sou · GNB310 · 2000-01-01 00:00:00 — ProPatrias hemsida på Internet är varken den enda eller den värsta i sitt slag, utan endast en i mängden och närmast en dussin- produkt. Det finns fler öppet antisemitiska sidor än på Internet och nya hemsidor tillkommer med . har inte en enda ansvarig utgivare åtalats och fällts för rasistisk propaganda på Internet. Bristen på intresse för exempelvis ProPatria ska jämföras med den behandling som drabbade t.ex. och , dåtidens mest namnkunniga pro- ducenter av antisemitisk propaganda. märksammades i internationell press där omnämndes som »nazistiskt propagandacentral«. som Times och Le Monde ägnade ledarstick till att fördöma verksamheten. Felderers utskick av hatbrev till judiska organisationer utomlands gav upphov till internationella protester och utmynnade i en rättegång med fällande dom. väckte och avsevärd uppmärksamhet i den svenska debatten. Det är heller inte så att propagandan blivit »mjukare« eller »mer försiktig«. Tvärtom är den hatpropaganda som sprids genom Internet och exempelvis tidningar som Nordland, Den , , Folktribunen m.fl., helt jämförbar och i många fall väsentligt grövre än den propaganda som och ägnade sig åt. Detta kan bara betyda en sak, nämligen att personer som be- driver antisemitisk hatpropaganda har lyckats tänja gränserna för samhällets toleransnivå. Antisemitisk propa- ganda av ett slag som var otänkbar är så vanligt förekommande att polis och åklagare inte längre finner det lönt att utreda och att massmedia och politiska organisationer inte längre ids påtala den. Judehatets teoretiker har därmed tilldelats en för ett rätts- samhälle besvärande status av ansvarsfrihet för kriminella hand- lingar. Judehatet – en ideologisk hörnsten Antisemitismen förblir grundbulten i nazismens ideologiska bagage. Teoriernas form och innehåll kan variera från grupp till grupp, men kan enkelt sammanfattas i påståendet att »judarna« på olika sätt konspirerar för att dominera eller förinta den vita ariska rasen. Så löd teserna propagandablad och så lyder teserna än . Efter – efter Förintelsen – var avskyn för nazismen så utbredd att antisemitismen helt enkelt inte hade något politiskt marknadsvärde. DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT Det innebar inte att nazismens judehat upphörde, bara att den inte längre var gångbar bland de nazistiska grupper som hyste hopp om politisk överlevnad. Judehatet plockades därför bort från den offentliga propagandan och förpassades till interna möten. I den nazistiska pressen ersattes ordet jude av lämpliga kodord som »kosmopoliter«, »internationalister« och – – »sionister«. Nazistiska veteraner och framträdande ideologer som odlade judehat långt före – svensken är ett utmärkt exempel – bytte kostym och förnekade att de någonsin varit antisemiter. Att öppet framträda som antisemit var liktydigt med att riskera att stämplas som sinnessjuk. För de ståndaktiga veteraner som vägrade ge slaget förlorat handlade det under årtiondena närmast efter kriget i huvudsak om överlevnad. Nazismen i formerade sig i ett obskyrt sekt- landskap, fjärran från de masspartier som präglat . I många fall, däribland i , samlades trofasta nazister i obskyra politiska klubbar och »rojalistiska sällskap« som kamouflerats med en nödtorftigt demokratisk täckmantel. gjordes några ambitiösa försök att reorganisera nazistiska partier. Det bäst kända av dessa är (), som lever kvar . Någon massrörelse var det sanner- ligen inte fråga om. NRP har lopp som bäst samlat några hundratals aktivister. Partiledarna har i mångt och mycket uppfattats som operettfigurer som med få undantag saknat för- måga att attrahera ungdomar, och har medelåldern obönhörligt krupit uppåt. NRP:s viktigaste insats har i stället varit att tjänstgöra som politisk skola och länk mellan det förflutna och dagens naziströrelse. var NRP det mest förskräckliga exemplet på svensk nynazism. Jämfört med måste partiets propaganda betraktas som ytterst beskedlig. var anti- semitismen ännu så tabubelagd