i den samhällsdiskussion som fanns då var det svårt att argu- mentera för att de anställda inte skulle ha rätt att säga till om sin egen personliga arbetsplats och påverka den. – När man inom LO inte kom fram avtalsvägen så började man att använda den politiska vägen mer. Kommer vi inte fram här så går vi den vägen – detta är ert val! kunde man säga till arbetsgivaren. Och i många fall blev det då lagstiftning därför att arbetsgivarna ville inte ge med sig. Det kraftiga motstånd som fanns på arbetsgi- varsidan mot att göra de här strukturella förändringarna kan vara en av orsakerna till att de här lagarna har fått en utformning som till viss del har hämmat flexibiliteten. Hade man gått, som i Dan- mark, avtalsvägen så kanske man hade hittat mer branschanpass- VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? ningar och sluppit en del av de negativa effekter som vissa företag stöter på . – Dessvärre tror jag att den här diskussionen från fackets sida för- des alltför mycket utifrån ett rent maktperspektiv, att det handlade om någon form av absolut makt och hur den sedan skulle delas, och det förhindrade sannolikt mer pragmatiska lösningar. Förre finansministern () bekräftar i stort det som och säger, med tillägget att de ideologiska förändringarna uppkom i en situation med nya reale- konomiska betingelser: –Det är ju omvittnat av många att 1968 i sig gjorde att ett antal människor kom loss i en samhällskritik och i en kritik av näringsliv och samförstånd, och de återupptäckte så att säga klasskampen, motsättningen mellan arbete och kapital. Men jag tror ändå inte att det hade fått de konsekvenser som faktiskt avspeglades i politiken om det inte hade sammanfallit med den här långa perioden av obruten hög tillväxt och industriell expansion och stigande reallö- ner och helt enkelt en väldigt god ekonomi. från bör- jan av 70-talet så började plötsligt stora svenska industriföretag skära ner, strukturomvandlingen tog sig en annan form. Först hade det varit av expansion, så började den strukturomvandling som innebar att folk faktiskt avskedades, och det var för fackföre- ningsrörelsen en chock att helt plötsligt så blev medlemmar ar- betslösa. Visserligen fick de jobb igen, men att förändringen över huvud taget fanns där. Och det utlöste då en väldig aktivitet, vi till- satte utredningar om utflyttningen av företag, det uppstod en skepsis mot internationaliseringen av näringslivet som i sin tur led- de till en diskussion om makten, om vem som egentligen bestäm- de, om vem det var som avskaffade jobb, vem det var som bestäm- de att nu flyttar man till eller . –I den meningen tycker jag den marxistiska historieuppfattningen är berättigad, att det händer någonting i människors tillvaro innan du också ser hur idéer av den här typen tar sig uttryck i krav på po- litisk handling. Och den politiska handlingen blev ju då till exem- pel att man försökte uppnå förbättringar av anställningstryggheten med SAF och du vet paragraf 32 och hela det köret, men man var ju inte beredd att byta det mot någonting, det vill säga att acceptera lägre löneökningar eller gå i strejk, utan när man hade hållit på att böka ett slag med SAF då kom man till partiet och regeringen och sa att nu måste det här göras, och så fick vi lagstiftningen på ar- betsrättens sida och så började då, från Metallkongressen , det uppdrag som blev löntagarfonder, som egentligen har ett ursprung i en annan situation, nämligen att man såg ojämn- heten i vinster i näringslivet och man trodde att om man kunde ka- pa en del vinster och föra över dem till mindre lönsamma sektorer så skulle man bromsa strukturomvandlingen, då skulle man inte få de här nedläggningarna och omflyttningen av folk. Så kom lönta- garfonderna, och det blev ju en chock, inte bara för näringslivet utan också för partiet, att LO gick fram så våldsamt radikalt. Sedan kom då den makroekonomiska krisen i , med oljekris, över- hettningen 1974–75 och den våldsamma löneexplosionen och en borgerlig regering, och sedan var det borta. Vad beskriver är bland annat hur den svenska modellen bör- jade upplösas. 