sou · GNB3132d4 · 2000-01-01 00:00:00 — Vi kan säga att de utgår från en principiell valstra- tegi. Den personligt utmejslade hållningen hos vissa gör dock att det inte är givet vad de skall rösta på. Frågan är öppen eftersom inget parti direkt motsvarar den egna övertygelsen. Det handlar om med- vetna överväganden i relation till de egna grundläggande värdena. Vissa rågångar överskrider man dock inte. En person med vänster- övertygelse röstar inte borgerligt och vice versa. För mig är det nog så att jag ser det utifrån det jag kallar humansyn, jag är emot ett elittänkande och då finns det bara ett håll, bara en politisk väg, den som strävar bort från elittänkande, bort från ett elitsamhälle. (Man 23, arbetslös, röstade.) Detta med individuellt utmejslade politiska övertygelser kan ses som ett tidstypiskt tecken.7 Det går väl ihop med den anti-auktoritära hållningen. Bland politiskt medvetna personer verkar det finnas en växande grupp partipolitiskt husvilla, människor som kän- ner att det inte finns någon organiserad politisk kraft där de kan passa in. Trots en principiell hållning och en hög politisk medveten- het är det alltså inte givet att de sociala röstar troget och stabilt. Det kan mycket väl vara så att man taktikröstar och söker sig till det som man uppfattar som det minst dåliga alternativet. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN bristen på upplevd värdegemenskap med de partipolitiska alterna- tiven leda till att man, som i fall, tar avstånd och protesterar genom att över huvud taget inte delta i valet. Tio personer av de intervjuade vill jag hänföra till en, visserligen självständig och anti-auktoritär, men, mera privat värdeinriktning. Här kan två undergrupper i relation till valhandlingen urskiljas; de som känner att det är viktigt att rösta och de omotiverade som inte känner sig tillräckligt berörda. Dessa två utgår från en instrumentell valstrategi. Utmärkande här är det kortsiktiga och situationsbero- ende perspektivet. Hur berör valet mig? Hur ser partiernas stånd- punkter ut i de olika sakfrågor som känns viktiga för mig och mina närmaste? Här finns ingen klar principiell hållning i botten. Om man över huvud taget känner sig berörd, om man ser någon nytta med valet så tar man ställning/vill ta ställning utifrån sakfrågorna, dvs. de frågor man upplever som viktiga och som kan relateras till den egna omgivningen, till vardagsverkligheten. Om man inte kan se sådana kopplingar är icke-röstandet en naturlig följd. Fyra av ungdomarna vill jag räkna till den först nämnda under- gruppen. Vi kan kalla den de lagom intresserade. Detta är en viktig grupp och troligtvis, om vi undersökt ett slumpmässigt urval av ungdomsgruppen i gemen, en mycket vanlig sådan. Utmärkande här är ståndpunkten att man bör delta i valet. Det är den enda chansen man som medborgare har att påverka och den bör man ta. Politiken handlar ändå ytterst om oss alla. Någon i gruppen uttrycker att hon ser det som en skyldighet, annars är detta en typ av påstående som framför allt förekommer i den medvetna, socialt inriktade grup- pen. De lagom intresserade ser inte mönster på samma sätt. De sätter inte in frågorna i ett allmänt värdesammanhang, har inte samma lyhördhet för de stora frågorna, hur allting hänger ihop. Vad som utmärker gruppen är att de är ganska öppna, reflekterande, kritiskt tänkande och självständiga. är de ganska am- bivalenta. De hänför sig inte till något specifikt politiskt värdesam- manhang eller någon specifik grupp. De vill lyssna på alla även om de kanske känner att de lutar åt ett speciellt håll. De olika sakfrå- gorna blir här alltså viktiga. Man vill ta reda på vilken ståndpunkt olika politiska krafter intar i dessa och sedan ta ställning efter det. De sakfrågor man upplever som viktigast fäller avgörandet för hur man röstar. Detta känns ofta svårt eftersom det är så många sakfrå- gor som rör sig i den allmänna debatten och eftersom skillnaderna mellan de olika partierna i dem upplevs som små. Ett par personer i denna grupp verkade