sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — Härigenom införs möjlighet för rätten att på yrkande av någon av samborna fatta interimistiskt beslut om vem av samborna som skall ha rätt att bo kvar i bostaden till dess att bodelning förrättats. Det interimistiska beslutet kan fattas som ett provisoriskt beslut under ärendets handläggning eller som ett förordnande om omedelbar verkställighet i samband med avgörandet. De fall där ett interimistiskt beslut meddelas som en provisorisk lösning till dess kvarsittningsfrågan blivit avgjord torde främst vara när fara är i dröjsmål. Exempelvis kan ett interimistiskt förordnande komma i fråga om det finns anledning att anta att sökanden utsätts för våld eller trakasserier av motparten eller om motparten söker vandalisera bostaden eller på annat sätt försöker omintetgöra kvarsittningsrätten. Det kan dock inte uteslutas att det även finns fall där ärendets handläggning drar ut i sådan grad att det är motiverat med ett interimistiskt beslut i avvaktan på ärendets slutliga avgörande. ger inte make någon möjlighet att interimistiskt erhålla kvarsittningsrätt i en bostad utan att andra maken bereds tillfälle att yttra sig. En sådan möjlig het bör inte heller tillkomma en sambo. Detta anges i andra styckets andra mening. I sakens natur ligger att ett interimistiskt beslut skall kunna verkställas som ett lagakraftvunnet beslut. Detta föreskrivs i tredje stycket. När frågan om kvarsittningsrätt avgörs genom ett slutligt beslut skall det interimistiska beslutet omprövas. Detta anges i fjärde stycket. Omprövningen innebär endast att domstolen tar ställning till om det interimistiska beslutet skall bestå eller inte fram till dess att det slutliga beslutet vinner laga kraft. Det är möjligt för domstolen att när ärendet avgörs förordna på ett annat sätt än vad som dittills har gällt. Även det interimistiska beslutet kan då ges ett annat innehåll. Vidare får ett beslut enligt första stycket på ansökan av den ena parten när som helst ändras av domstol. Detta anges i femte stycket. Frågan om rätten att bo kvar i bostaden till dess att bodelning har förrättats skall prövas av en tingsrätt som är behörig att pröva tvister om bodelning mellan samborna. Detsamma gäller frågan om domstolens tillstånd till en sambos förfogande över bostad och bohag. Om ett mål om vårdnad om barn eller barns boende enligt 6 kap. pågår mellan samborna, får frågorna prövas av den tingsrätt som har tagit upp målet. Paragrafen motsvarar nuvarande 23 §. I första meningen har i förtydligande syfte orden väckas vid bytts ut mot prövas av. Den tillagda tredje meningen är en följd av att bl.a. frågan om kvarsittningsrätt enligt den föreslagna 33 § skall prövas i mål om vårdnad om barn eller barns boende i den mån samborna tvistar härom. Enligt 10 kap. 9 § andra stycket RB skall en tvist om bodelning mellan makar tas upp av den rätt där någon av dem har att svara i tvistemål i allmänhet. Enligt 10 kap. 1 § RB är detta i första hand rätten i den ort där make har sitt hemvist. Med uttrycket att ett mål pågår förstås, i likhet med när uttrycket används i 9 kap. 12 § ÄktB, tiden från och med då talan väcks till och med den tidpunkt då domen vinner laga kraft. I mål om rätt att överta bostad enligt 23 § får domstolen, för tiden till dess att frågan har avgjorts genom dom som har vunnit laga kraft, på yrkande av någon av samborna bestämma vem av dem som skall ha rätt att bo kvar i bostaden. Om sådan rätt tillerkänns den sambo som inte har hyres- eller bostadsrätten, skall domstolen också på yrkande bestämma vad sambon skall betala till den andra sambon för nyttjandet av bostaden och vad den förstnämnda sambon i övrigt skall iaktta. Har den ena sambon berättigats att bo kvar i bostaden, är den andra sambon skyldig att genast flytta därifrån. Ett beslut enligt första stycket får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av domstolen. När målet avgörs, skall domstolen ompröva beslutet. Beträffande beslut enligt denna paragraf tillämpas 14 kap. 9 § äkten- skapsbalken. Vad som sägs om makar skall därvid gälla sambor . Paragrafen motsvarar nuvarande 24 §. Ändringen i första stycket är endast av redaktionell art och beror på ändrad paragraf beteckning. Frågor om rätt för sambo att enligt 29 eller 32 § bo kvar i sambornas gemensamma bostad eller att enligt 23 § överta bostaden får prövas i mål mellan samborna om vårdnad om barn eller barns boende enligt 6 kap. . Yrkanden i sådana frågor får framställas i den ansökan genom vilken talan väcks. Har talan redan väckts, får yrkandena framställas muntligen inför domstolen eller skriftligen utan stämning . Paragrafen är ny. Bakgrunden till bestämmelsen har redovisats i avsnitt 4.8.6.3 Genom bestämmelsen är det möjligt att pröva frågor om övertagande av bostad och kvarsittningsrätt i bostad i mål om vårdnad om barn och mål om barns boende. Samborna skall självklart vara parter i målet. Bestämmelsen är uppbyggd med 14 kap. 5 § ÄktB som förebild. Avsikten är dock inte att ge någon uttömmande uppräkning av de frågor som kan komma att prövas i vårdnadsmålet eller i målet om barns boende. Exempelvis kan i mål om vårdnad och barns boende underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning enligt 6 kap. 17 § fjärde stycket FB. Samtliga i målet ingående frågor kommer att handläggas enligt den för tvistemål stadgade ordningen. Liksom beträffande mål om äktenskapsskillnad kan följdfrågorna aktualiseras efter det att talan väckts. Detta kan ske såväl muntligen som skriftligt, vilket anges i andra stycket. Meddelar domstolen beslut under rättegången i fråga som avses i 32 § skall talan mot beslutet föras särskilt. Talan mot beslutet skall också föras särskilt om domstolen meddelar beslut enligt 29 § som inte innebär att ärendet avgörs. Paragrafen är ny. Bakgrunden härtill har redovisats i avsnitt 4.8.6.2. Genom bestämmelsen införs möjlighet att överklaga interimistiska beslut särskilt. En sådan möjlighet finns inte i sambolagen. I första meningen införs möjlighet att särskilt överklaga interimistiska beslut som meddelats med stöd av 32 §. I andra meningen anges att även ett interimistiskt beslut som meddelats med stöd av 29 § andra stycket kan överklagas särskilt. Meddelas ett interimistiskt beslut enligt 29 § skulle det kunna finnas möjlighet att särskilt överklaga beslutet med stöd av ärendelagen, i vart fall om beslutet är att bedöma som ett säkerställande av vad ärendet gäller. Ett särskilt överklagande med stöd av 37 § tredje punkten ärende- lagen är nämligen tillåtet även när det gäller beslut om säkerställande som tillkommit med stöd av bestämmelser i annan lag (jfr Fitger, a.a. s. 269). Ett interimistiskt beslut som meddelats enligt 29 § andra stycket sambolagen skall dock överklagas med stöd av förevarande paragraf. Hovrättens beslut i frågor som avses i 34 § får aldrig överklagas. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen begränsas möjligheten att överklaga interimistiska beslut till att avse tingsrättens beslut. Samma begränsning av möjligheten att överklaga ett interimistiskt beslut om kvar sittningsrätt enligt 14 kap. 7 § ÄktB föreligger enligt 18 kap. 3 § ÄktB. Även möjligheten att överklaga ett interimistiskt beslut om vårdnad eller boende enligt 6 kap. 20 § FB begränsas enligt 20 kap. 12 § tredje stycket FB till beslut som meddelats av tingsrätten. Den bristande möj ligheten att överklaga ett interimistiskt beslut om kvarsittningsrätt som fat tats av hovrätten med stöd av 29 § andra stycket sambolagen innebär emellertid en inskränkning av vad som gäller för interimistiska beslut som fattas med stöd av 26 § ärendelagen. När en domstol beslutat i en fråga om säkerställande av det som ärendet gäller är ett särskilt överklagande tillåtet till HD (jfr Fitger, a.a. s. 269 och prop. 1995/95:115 s. 174). Möjligheten att överklaga ett interimistiskt beslut som meddelats med stöd av sambolagen bör dock snarare överensstämma med andra bestämmelser på familjerättens område, än med ärendelagen. 