att inte ens de som med den tidens mått betraktades som de mest vildsinta nazister vågade framträda öppet som judehatare. I en årgång av NRP-pressen är det svårt att över huvud taget hitta ordet jude i texten; vid enstaka tillfällen förekommer antisemitiska kodord som »kosmopolit« eller »internationell kapitalist«. artiklarna består av historiska betraktelser eller partiledarens funderingar kring svensk jordbrukspolitik eller liknande ämnen. består i stort sett vilken nazistisk tidning som helst sida upp och sida ned av den grövsta och mest vämjeliga antisemtiska hatpropagandan. är propagandan varken dold eller försiktig. har extremhögern på ett tydligt sätt alltmer delats i två läger. Den ena gruppen uppträder i slips och kavaj och söker vinna gehör för sina idéer bland väljare i olika länder. Till denna krets räknas stora partier som franska och italienska , liksom på vår hemmaplan. Den andra gruppen, den organiserade nynazismen, är numerärt mindre men går mot ökad militans och våldsretorik. Sammanfattningsvis kan det fastslås att det är utomeuropeiska invandrare och zigenare som utgör de vanligaste måltavlorna för fysiska attacker i , men att antisemitismen åter blivit det absolut viktigaste ideologiska in- slaget i hatpropagandan. Detta är en tendens som går rakt genom hela . Den är mest uttalad i de mest militanta nazigrupper- na, men den har redan fått avläggare bland de »respektabla grupperna«. Att antisemitismen tonades ned efter kriget innebar inte att den försvann från den ideologiska menyn. har den levt vidare som en försåtlig underström, men bara ett fåtal kompromisslösa nazister – vanligen ökända stollar – har vågat framträda offentligt som antisemiter. I politisk bemärkelse har de varit betydelselösa, men de har fyllt en funktion som bevarare av traditionen. Typexemplet är återigen , vars anti- semitiska flygblad och pamfletter väckte uppmärksamhet och be- störtning i hela . kan också tjänstgöra som mätare på att en vindkantring faktiskt ägt rum. Mot bakgrund av den flodvåg av antisemitiska budskap som väller över i form av vit makt-musik, tidningar, radioprogram och videofilmer framstår Åbergs antisemitiska nidskrifter som nästan harmlösa. En annan skillnad är att det politiska och kulturella etablisse- manget i inte i motsvarande grad reagerar på antisemitisk propaganda som skedde i fallet . DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT hade varit verksam med , eller om Nordland då hade publicerat sin beryktade hatskrift om familjen , skulle ledarskribenter, författare, jurister och politiker ha skrivit petitioner till och krävt åt- gärder mot den nazistiska hatpropagandan. En orsak till denna bristande respons bland dagens intellektu- ella är självfallet att judehatets propagandister är be- gränsade till en enstaka , en , en och några dussin andra beryktade nazister som gemensamt kunde avfärdas som politiska stollar. Dagens judehatare är betydligt fler. Den antisemitiska propa- gandan är inte längre begränsad till små rännilar från isolerade pennor. I stort sett varje land i , inte minst i , håller sig med ett flertal välorganiserade antisemitiska hat- grupper med förbluffande stora ekonomiska resurser. Skillnaden är också påtaglig vad gäller attityderna hos antisemi- terna själva. efter kriget och fortfarande långt in , var judehatet något som de nazistiska propagandisterna själva försökte distansera sig från. Ytterst få naziledare framträdde med ett öppet antisemitiskt budskap och när massmedia fokuse- rade intresset på någon sådan grupp drog de sig snabbt undan upp- märksamheten. Dagens antisemiter från till Nordland och skäms inte över sitt judehat. Tvärtom; de uppträder med självförtroende och stolthet när de hävdar att »hade rätt«. Revisionismen – en isbrytare Den nazistiska historierevisionismen är den gren av antisemitismen som ägnats mest uppmärksamhet sedan kriget. Till skillnad från de vanliga politiska aktivisterna har revisionisterna som bekant specialiserat sig på att framträda