lägga ned ett ganska stort arbete innan de röstade, för det var mycket viktigt att besluta själv, inte göra som andra. Det är det att det är så svårt att bestämma sig och veta vad man skall rösta på för att, man vill ju ändå göra det liksom, jag vill ju inte bara rösta för att rösta utan jag vill ju rösta på det som jag tycket är rätt, å det är väldigt svårt liksom att jag inte är så insatt, att först måste jag sätta mig in i allting tycker jag, så jag kan göra det rätta liksom men jag tycker nog ändå att då får jag väl ta det då så att jag kan rösta hellre än att jag inte gör det för det tycker jag är dåligt att inte rösta faktiskt. F. Du känner att det är ett sånt ansvar att du skall inte bara kasta iväg din röst? Nej jag skall faktiskt lägga den på nått som jag faktiskt tror är rätt. (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) Inom gruppen omotiverade finner vi så sex av de sju i materialet som inte röstade. De svårigheter som den föregående gruppen upplever i att orientera sig tar för de flesta här överhand. är incitamentet för att rösta, känslan för att vara med och påverka, svagare. Någon plikt att rösta känner dessa ungdomar definitivt inte. De vill dessutom vara självständiga så hellre än att jamsa med och rösta som andra så avstår de. Här finns förvirring, osäkerhet och ointresse. Man har inte sett att det hela berör en, man förstår inte riktigt vad de pratar om och känner inte att det gäller ens egen verklighet. Det är svårt att orientera sig och svårt att motivera sig. Några tycker inte heller att det finns något behov, de har det bra. Vissa uttrycker kombinerat med detta en stor misstro mot politiker. Bland de traditionsbundna kan man också tänka sig en social och en privat variant. Man kan vara osäker och dåligt insatt men man kan även ha en stark politisk övertygelse och ett intresse för olika politiska frågor. Det som avgör är dock en tillhörighetskänsla, man röstar som den egna gruppen röstar, som föräldrarna etc., man följer de som man räknar som auktoriteter i omgivningen. Någon representant för den sociala varianten av traditionsbundna har jag inte funnit i materialet, däremot ett par privata. En tjugotreårig arbetslös kvinna passar tydligt in här. Hon är mycket dåligt oriente- rad i politiken och uttrycker ett klart ointresse: F. Vad är politik då, vad tänker du på då? Tråkigt, det är det första, usch. Nej det är väl, nej jag vet inte, jag tycker det är tråkigt bara. Mycket är väl obegripligt kanske och.....ja jag vet inte. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Trots detta hade hon bestämt sig för hur hon skulle rösta redan innan valet och det var samma som valet innan. Hon säger dess- utom att hon förmodligen alltid kommer att rösta på dom. Hennes intresse sträckte sig dock inte så långt, det fick räcka med att ha röstat i riksdagsvalet: F. Annars kan man ju tänka att dom här kommungubbarna dom ser man ju, det rör ju här i ? Men du röstade bara till ? Det var väl bara för att jag ville rösta helt enkelt, då har jag ju åtminstone röstat. Kombinationen av ointresse och rösttrogenhet förklarar hon med att hon har en pappa som är väldigt intresserad och som jämt jidd- rar om politik hemma. Jag vet att jag röstade på samma som pappa, men inte samma som mamma. Jag tror att jag har blivit lite uppfostrad eftersom pappa alltid har diskuterat sin politik. En annan kvinna i materialet uppvisar en del liknande drag. Hon är dock mer bevandrad och insatt i politiska frågor. Trots detta ut- trycker hon närmast skamset att man borde väl intressera sig mer, att hon egentligen är ganska oinsatt, men att andra i hennes omgiv- ning diskuterar och är mer aktiva. Denna kvinna har vuxit upp i ett hem där fadern var heltidspolitiker. Hon har själv varit med i detta partis ungdomsförbund men det var för festernas skull, hennes umgänge är dessutom klart färgat av den här aktuella politiska vär- degemenskapen. Det anmärkningsvärda är egentligen att de traditionsbundna är så få i materialet. Ingen, vare sig privata eller sociala uttrycker