13.2Förslaget till lag om ändring i utsök- ningsbalken 4 kap. 19 § Om gäldenären är gift och varaktigt sammanbor med sin make och de har lös egendom i sin gemensamma besittning, anses gäldenären som ägare till egendomen, om det ej görs sannolikt att de är samägare till egendomen enligt lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt och det ej heller framgår att egendomen tillhör den andre eller någon annan. Detsamma gäller, när med annan under förhållanden som anges i 1 § andra stycket sambolagen (1987:232). Ändringen i paragrafen är föranledd av att begreppet sambor enligt 1 § andra stycket sambolagen föreslås avse sambor av såväl motsatt som av samma kön. I den föreslagna definitionen av vad som avses med sambor anges att två personer stadigvarande skall bo tillsammans i ett parförhållande. Rekvisitet stadigvarande avser i och för sig att utesluta kortvariga, tillfälliga förhållanden. Ett förhållande kan dock vara att anse som stadigvarande på grund av de omständigheter som föreligger när samborna flyttar ihop, t.ex. om parterna folkbokför sig på samma adress och införskaffar bostad eller bohag för gemensamt bruk eller skriver inbördes testamente till förmån för varandra. I sådana fall kan ett samboförhållande anses föreligga oavsett den faktiska varaktigheten av förhållandet. Detta medför att rekvisitet varaktigt sammanbor i bestämmelsen bör behållas. Bakgrunden till förslagen har redovisats i avsnitt 6.3.3. Innehållet i de flesta författningsrum där ändring har gjorts redovisas i korthet i bilaga 4. Ändringarna i författningarna är främst föranledda av att begreppet sambor enligt 1 § andra stycket sambolagen föreslås avse sambor av såväl motsatt som av samma kön. Några ändringar av författningarnas materiella innehåll är inte avsedd. Enligt nuvarande ordning avses med begreppet sambor endast sambor av motsatt kön och uttrycket äktenskapsliknande förhållande används för att beteckna samboförhållande mellan en kvinna och en man. För att den nya innebörden av sambobegreppet skall framgå görs en hänvisning i varje författning som reglerar samboförhållanden (som inte är kvalificerade) till sambolagens definition i 1 § andra stycket. I något fall där en författning endast är tillämplig på sambor av motsatt kön (6 kap. 10 a § och 2 § lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen) har ett förtydligande härav krävts. I vissa fall har uttrycket en man och kvinna bytts ut mot två personer (t.ex. lagen (1993:737) om bostadsbidrag). Några ändringar har tillkommit till följd av att lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem har rubricerats om till sambolagen (1987:232). I vissa fall har kommittén avstått från att framlägga författ nings- förslag. Detta gäller t.ex. lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval m.m., lagen (1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar och kyrkolagen (1992:300), vilka kommer att upphävas . Likaså har kommittén avstått från att framlägga förslag i lagen (1984:531) om 1985 års folk- och bostadsräkning och i lagen (1989:329) om en folk- och bostadsräkning samt i övergångsbestämmelser. Utöver de författningsförslag som lämnats föranleder kommitténs förslag ändringar i socialtjänstförordningen (1981:750) och cirkulär (1992:79) med tabeller för uträkning av arvsskatt och gåvoskatt. I framtida lagstiftning kommer uttrycket sambor att vara tillräckligt för att omfatta sambor av motsatt och av samma kön. Reservation av ledamöterna (), (), () och () Beträffande frågan om motordrivet fortskaffningsmedel bör omfattas av samborätten Genom sambolagen tillkom inte bara ett regelsystem där parterna inte vet när reglerna börjar gälla dem utan också ett regelsystem som är underlägset när det gäller att tillhandahålla lösningar på juridiska problem och att skydda en svagare part. har lagstiftningen visat sig ge människor som sammanbor, utan att vara gifta, en falsk känsla av trygghet. Oberoende av detta föreslår kommitténs majoritet att samborätten nu skall utvidgas från att omfatta sambors gemensamma bostad och bohag till att även omfatta sambors gemensamma bil och andra motordrivna fortskaffningsmedel. Enligt vår bestämda uppfattning är det emellertid inte lämpligt att ytterligare egendomsslag ingår i samborätten varför vi reserverar oss mot förslaget. Avgörande för vårt ställningstagande har varit att förslaget som syftar till att uppnå trygga och stabila familjeförhållanden, riskerar att i stället bli kontraproduktivt och bara förstärka det faktum att sambo- rätten utgör ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet. Ytterligare svagheter i majoritetens förslag framgår av bland annat följande. Om en viss typ av egendom anges ingå i samborätten innebär detta vid samboförhållandets upplösning - om bodelning äger rum - att värdet av egendomen kommer att fördelas mellan