som »objektiva« och »seriösa« forskare. Deras syfte har heller inte i första hand varit att underblåsa antisemitismen, utan att rentvå och skapa en mystik kring och tvivel på att Förintelsen ägt rum. Revisionismens framgångar har varit blandade. Revisionisterna vet att de inte kommer att kunna påverka attityderna hos den äldre generationen i nämnvärd utsträckning och har därför till stor del inriktat sin verksamhet på ungdomar. Bitvis har de nått framgång. Den uppmärksammade rapporten från om ungdomarnas attityder till demokrati och rasism som publicerades , visar att förbluffande många svenska ungdomar inte är helt säkra på att Förintelsen verkligen ägt rum. Någon liknande undersökning existerar inte, men det hade onekligen varit intressant att kunna jämföra med statistik från till exempel . Gissningsvis – även om det är en spekulation – hade antalet ungdomar som då tvivlade på Förintelsen varit försvinnande blygsamt. När det gäller den nazistiska revisionismen – kampen om historieskrivningen om – har svenska myndig- heter gjort en stor insats i form av regeringens initiativ till pro- jektet Levande historia. Projektet är unikt i och har för- hoppningsvis bidragit till att minska förvirringen kring Förintel- sen. Två personer som i allra högsta grad arbetat för att förankra nazistisk historierevisionism i är i och i . Det intressanta är att de var för sig brutit med merparten av de internationella revisionister- nas traditionella attityder. Till skillnad från till exempel den franske historierevisionisten och engelsmannen , som ansträngt sig för att inte förknippas med nazism och antisemitism, så har varken eller någonsin försökt dölja att judehatet är den främsta drivkraften. Deras teser och propaganda har därför blivit ett viktigt tillskott till den nazistiska rörelsens propaganda. Just , som ju är född i , utgjorde länge ett pikant rasmässigt dilemma för nazismen. När åtalades för hets mot folkgrupp för sina sändningar i förblev merparten av den nazistiska rörelsen tyst. Först efter 1992, då redan avtjänat sitt straff, började hyll- ningarna komma. , då ledare för den lilla sekten , framträdde i och 1993 ställde DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT medlemmar ur den nazistiska gruppen Riksfronten upp som Ramis livvakter under ett av besök. 1996 publicerade Nordland en lång intervju med . har stjärna dalat, men och var han en av de viktigaste isbrytarna för den ideologiska antisemitismen. Han lyckades bryta det tabu mot antisemitisk propaganda som rörelsen inte vågat uttrycka tydligt. I kan nynazismens ideologiska fokusering på judarna sägas ha inletts . En tidning som gick i bräschen för den nya antisemitismen var Vit Rebell, en knappt läsbar köksbordsprodukt som klistrades ihop av en grupp ny- nazistiska skinnskallar i . Vit Rebell ersattes så småning- om av tidningen , som var språkrör för Vitt Ariskt Motstånd (VAM). Storm omvandlades i sin tur till tid- ningen Nordland, vit makt-musikens flaggskepp i fyrfärgstryck och med professionell layout. Kunskaperna i layout bjöd på, då man inom ramen för verksamhet gav några av de viktigaste aktörerna i VAM kurser i desktop publishing och datakunskap. Nordland har också varit en av de mest framträdande aktörerna i försöken att blåsa liv i klassisk antisemitism. Vid sidan av Nordland framträder () som den viktigaste bäraren av öppet judehat i . Det var NSF som inför i genomförde den första specifikt antijudiska demonstrationen i sedan . Parollerna var tydliga: »Krossa judarnas makt« och »Krossa demokratin«. Drygt 120 uniformerade och delvis maskerade NSF-aktivister marscherade från till med uppehåll framför SJ där två appelltal hölls. Talarna bestod av , NSF:s »propagandaminister«, och en av de nynazister som synas i utredningen om mordet på . Han är den unge nynazist som arbetade på ett varulager och avskedades sedan påtalat det olämpliga i att han blivit förtroende- vald i den lokala . Demonstrationen väckte upprörda känslor av flera skäl. Dels på grund av