åsikter om att tillhör man den och den gruppen så röstar man på det partiet, eller har man vuxit upp där jag har gjort så.... Den överväldigande majoriteten markerar dessutom sin självständighet visavi föräldrarna och deras politiska uppfattning. Naturligtvis inne- bär inte detta att ungdomarna går fria från olika former av påverkan i närmiljön. Kanske är det dock så att värden om det självständiga och individuella valet är starkare? Åtminstone är det uppenbart att ungdomarna själva inte vill framstå som en som följer strömmen. Många uttrycker i klara ordalag att om de inte själva kan ta ställning, så avstår de från att rösta hellre än att de gör som familj och kompisar. Ett inte orimligt antagande här är att utfallet hade blivit helt annorlunda på en ungdomsgrupp för två–tre decennier sedan. Här hade antagligen likriktningen och det sociala trycket att rösta varit betydligt starkare. Nedanstående figur utgör ett försök att sammanfatta. Medvetenhet, motiv och valstrategi klass(vi)känsla och politiken berör inte Ovanstående indelning kan tjäna som en vägledning till förståelse.8 Materialet här ger inte stöd för påståenden om att dagens ungdomar är allmänt ointresserade av politik och samhällsfrågor. Frågan om intresse är dock intimt förknippad med medvetenhetsgraden. De sociala, omvärldsorienterade, har stort intresse och utvecklade tankegångar om övergripande sammanhang och helheter. Bland de privata finns inte känslan för sammanhangen. Här förankrar man mer sina ställningstaganden utifrån enskilda frågor, företrädesvis sådana man kan relatera till den verklighet man själv upplever. I normalfallet är man dock vare sig ointresserad eller oinsatt i sam- hällsskeenden. Man har ofta tydliga ståndpunkter på, åtminstone en del områden. En förutsättning här är dock att vi tänker samhällsin- tresse i en bredare dimension än just detta med partier och val. Sva- ren visar dock också att frågan om politiken inte upplevs som brän- nande. Det samhällsintresse man trots allt hyser leder inte till upp- levelser av partipolitiska tillhörigheter. Trondmans distinktion mellan starka och svaga grupper, bekräf- tas den i materialet här? Många av de intervjuade svarar ganska väl upp mot beskrivningarna av den starka gruppen. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN mot beskrivningen av den svaga. Det är just bilden av passivitet och frustration över utanförskap och dåliga framtidsutsikter som inte riktigt bekräftas. Däremot finns uppgivenhet över politiken och dess möjligheter att förändra den svåra arbetsmarknadssituation som många upplever. Några ungdomar i materialet verkar ganska illa rustade på denna arbetsmarknad. Deras målsättningar kring yrke och framtid verkar också lägre än de övrigas. Utifrån denna an- språksnivå har de dock en ljus framtidsbild och en tydlig tilltro till de egna möjligheterna. Ett relaterande av typologin till olika bakgrundsfaktorer hos ungdomarna leder inte till urskiljande av några tydliga skillnader. Det är inte så att de sociala t.ex., främst återfinns bland studen- terna eller att förstagångsväljarna är mer ointresserade än andra- gångsväljarna osv. Någon särskilt tydligt tendens framträder inte heller i relation till klassbakgrund och hemort. Graden av utbild- ningsnivå har i många undersökningar visat sig påverka frågan om omvärldsorientering och medvetenhet. Att den inte gör det i detta material kan bero på att ungdomarna i undersökningen trots allt inte uppvisar så stora skillnader i förhållande till utbildningsnivån. De som är studenter har inte varit det så . Flera av de arbetslösa har god gymnasiebakgrund och en målsättning om högre studier. Få av de intervjuade studenterna kommer dock från samhällsveten- skapliga ämnen. Kanske ett annat urval härvidlag hade påverkat? Under denna rubrik skall jag titta lite närmare på de åsikter som ungdomarna uttrycker om dagens politiska klimat. Först dock till frågan om hur de orienterar sig och tar in information om politiken. I dagens informationssamhälle förmedlas politiken framför