70-talet var en turbulent tid. Radikalisering, ökad polarisering i världen, det . Dessutom – som en följd av krigföring i – föll det system med fasta växelkurser som hade införts efter , Bretton . De spel- regler västvärldens ekonomier hade levt med i bör- jade upplösas som en strukturkris var under uppsegling. Traditionella tillväxtriktningar hade nått vägs ände, gamla basnä- ringar tappade lönsamhet, nya industriländer tillkom som svåra konkurrenter exempelvis inom varvsnäringen. Till detta kom så den första oljekrisen /74, med våldsamma oljeprishöj- ningar från OPEC-länderna. En kraftig höjning av inflationen i samband med oljekrisen ledde till stigande lönekrav i industrilän- derna, vilket gav upphov till en kostnadskris. För del in- träffade denna kostnadskris med något års fördröjning, och för- djupades dessutom genom att beslöt om en höjning av arbetsgivaravgifterna mitt i kostnadskrisen. Om skiftet i ekonomiskt tänkande som inträffade efter kost- nadskrisen skriver i (red.) Ekono- merna – gör de någon nytta i debatten? (Ekerlids förlag, 1996): VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? Den kritik som vi riktade mot den borgerliga regeringens politik –79 gällde framför allt att den inte var tillräckligt anticyklisk, det vill säga man gjorde för litet för att med efterfrå- gestimulanser motverka effekten på sysselsättningen av industrins nedgång. (Det hindrade oss inte från att angripa rege- ringen för det växande budgetunderskottet, vilket visar att opposi- tionspolitik inte behöver vara helt konsistent.) Jag tänker inte här diskutera de politiska och intellektuella mo- tiven för denna hållning eftersom det faller utanför uppsatsens äm- ne. Jag kan endast konstatera att kritiken var orättvis i så motto att de regeringar som satt förde en nog så expansiv finanspolitik – Keynes vandrade fortfarande omkring i re- geringskansliet. Men började ett annat grundläggande synsätt skymta i regeringens budgetpropositioner och finansplaner. Mind- re och mindre vikt lades vid ekonomins efterfrågesida; allt oftare gällde analys och åtgärder utbudssidan. Den borgerliga regeringens slutliga uppbrott från Keynes skedde, enligt min uppfattning, budgetproposition. Då förkastades uttryckligen den an- ticykliska stabiliseringspolitiken som rättesnöre för finanspoliti- ken. Den skulle framledes inriktas på en uppgift, oberoende av konjunkturläget, nämligen att bringa statsbudgeten i balans. Politi- ken för tillväxt och sysselsättning förlades till mikroplanet – ut- budspolitiken i sin moderna tappning hade anlänt till . , professor på , gör följande reflektion om förändringarna : – Mitt allmänna intryck är väl det här att det hände två saker på 70- talet. Det ena är ju att facket flyttade fram sina positioner och så att säga via lagstiftning når saker som man inte kunde öppna för- handlingsvägen, MBL och trygghetslagar, det blev ett systemskifte på arbetsmarknaden, så att den tidigare balansen rubbas. Men det är klart att börjar vi få mera kapitalrörelser, den här va- lutaregleringen blir mindre effektiv. Utrikeshandeln växer och det går att flytta pengar i anslutning till utrikeshandeln, trots att valu- tarörelsen då är reglerad. Och sedan började vi då låna upp i utlan- det, för vi hade stora bytesbalansunderskott, och det skapade ju också en potential för valutarörelser, för man kan ju inte tvinga nå- gon att ta upp nya lån när lån ska betalas tillbaka, så där skapas det ju då utrymme för kapitalrörelser som inte fanns tidigare. Calmfors åsyftar här oljekrisen och de underskott som uppstod i samband med denna. – Så det fanns en bit där som man inte kunde reglera. Och så fanns det en tendens mot mer internationalisering, mer integration, mer konkurrens. Det var väl två saker som hände ; att mark- nadsinfluenser i vid mening blev starkare, men så blev det mer av reglering på arbetsmarknaden, och skattetrycket ökade kraftigt , genom kombinationen av hög inflation och progressiva skatter. Från början var det ju rätt få som låg på de här riktigt höga marginalskatterna, men utan politiska beslut så flytta- de ju inflationen upp folk i skatteskalorna så att de här högsta mar- ginalskatterna plötsligt gällde för många fler. ekonomisk-politiske talesman, ekonomen , beskriver förändringen i den svenska ekonomin och den svenska modellen i termer av en internationell maktförskjutning från arbete till kapital: –I och med att Bretton Woods-systemet bröt samman så ökade ju den stora kapitalmängd som flöt fritt över gränserna, och det innebar ju självklart en stor maktförskjutning från arbete till kapital. Är man halvmarxist som jag så tror man ju inte på att det är politiken som styr samhällena, utan att det är me- ra grundläggande