samborna. Vid denna värdemässiga delning tas inte någon hänsyn till vem av samborna som rent faktiskt förvärvat egendomen. Om inte förvärvet kan anses hänförligt till vad samborna gemensamt har byggt upp kan detta upplevas som stötande. Det är därför angeläget att den egendom som ingår i samborätten är sådan som införskaffats under sambo för hållandet och förvärvats såväl för gemensamt bruk som för att användas i det vardagliga hushållet. Enligt vår uppfattning är det inte lika självklart beträffande t.ex. en bil som det är vad gäller bostad och bohag att ett förvärv under samboförhållandet sker för dessa ändamål. En utvidgning av samborätten till att omfatta bil och andra motordrivna fortskaffningsmedel kan dessutom innebära svårigheter för parterna att själva förutse i vilka fall sambolagen är tillämplig på egendomen. kan det stå tämligen klart att exempelvis en bil förvärvats uteslutande för att användas av den ena sambon och bilen skulle därmed inte ingå i samborätten. Om bilen införskaffats för gemensamt bruk i andra fall kan bedömningen emellertid bli mer tveksam. Vad skall t.ex. gälla om den ena parten förvärvar en bil för att ta sig till och från sin arbetsplats? Det kan hävdas att bilen i ett sådant fall behövs för ekonomin i det gemensamma hushållet och därför skall ingå i samborätten men bilen kan lika gärna anses ha förvärvats för den ena sambons personliga bruk. En bil kan också förvärvas för den ena partens personliga bruk men komma att användas alltmer i hushållet. I ett sådant fall kan det vara svårt att utreda om bilen bör ingå i samborätten. Mot bakgrund av det ovan anförda och då det kan antas att förslagets syfte svårligen kommer att kunna uppnås är det enligt vår mening varken lämpligt eller önskvärt att låta bilar och andra motordrivna fortskaffningsmedel omfattas av samborätten. Reservation av ledamoten () Beträffande samägd egendom och vederlagsregel till skydd för svagare part Jag reserverar mig mot att kommittén inte föreslår att av samborna sam- ägd egendom, som inte skall omfattas av bodelning enligt sambolagen, skall ingå i lottläggningen om samborna är över ens om det, eller en av dem begär det. I stället föreslår utred ningen att denna fråga får bli föremål för överväganden i särskild ord ning. Enligt min uppfattning är majoritetens argument mot att nu lägga fram ett förslag om detta inte tillräckligt övertygande. Den närmare utformningen av ett sådant förslag och mina argument för detta fram går nedan av experten och min avvikande mening som av formella skäl måste betecknas särskilt yttrande. Vederlagsregel till skydd för svagare part Vidare reserverar jag mig mot att kommittén inte föreslår att någon vederlagsregel införs i sambolagen. Visserligen är det min upp fattning att sambolagens reglering inte skall omfatta ytterligare egendomsslag, vilket bl.a. kommer till uttryck att jag i en annan reservation motsätter mig att också motordrivna fortskaffningsmedel skall komma att ingå i den krets av egendom som enligt sambolagen skall omfattas av bodelning, men mot bakgrund av sambolagens karaktär av skyddslagstiftning för den svagare parten i ett sambo för hållande anser jag det vara angeläget att skydda den svagare parten mot illojala transak- tioner. Som ett exempel på en sådan kan ges den situation att en sambo som äger en bostadsrätt först ser till att få sin sambos medgivande att avyttra den med förespeglingen att en ny gemensam bostad senare skall inför- skaffas, men som när bostadsrätten väl är såld och omvandlad till lik vida medel (vilka ej omfattas av egendom som enligt sambolagen skall ) bryter samboförhållandet. Även på denna punkt hänvisar jag till och mitt sär- skilda yttrande där skälen närmare utvecklas. Särskilt yttrande av ledamoten () Kommitténs arbete har visat att den redan från början omstridda sambo- lagstiftningen, som trädde i kraft , alltjämt är ifråga- satt. Även om lagen i många fall har bidragit till en någor lunda rättvis uppdelning av bostad och bohag har det framkommit vid kommitténs utfrågningar att lagen ännu inte har fått fullt genomslag i prakti ken. Ett av sambolagens viktigaste syfte – att ge den svagare parten ett starkare skydd vid förhållandets upplösning – kan därmed inte till fullo sägas ha uppnåtts. Vidare kan konstateras att