allt via TV-mediet. En av de minst TV-tittande grupperna i hela befolk- ningen är dock den som utgör fokus här (Mediebarometern 1998). Det övervägande flertalet av ungdomarna i undersökningen uppger också ett lågt TV-tittande. De ser ofta nyheterna, men inte som nå- gon dagsrutin. Det är mest att TV:n står på medan de gör annat. Jo det tittar jag på, på sporten och så. Nyheterna också står ju på när jag sitter i rummet. Jag sitter ofta och jobbar med datorn och har TV:n på . (Man 20, arbetslös, röstade ej.) Huvudintrycket är att TV-tittandet sker oplanerat hos ungdomarna. De tittar när de har över, när de inte orkar plugga etc., och då kan det bli lite vad som helst. De zappar sig fram. Några, fö- reträdesvis kvinnorna, följer en eller annan såpa. En del av männen uppger att de ser sportprogram och filmer. TV:n tycks alltså ha en rätt undanskymd plats i tillvaron. Radio lyssnar ungdomarna på för musikens skull. Dagstidningar läser de, men inte intensivt, de bläddrar; lite nyheter, lite sport och lite nöjen. Många framhåller att det främst är lokalsidorna de läser. De vill veta vad som händer på orten. En allmän bild är att informationsintaget inte tycks variera så mycket mellan olika ungdomsgrupper. Möjligen har de som går på en något högre nyhetskonsumtion. Ytterst få såg en hel valdebatt eller specifikt valprogram på TV:n under valrörelsen. Några hade bestämt sig för detta men tröttnade fort. För de flesta tycks det dock ha handlat om att de tittade för förströelsens skull och råkade hamna i ett valprogram. zappade de vidare, eller, om någon annan höll i fjärrkon- trollen, gick därifrån. Den allmänna meningen tycks vara att det är svårt att få ut ordentlig information ur valprogrammen. Det käbblas och tjafsas för mycket. Få inslag innehåller matnyttig information. Programmen upplevs dessutom av de allra flesta som tråkiga. Jag tycker som dom betedde sig var jättedåligt, för det blir ju bara som en maktkamp, dom försöker bara visa hur dåliga dom andra är i stället för att visa vad det egna partiet ville så gick det ut på att nä dom gör inte det här och det här, det är vad jag tycker att dom mest förmedlar, det blir en slags maktkamp. (Kvinna 24, ekonomstuderande, röstade.) Ja ibland när dom sänder från debatter och så, det är ju jättetråkigt, det är ju långa diskussioner och det är ju, man skulle ju vilja ha det vikti- gaste sammanfattat på nått sätt, över huvud taget så tycker man ju att det är lite tråkigt. (Kvinna 20, teknikstuderande, röstade.) De som trots allt tittade lite tycks mest ha sett det hela som enter- tainment inte som ett sätt att inhämta information, ...det är ganska kul när dom bråkar... UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Sitter jag å tittar så tycker man att det är ganska kul, om det dyker upp, men är det ju löjligt att dom vuxna karlar sitter och bråkar i TV Jag vet inte vad jag tycker om det egentligen Dom står ju på sig, dom tror ju på sin sak Det är ju i och för sig bra, att dom inte håller på och velar utan är bestämda, vet vad dom tycker. (Kvinna 22, barnskötare, röstade.) Ungdomarna vill ha tydligare politiska linjer. Det får de inte via media. Det som diskuteras berör inte. Resultatet blir att de tappar intresset. Soppa är ordet som kommer upp. Att Loket hade intervjuer och att allting var en enda sörja det är liksom dom två sakerna som kommer upp när jag tänker på det. Det är att, vad blir det när man blandar blått och rött? Det blir liksom bara en enda röra. (Man 23, arbetslös, röstade.) Trots sin måttliga mediakonsumtion får ungdomarna här ändå sin huvudsakliga bild av politiken via media. Politiken förmedlas ju framför allt via TV och press. Man får sig den till livs via lite nyhetsläsning här, lite TV där, eller i andra hand, utifrån vad kompi- sar, föräldrar etc. återger av vad de sett/hört. Intressant är för det första att man ger mediebilden så lågt informationsvärde. När (om) man vill skaffa sig information om partierna och deras politik så litar man inte på den. En annan intressant sak är att