strukturer. Men det var ju ändå så att vi här i Sve- rige hade byggt upp en relativt stark folkrörelsebaserad demokrati, som också påverkade ekonomin på ett ganska avgörande sätt. Och här hade då tack vare den fulla sysselsättningen arbetarklassen och folkflertalet ganska mycket att säga till om i ekonomin, och den här internationella maktförskjutningen betydde nog att man tap- pade mark till fördel för de rika, i det svenska samhället och inter- nationellt. –I och med den ökade kapitalmassan som flyter fritt mellan jor- dens länder så försvann underlaget för den pakt mellan kapital och VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? arbete som vi hade i – den var ju upphängd på en överens- kommelse att facket och de anställda betedde sig ansvarsfullt och var måttliga i sina lönekrav och att man accepterade det tekniska framsteget och strukturomvandlingen, och arbetsmarknadspoliti- ken underlättade rörligheten och alltihop det här. Och å andra si- dan så lovade, så att säga, kapitalet att ställa upp på en social väl- färdspolitik och att stanna och investera inom landets gränser och så. Och när detta försvann...det uppstod helt enkelt allt fler lock- ande alternativ för det rörliga kapitalet att söka sig till. Jag tror det var som uttryckte det så att när Bretton Woods- systemet brakade ihop så hade svensk arbetarrörelse ett val att göra: antingen anpassning till det här nya, eller att försöka göra någonting åt makten över kapitalet, och då var det ju då Meidners löntagarfonder och sådant. Och när det projektet havere- rade så var det inte mycket annat man hade kvar att göra än att an- passa sig. menar alltså, i likhet med , att de nya förut- sättningarna underminerade den svenska samhällsmodellen. En sak som ökade motsättningarna mellan arbetsgivare och ar- betstagare var att produktiviteten minskade och vinstmarginalerna krympte i strukturkrisens, oljekrisens och den internationella stag- nationens spår. Den gemensamma kakan hade ökat våldsamt , och det stigande förädlingsvärdet räckte till såväl kraftiga löneökningar som kraftiga vinstökningar. stagnerade produktion och produktivitet, och då ersat- tes en fördelning av goda skördar under bästa samförstånd med en kamp om smulorna. chefsekonom, tidigare finansministern , förklarar de ökade motsättningarna mellan arbete och kapital på liknande sätt: – Det är ju enklare att vara överens om det finns mycket att dela på. Om du och jag skulle bli överens så kan vi lättare göra det om vi ska fördela än om vi ska fördela en krona. Det skedde ju många andra förändringar också i omvärldsbilden som påverkade till exempel lönebildningsprocessen. Det växte fram många fler or- ganisationer. Under Saltsjöbadseran och så var det egentligen bara LO och SAF, och det de kom överens om gällde liksom hela arbetsmarknaden. Men sedan växte ju tjänstemanna- rörelsen fram, och väldigt många andra grupperingar som skulle sluta avtal. Och under en del av så fick man därmed effekten att man trissade upp varandra, så att säga, när det gäller lönekostnaderna. Men grundorsaken är nog egentligen att det är lättare att bli överens om man fördelar mycket än om man fördelar lite. menar snarlikt och att en anpassning till nya förutsättningar var nödvändig, och att den svenska model- len därför inte kunde fortsätta i den form den haft. Enligt behövde medlen förändras för att man skulle kunna nå de mål som man strävat efter hela tiden, och hon menar att man måste resonera likadant : – Om man ska titta på den svenska ekonomiska utvecklingen un- der så måste man ju också titta på hur omvärlden för- ändras. är ju en liten del, vi har bara en promille av världens befolkning, och vi är väldigt exportberoende och storföretags- beroende, så vi kan ju inte styra världen, utan vi måste ta hänsyn till hur omvärlden förändras, och omvärlden har ju förändrats. Så det som var bra på 1930- eller 40- eller 50-talet är inte nödvändigt- vis framgångsrikt eller . Och det tycker jag är en synpunkt som ofta glöms bort. Man tror att våra regel- system och våra recept att göra saker – som fungerade bra på 50- talet – ska fungera precis lika bra , men så beter man sig aldrig i sitt privatliv. Om du har ett barn så behandlar du ju det på ett visst sätt som baby, men när ditt barn sedan blir tonåring och vuxen, inte sjutton behandlar du honom eller henne som en baby då. Men i de ekonomisk-politiska resonemangen så finns det en