att det var den första officiellt utlysta antijudiska demonstrationen sedan kriget. Demonstrationen var dessutom illegal – dvs. den saknade polistillstånd. Trots detta agerade polisen handfallet och uppträdde närmast som demonstrationsvakter. Dels därför att då polisen äntligen ingrep så skedde det i form av ett våldsamt angrepp mot de ca 100 antirasister som försökte hålla en likaledes illegal motdemonstration. Debatten i massmedia blev en pinsam affär för polisen. Demonstrationen på 1997 kan tolkas på flera sätt, men en sanning kvarstår. Försvaret av svensk demokrati denna dag då nynazister marscherade från LO-borgen till hade överlåtits till en liten grupp antirasister. De stora folkrörelseorganisationerna, LO, det då aktuella Europaåret mot rasism och de etablerade partierna var frånvarande. , förmodligen fortfarande så sent som , hade NSF:s demonstration varit otänkbar. Den hade utan tvekan varit otänkbar då dåvarande , sedemera försvars- och utrikesminister, med viss auktoritet mobiliserade antinazistiska motdemonstrationer. är motståndet inte lika självklart då judarna åter utmålas som »huvudfienden«. var antisemitismen en del av det europe- iska kulturarvet. För många människor som aldrig skulle ha kommit på tanken att definiera sig själva som »nationalsocialister« var det självklart att betrakta judarna med om inte öppen fientlig- het så åtminstone misstänksamhet. I den bemärkelsen hade antisemitismen byggts in som en del av tvåtusen år av europeisk historia. Det är därför inte ovanligt att i helt vanliga romaner , t.o.m. i romaner som är politiskt fientliga till nazismen, hitta beskrivningar av judar i mer eller mindre samma stereotypa form som hos nazisterna. DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT Den kulturella antisemitismen var en viktig orsak till att nazismens antisemitism fick ett sådant genomslag och faran ligger i om antisemitismen åter får spridning utanför nynazismens led. Att dogmatisk antisemitism kan framföras av en eller grupper som Nordland eller är inte överraskande. Att aktivister i dessa grupper sprider judehat på hemsidor på Internet är heller inte överraskande. Men tendensen är att antisemitismen nu också börjar få spridning utanför den militanta nynazismens led. Först på kö står ett antal »respektabla rasister« i populistiska och allmänt invandrarfientliga grupper. Utmärkande för flera av dessa grupper är att de söker samma respektabilitet som de etablerade och försöker profilera sig som »förnuftiga nationalister«. Det är självfallet inte så att dessa grupper kommer att göra en dramatisk politisk kursändring och plötsligt uppträda som öppna antisemiter. De flesta av de »respektabla« aktivisterna skulle hellre dö än att ertappas som antisemitiska propagandister. Ändå är det uppenbart att de inte kan hålla rågången till nazigruppernas propaganda – vilket för all del inte är så konstigt eftersom aktivister från gränslandet mellan populismen och nazimen alltid utgjort deras enda egentliga källa till rekrytering av nya aktivister. När nazismen vädrar morgonluft och börjar försöka bygga poli- tiska organisationer stöter den på ett antal specifika problem. Nazismen är fortfarande så tabubelagd att de små parti- bildningarna knappast kan hoppas på att utveckla en massrörelse och vinna avgörande framgångar i politiska val. De högerextremister som insett detta dilemma har anpassat sig till sakernas tillstånd och valt att etablera sina organisationer i så respektabel kostym som möjligt. Som sådana har de nått oerhörda framgångar i . , som framstod som en karikatyr på en misslyckad högerpopulist och som bäst samlade några promille av rösterna i valet till nationalförsamlingen, slog plötsligt igenom och har fått av rösterna. I har gamla parti, numera under ledning av , upplevt en renässans och tillsammans med koalitionspartnern till och med suttit i regeringsställning 1994. I har och hans Frihetliga parti skördat massiva fram- gångar i allmänna val, liksom Vlaams Blok i . Att en vindkantring