så många ungdomar värderar valprogrammen i termer av tråkigt–roligt. Detta kan ses som en följd av ett ökande avstånd mellan väljare och valda. Männi- skor känner inte delaktighet i den politiska utvecklingen. I stället fungerar de som passiva mottagare som skall roas, intresseras, väckas (Habermas 1998:186). Det anmärkningsvärda är att parti- erna i stället för att arbeta mot en sådan utveckling, tycks beredda att medverka till den. I stället för att försöka utveckla andra arenor för dialog mellan väljare och valda satsar man på ytliga förpackningar av budskapen i syfte att konkurrera i det allmänna mediebruset (se nedan under politisk reklam). En tredje sak som är intressant i sammanhanget är frågan om vad de s.k. affärerna, frågor om korruption etc., har för betydelse för ungdomars relation till politiken. Dessa affärer har ju exponerats kraftigt i massmedia. Flera undersökningar har visat att människors förtroende för politiker och de politiska institutionerna är mycket lågt (1996, 1997). En möjlig orsak som brukar diskuteras i sammanhanget är just alla avslöjanden kring politikers fiffel etc. (Esaisasson 1996). I den här undersökningen har jag inte ställt direkta frågor om detta. Om detta hade gjorts hade ungdomarna säkerligen genomgående uttryckt sitt ogillande för sådana företeelser. Några av de intervjuade nämner affärerna som ett bevis på att politiker inte är att lita på. Detta utgör dock inte i något fall en dominerande sida i argumentationen. Andra faktorer framhålls i betydligt högre utsträckning. Själva bilden av politikers trovärdighet på det personliga planet är säkert viktig. Den utgör dock bara en av flera pusselbitar i frågan om själva politikens tro- värdighet. Några ungdomar uttrycker också en trötthet på affärerna och en kritik mot medias behandling av dem: Ja, nu tycker jag i medierna att dom har hållit på och ältat allt det här ekonomiska fifflet som alla håller på med, och kontokortsaffärer. Och det är ju bra att dom tar upp det när politiker håller på, men dom sig ju i det. Det blir ju för mycket så man orkar ju inte höra mer till slut, utan Jag tycker att dom lägger ner för mycket tid på sånt i stället för på bra saker som dom gör Man måste ju få veta båda, det måste ju va en gräns emellan där tycker jag. (Kvinna 22, barnskötare, röstade.) Ett par av de intervjuade ungdomarna inhämtade valinformation ganska planmässigt. De läste det som kom med posten, komplette- rade genom att beställa mer samt sökte på internet. Det gäller några förstagångsväljare och en hel del av inspirationen till att söka infor- mation tycks de ha fått av engagerade samhällskunskapslärare i gymnasieskolan. Valstugor, vallokaler, ringde till huvudkontoret, försökte t.o.m. få tag på den här personen, men det gick inte. Det är ju bara man orkar kanske engagera sig så mycket, men jag tyckte det var rätt viktigt att kolla upp att jag verkligen kunde rösta på den här personen, att det inte ligger nånting i gömmorna. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.) Det stora flertalet av de intervjuade tycks dock inte känna sig till- räckligt berörda av valet för att lägga ned en sådan arbetsinsats. Vad tycker då ungdomarna om politiken ? Ungdomars syn på det politiska klimatet Synen på politik, partier och val hos ungdomarna i materialet kan diskuteras utifrån några nyckelord; tydlighet, tillit och identifika- tion. Intressant är också om ungdomarna upplever att det finns en UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Hur svarar i så fall politikerna upp mot detta? Jag tycker det är svårt, det gör jag, jag tycker inte jag kan se att ja men vänster liksom det står för...jag har jättesvårt för det där om vad som är höger och vänster och mitten jag tycker det är jobbigt faktiskt. Jag tycker det säger inte sådär klart för mig som jag önskar att det skulle göra. (Kvinna 20, teknikstuderande, röstade.) Allting verkar smälta ihop på något sätt. I många frågor är ju sossar och moderater så väldigt nära varandra. Sen råkar det bara vara nått litet centerparti med och regera t.ex. att det rörs ihop lite och man blandar lite, ena dagen är det det här och är det det här. Jag tror att man tappar lite kanske, att det är svårt att rösta på ett parti som man egentligen inte riktigt vet vad de står för och vad dom håller på med. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.) Ja men det är nog det här med att man inte kan se klara och tydliga riktlinjer i så fall, för dom är ju ganska snarlika, det är ju inte en helt höger och en helt vänster så, utan det är ju en ganska jämn smet. (Kvinna 24, ekonomstuderande, röstade.) Ja jag tycker för min del att vi snart bara har mittenpartier, alla springer varandras ärenden liksom, det är inavel mellan partierna, man kan lämna sossarna för att liksom äh jag börjar jobba med i stället och då är det läskigt liksom... det är en sak om man går från moderater- na till liksom, eller från sossarna till , det kan jag liksom se, men när man går från sossar till moderater eller tvärtom då är det... politiken är för lika då om man kan göra så. (Man 23, arbetslös, röstade.) Ovanstående speglar en mycket tydlig tendens i intervjumaterialet. Det överväldigande flertalet tycker att det är väldigt svårt att se skillnader och alternativ i politiken. Detta gäller oavsett den inter- vjuades eget politiska intresse och medvetenhet. Man upplever att gränser är otydliga och att ideologierna inte kommer fram. De skill- nader man möjligen ser mellan partierna är i sakfrågor. Valbeslutet blir därmed mer beroende av tillfälligheter, dvs. partiernas stånd- punkter i de dagsfrågor man tycker är särskilt viktiga. Partiernas hållning i sakdebatten upplevs vara svår att länka till olika alternativa partipolitiska ideologier. Några grundläggande skiljelinjer tycks inte längre existera, de framgår i alla fall inte i den politiska debatten. Men sen är det ju så också som jag sa tidigare att tydligheten måste öka, att folk känner att det här partiet kan jag identifiera mig med och så. Om allting smakar likadant så väljer man ju mer det som passar för stunden. (Man 23, arbetslös, röstade.) Många av ungdomarna här uttrycker alltså att de vill se tydligare skiljelinjer i politiken. menar många att det käbblas och bråkas för mycket. Politiker borde lyssna på varandra och drivas av en ärlig vilja att komma framåt. De borde samverka och lösa landets problem i stället för att bråka och blockera sig. Detta behöver kan- ske inte vara så motsägelsefullt som det ter sig vid en första anblick. Flera uttrycker att motsättningar är OK när de rör väsentligheter, dvs. ideologier och sakfrågor. De tycker dock att det käbblas om oväsentligheter och pseudofrågor, inte om de verkliga frågorna. Önskan om dels klarare skiljelinjer och ideologiska alternativ, dels mindre bråk, käbbel och antagonism i den offentliga debatten är kanske i sig ett utslag av oklarhet och förvirring. Om motsättning- arna klart och tydligt rörde olika ideologiska alternativ kanske man på ett helt annat sätt skulle acceptera dem och se dem som nödvän- diga i debatten?9 De allra flesta i materialet tycker att det finns specifika ung- domsfrågor. De som nämns är arbetslösheten, skolan, våldet, stu- dieersättningar, fritidsgårdar och fritidsverksamhet. Flera nämner också miljöfrågorna. De tycker dock inte att politikerna bryr sig speciellt mycket om ungdomsfrågor och ungdomsproblematik, det är mest en läpparnas bekännelse i valtider. Och... jag tycker inte att dom inriktar sig så stort på ungdomar, jag tror att det mer är en samvetsgrej mot ungdomar, för att dom vet att det finns ungdomar som skall rösta, man skickar, sossarna skickar ut sin videofilm för att dom skall komma och rösta men dom bryr sig inte egentligen om ungdomarna. (Man 23, arbetslös, röstade.) Ja jag tror att det är någon sorts grundinställning faktiskt, politiker, val nu är det liksom... och sen att vi som är ungdomar att man känner lite mera, att man är lite åsidosatt, att det känns som att man kanske inte spelar någon roll. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.)