gruppering eller skola som struntar i hur omvärlden ser ut och försöker hävda att det som var bra då det måste vara bra nu också, det är bara nå- gon elak typ som förhindrar oss från att agera som vi vill. Och det tycker jag blir så verklighetsfrämmande. Det socialdemokratiska partiet, som regerade under de som den svenska modellen var en realitet, måste sägas vara en dominerande aktör i dramat. En tolkning är att partiet radikalisera- VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? des , som ett resultat av den ökade politiska radikaliseringen i hela västvärlden, och att det därefter gick så att säga högerut i takt med att västvärlden gick samma väg, med Mar- gret och som globala ledstjärnor. Men denna förändring bör också ses mot bakgrund av förändrade förut- sättningar; Bretton fall, strukturkris, oljekris, kostnadskris, underskott i budget och bytesbalans, stagflation (stagnation och inflation ). Om socialdemokraternas radikalisering efter 1968 säger mode- raten och professorn på : –Den stora vändpunkten är 1968. Inte så att det då genast syntes i statistiken, men det var ju en serie händelser. Ett exempel är soci- aldemokraternas extra partikongress 1968, med den kraftiga radi- kalisering som var i samhället, i och med att man då såg att man inte hade så mycket av ett budskap. Det fanns lite grand samma situation som : att man inte har mycket bud- skap, men då konstruerar man ett budskap. Och det var ju då det här om jämlikhet. Jag kommer fortfarande ihåg en situation från ett av de första anförandena jag höll i . Då stod och läste upp ur socialdemokratins jämlikhetsrapport. Det fanns inte ett dokument som kom från som det inte stod jämlikhet på. Och det där översattes ju då i politiska åt- gärder. –Sedan började man också med den geniala nya beskattning som arbetsgivaravgifterna skulle vara. Man presenterade som att det inte skulle belasta någon, för det skulle tas av löneökningsutrymmet. ökade alltså spänningen mellan arbetsgivare och arbetstagare, och det fundament på vilket den svenska modellen vilade – samförståndet – vittrade sakta men säkert. Arbetsgivarsi- dan upplevde att löntagarsidan gaddat sig samman med socialde- mokraterna för att införa nya skatter och stifta lagar som gynnade arbetstagarna och missgynnade företagare. På arbetstagarsidan upplevdes att SAF politiserades och började föra en allt mer aggressiv kamp mot den fackliga solidariteten och mot den offentliga sektorns utbredning. Det går att ganska exakt datera arbetsgivarsidans motoffensiv mot vänstervåg till den omtalade promemoria som skrev 1971 till . själv förklarar vad denna PM gick ut på: – Det är en plädering för aktiva opinionsbildningsinsatser från nä- ringslivet på lite olika sätt och den poängterade betydelsen av det intellektuella opinionsbildningen, det som seder- mera kallade problemformuleringsprivilegiet. Man måste börja i den intellektuella delen av debatten och man måste beskriva verk- ligheten som den är. Sedan ledde detta till väldigt mycket grund- läggande ekonomisk information, det var ju egentligen inte särskilt ideologiskt det vi gjorde, utan det var grundläggande information om hur företag fungerar och vad vinster har för betydelse och hur inflation uppkommer och sådana saker. Det var ju sånt som var känt , men det var inte känt av tillräckligt många männi- skor och det låg också i min filosofi, att för att kunna påverka po- litiken så måste du ha med dig en folkmajoritet. Så fungerar politi- ken. Och om du då menar att verkligheten förhåller sig på ett visst sätt och vill förändra den, då måste du förklara det för folk, och om folket begriper då snappar politikerna upp det, och så blir det så. Det var en ny aktivitet från SAF:s sida och det hade börjat någ- ra år tidigare då med start i händelserna 1968. Då började tanke- verksamheten komma igång och sen var det projekt på projekt under . Formuleringen beskriva verkligheten som den är är självfallet subjektiv. De massiva insatser av opinionsbildning som näringslivet via SAF, Timbro, , SNS med flera drog igång har otvivelaktigt till stora delar haft karaktären av partsinlagor, där ar- betsgivarens, företagarens, aktieägarens, skattebetalarens och den högavlönades villkor och värde för samhällsutvecklingen har beto- nats. Det fanns uppenbarligen ett behov hos dessa grupper att be- skriva den verklighet som man upplevde och den betydelse en väl- mående företagsamhet