ägt rum i europeisk politik är svårt att för- neka. Samtliga dessa partier som har miljoner väljare bakom sig är sådana som vi gemensamt avfärdade som hopp- lösa stollepartier i de politiska sekternas utmarker. Hade någon föreslagit att 1999 skulle ungfascisten vara ledare för ett av viktigaste partier så skulle påståendet ha mötts av ett gapskratt. Den politiska demarkationslinjen mellan den öppna nynazis- men och den »respektabla« extremhögern är ofta flytande. I sak skiljer sig inte de två grenarnas budskap nämnvärt, däremot finns stora skillnader i form och politisk taktik. Le Pen, liksom aktivisterna i exempelvis Nordland eller , säger sig värna den »europeiska kulturgemenskapen« och vara motståndare till »EU och överstatliga lösningar«. Båda grenarna förespråkar ett etniskt homogent . Skillnaden består i att medan politiker som Le Pen och undviker att tala om exakt hur denna etniska rensning ska åstadkommas så är de militanta nazigrupperna betydligt mer frispråkiga. Med risk för att generalisera kan den militanta nazismens världs- bild sammanfattas i tre punkter: *Det pågår en omfattande social, ekonomisk och politisk konspiration mot den vita rasen. Konspirationen har i tysthet antagit formen av ett omfattande inbördeskrig. Insatsen är hög; det handlar om den vita rasens överlevnad. *Bakom konspirationen står den ariska rasens arvsfiende – judar- na, och dess agenter som »styr och andra västländer«. DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT * Kriget kan bara vinnas genom att den vita rasen slutgiltigt för- intar sin fiende. Detta kan endast ske genom väpnad militär kamp. Det är en strid där ingen kan ges eller tas. Det var av exakt dessa politiska skäl som ut- förde bombattentatet mot en federal byggnad i som 1995 skördade 170 liv, och det är exakt denna världsbild våra svenska naziteoretiker år trummar ut i sina tidskrifter, sin vit makt-musik och på sina hemsidor på Internet. Myndigheter har en tendens att avfärda högerextrema terroris- ter som »ensamma galningar«. Det tycks finnas ett inbyggt mot- stånd mot tanken att nazister faktiskt menar allvar då de hävdar att de ska krossa det demokratiska samhället. Det finns en enkel för- till detta: en »ensam galning« är mindre oroande och enklare att förklara än möjligheten att nazister faktiskt bedriver organiserad terrorism över gränserna. Utvecklingen som leder fram till skotten i bör dock inte komma som någon överraskning. Nazismen har, historiskt sett, alltid använt terrorism som kampmetod. har extremhögern bestått av isolerade små sekter som ansträngt sig att tona ned den mest våldsamma retoriken. Terrorismen har efter kriget av uppenbara skäl varit lågmäld, stundom knappt skönjbar, men de som gjort sig besväret att skrapa på ytan har lätt kunnat hitta kopplingar till organiserat våld. Terrorismen tog fart igen med en serie blodiga terrordåd i . Det första större attentatet var , då ett 20-tal personer dödades vid ett bombdåd mot en jord- brukarbank. Attentaten kulminerade med bombningen av järn- vägsstationen i , då närmare 100 människor dödades. Den italienska terrorismen byggde på den så kallade »spänningens strategi«, en teori som lanserades av den fascistiska kampgruppen Ordine Nuovo, Ny Ordning. Genom blind, anonym terror försökte Ordine Nuovo skapa ett kaos i som skulle driva fram en statskupp. Fascistiska aktivister infiltrerade gärna vänstergrupper eller skapade egna »anarkistiska kampceller« som tog på sig ansvaret för dåden. Interna dokument definierar målsättningen: Den första av våra åtgärder måste vara att skapa kaos i stats- apparaten (och) krossa regeringens maktstruktur. (...) Vi måste agera genom domstolar såväl som kyrkan i syfte att påverka den allmänna opinionen och påvisa den legala maktapparatens brister och inkompetens. Detta kommer att framställa oss som den enda kraft som kan åstadkomma en social och politisk lösning på problemet. Den italienska terrorismen misslyckades med sitt uppsåt, men hundratals människor dödades i