har för ett lands välstånd, inte minst därför att det sena 60-talets radikalisering på sina håll hade skapat en fientlig inställning till företagande över huvud taget. VAD HÄNDE MED EKONOMI EFTER 1970? – Det framställdes som att företagarna var anledning till allt ont; nedsmutsning, inflation, allt. Små barn kom hem och grät och sa att de säger att min pappa är företagare!. Faktiskt var det så. startade och då fick man ju de här väldigt ideologiska barn- programmen som upprörde en hel föräldrageneration. Jag vet inte om de hade någon effekt på barnen egentligen, det är svårt att säga, men för dem som inte hade samma åsikt så var det upprörande sa- ker som hände mest i TV. Där hade man ju de där klas- siska bilderna av direktörer rökande cigarr, med hög hatt, ned- smutsande miljön och förtrampande folket. En av de tydligaste omsvängningarna som man faktiskt såg och kunde mäta det var ungdomarnas attityder till vad de skulle ha för jobb. I början av 70- talet så ville en majoritet av ungdomar jobba i offentliga sektorn – praktiskt taget inga ville vara företagare. Femton, är det precis tvärtom. har väldigt många ungdomar en romantisk föreställning att företagare ska man bli, det är det rätta. Och det är bra att det finns att ta av, även om det inte är en verklighetsbaserad förhoppning i allas ögon, men det är verkligen helt annorlunda , ungdomens opinion var helt annorlunda . En tolkning av de ökade motsättningarna är också att vi genom allt modernare produktionsmetoder och allt mer avancerad teknik hade anträtt vägen bort från det gamla in- dustrisamhället till det postindustriella samhället, där produktion och konsumtion av tjänster, kunskap och kultur väger tyngre än produktion och konsumtion av varor. Man kunde därmed ana konturerna av ett helt nytt samhälle, där människor inte längre skulle behöva krypa i gruvgångar, hamra på fartygsplåt eller slita i textilfabriker utan i stället kunde förverkliga sig själva och skapa sig en tillvaro där livskvalitet, kunskap och kultur ersatte slit, stress och konsumerande av slit-och-släng-prylar. Om nu jordbruket gav ett överskott och de allt mer automatiserade fabrikerna kunde framställa de varor vi behövde, varför skulle människan fjättras i fabriker eller sitta instängda på kontor från 8 till 5? Denna typ av frågor reste i sin tur hos samhällskritiker frågor om ägandet av produktionsmedlen och kontrollen över råvaror och rikedomar. Om produktionsmedlen bara överfördes i folkets ägo skulle man kunna fördela arbetets frukter åt var och en efter hans behov, var en av slutsatserna. Denna idealistiska verklighetsuppfattning kolliderade självfallet med värderingar som uppbars av ägarna till produktionsmedlen, men också med samhällets allmänt rådande värderingar, bland vilka den privata äganderätten intog en framskjuten plats. Vänsterns världsbild krockade dessutom med utvecklingen i och dess satellitstater, där den reala socialismen inte precis hade befriat människor, något som uppenbarades bland annat i Tjecko- 1968. Mycket snart skulle en djup ekonomisk kris bli prologen till en omläggning av den ekonomiska politiken och en grundläggande omvärdering av vänsterns ideal i hela västvärlden. Den högervåg som blev svaret på 68-vänsterns frammarsch skulle komma att sve- pa bort inte bara kommunismen utan också stora delar av den de- mokratiska socialismens idé och de ideal som folkhemmet och den svenska modellen stod för, och som hade fått sitt starkaste uttryck i . Den balans mellan samhällskrafterna som den blandekonomiska svenska medelvägen vilade på, och som betraktades som en före- bild på många håll, ersattes av konfrontation. Ord som medelväg och lagom fick en dålig klang mot denna fond av polarisering. Eftersom hade gått längre än de flesta andra länder i västvärlden i fråga om inkomstutjämning och satsning på offentliga trygghetssystem, eftersom vi hade högre skatter och eftersom so- cialdemokratin hade suttit vid makten längre än i andra länder, kan man förmoda att det hos grupper politiskt till höger om socialde- mokratin fanns ett uppdämt revanschbehov och en önskan att ta tillbaka förlorad mark som var mer markant än i många andra län- der. Å tstramning, expansion, å tstramning Denna dramatiska samhällsutveckling kom att påverka utform- ningen av den ekonomiska politiken. Polariseringen och skiftet i den ekonomiska politiken blev tydligt först , då fick en borgerlig regering.