terrorn och åtminstone ett försök till statskupp genomfördes . Efter , som krävde 90 liv, inleddes en klappjakt på terrorister i . En grupp efterlysta fascister från det så kallade Nationella Revolutionsavantgardet (NAR) under ledning av , valde att gå under jorden och lämna . och hans gäng dök upp i , där de fick hjälp av den hemlighetsfulla nazigruppen League of . Gruppen – ett 20-tal aktivister – hamnade i engelsk domstol, som dessvärre avslog en italiensk begäran om utlämning. och hans kumpaner blev därefter »rådgivare« till engelska National . Italienarna var föga imponerade av de »mjäkiga och amatör- mässiga« engelska kollegorna, men tog sig an uppgiften att ingjuta nya revolutionära teorier. Några av de yngre ledarna för National lyssnade uppmärksamt. En av dem var , som författade skriften soldaten. Pamfletten översattes till svenska av Bevara Svenskt (BSS), föregångaren till . skrift, som fort- farande säljs av flera grupper, ställer kravet att rörelsens med- lemmar måste fostras till hängivna »soldater«, snarare än vanliga aktivister. DET HELIGA RASKRIGET – TERRORISM OCH JUDEHAT började europeiska militanter hämta ideologisk näring från den amerikanska extremhögern, som producerat dussintals handböcker i »raskrigets« teori och praktik. »Bibeln« är , som skrevs av , ledare för nazigruppen . är en roman som handlar om hur en underjordisk »arisk« gerilla inleder den väpnade kampen mot »judar och rasförrädare«. fungerar som en sorts handbok i konsten att bedriva terrorism. Boken har blivit en naziklassiker som tryckts i dussintals upplagor. En av de som hämtade inspiration från är just oklahomabombaren . En identisk kopia av bomben som använde finns beskriven i . Terrorismens teorier har utvecklats steg för steg . I formulerades begreppet »tredje positionen« – varken kapitalism eller kommunism, utan fascism. De italienska fascister- na var mer intresserade av frågor om makt och stat än av traditio- nell rasbiologi. När idéerna fick fotfäste i norra genom engelska National fick rasismen en mer framträdande roll. Amerikanerna bidrog med att tillföra judehat och antisemitiska konspirationsteorier. hävdar alltså att judiska agenter i hemlighet styr västvärldens maktorgan. Regeringen – vare sig det är i eller i – kallas ZOG, en förkortning för »sionistisk ockupationsregering«, som »i hemlighet arbetar för att förstöra den vita ariska rasen«. De militanta grupperna hävdar att enda sättet att bekämpa ZOG är att utlösa RAHOWA, en för- kortning för Racial Holy War, dvs. det heliga raskriget. Måltavlorna för terrorismen förskjuts därmed. Huvudfienden är inte längre enskilda invandrare eller ens enskilda judar, utan rätt och slätt demokratin och själva statsmakten i och Väst- . Det är därför svenska nynazister uppmanas att skjuta poliser, politiker och journalister. I bildades en underjordisk kamp- grupp, Orden, som hade till målsättning att inleda raskriget. Orden hade ca 200 medlemmar och byggdes upp med som förlaga. För att skapa en krigskassa rånade Orden De upprättade också en dödslista över »ZOG-agenter« som skulle utplånas. Det mest kända offret för terrorismen blev , en judisk radiopratare i , , som sköts utanför sin bostad 1984. Mördarna, greps efter en omfattande polisjakt och dömdes så småning- om till hundraåriga fängelsestraff. Ledaren, , dödades efter en eldstrid med FBI-agenter. Han har därefter blivit en av rörelsens viktigaste martyrer. Buford Furrow, som uppmärksammades i samband med att han sköt barn på ett judiskt daghem i , var för övrigt gift med , änka. I fick Orden en avläggare i form av Vitt Ariskt Motstånd (VAM), som i likhet med den ameri- kanska förlagan plundrade vapenförråd och rånade banker för att finansiera det »heliga raskriget«. Både amerikanska Orden och svenska VAM misslyckades. En rad aktivister greps och dömdes till fängelsestraff – i till fängelse , i eller fängelse. Inom den militanta rörelsen drog man vissa slutsatser. Det var inget fel på målsättningen att »förinta ZOG«, men staten – dvs.