flera av de farhågor som framfördes av i samband med införan det av lagen tycks ha besannats. Från experthåll har bl.a. påpe kats att lagstiftningen skapat rättsosäkerhet. Enligt andra kritiker bygger lagstiftningen på en alltför svag principiell grund. Som antytts ovan motsatte sig införandet av sambo- lagen. En allvarlig invändning mot lagen var just att den riskerade leda till rättsosäkerhet och invagga människor i en falsk trygghetskänsla beroende på bristande kunskap om lagens begränsade räckvidd. Äkten- skapet var – och är alltjämt – den samlevnadsform som är bäst ägnad att skapa stabila och trygga familjeförhållanden. En annan tungt vägande invändning var att lagstiftningen skulle begränsa människors val frihet, eftersom de som vill undvika att lagen skall tillämpas på deras för håll- ande måste ingå särskilt avtal härom. Något som de flesta sam bor inte vet om. Även om sambolagen fortfarande måste anses vara kontroversiell och ännu inte kan sägas fullt ut leva upp till sitt syfte har många människor de facto anpassat sig efter lagen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till samhällsutvecklingen i stort har jag, bortsett från reservationen angående den bodelningsbara egendomen, ställt mig bakom kommitténs förslag som innebär att vissa förbättringar och för tydliganden görs i lagstiftningen. Jag vill dock starkt understryka vikten av att kraftfulla informationsinsatser görs för att de människor som berörs av lag stift- ningen får klart för sig vad som regleras i lagen. Det skulle där vid vara önskvärt även med information om de möjligheter som sam bor har att avtalsvägen reglera sina inbördes förhållanden på ett annat sätt än sambolagen föreskriver. Särskilt yttrande av ledamoten Kärlek och sexualitet mellan människor av samma kön är lika mycket värd som kärlek och sexualitet mellan människor av motsatt kön. Därför är det förslag om en sambolag för alla sambopar, som nu lägger, ett viktigt steg på vägen mot likabehandling. Alla sambopar får lika rättigheter och skyldigheter oavsett om sambo- förhållandet är ett förhållande mellan personer av samma eller olika kön. Det som fortfarande skiljer par av samma kön från par av olika kön är rätten till gemensam vårdnad, adoption och assisterad befruktning. Med hänvisning till den tillsatta utredningen om barn i homosexuella förhållanden har inte behandlat dessa frågor. har dock en mycket klar uppfattning. När det gäller adoption anser vi att det är självklart att homosexuella par ska ha samma möjlighet som heterosexuella par att adoptera barn. Det är barnets bästa som ska vara utgångspunkten för både adoption och assisterad befruktning, inte de blivande föräldrarnas sexuella läggning. Detsamma gäller naturligtvis i fråga om gemensam vårdnad. Det är viktigt att bekämpa de negativa attityder och felaktiga begreppsbildningar rörande homosexualitet som finns i samhället. Våld, hot och diskriminering mot homosexuella är vanligt i . En lagstiftning som tydligt likställer homosexuella och heterosexuella människor är en viktig samhällelig markering som ökar möjligheterna att bekämpa intoleransen så att alla ska kunna leva ett värdigt liv oavsett sexuell läggning. Särskilt yttrande av ledamoten Med anledning av en kristdemokratisk motion 1991/92:L408 föreslog lagutskottet bifall till utvärderingskravet av sambolagen. Enligt utskottets mening var det angeläget att en utvärdering kom till stånd beträffande sambolagen. Det bör ankomma på regeringen att bestämma i vilket sammanhang och under vilka former en sådan utvärdering skall ske., hette det i lagutskottets betänkande. Ett enigt utskotts förslag följdes också av en enig riksdag. Den då sittande regeringen lät Statskontoret göra en första etapp i utvärderingen. Statskontoret avlämnade en rapport i frågan 1993. Sedan har den andra etappen legat i träda fram . Regeringen tillsatte då för att genomföra den begärda utvärderingen. Dessutom gavs kommittén i uppdrag att också begrunda rättsligt skydd för andra typer av hushållsgemenskaper än de som är lagligt reglerade. Också detta utifrån två kristdemokratiska motioner (93/94:L207 och L208). Den motion som föranledde att bifalla kravet på en utvärdering av sambolagen utgick ifrån viktiga principiella synsätt på hur en lagstiftning skall vara uppbyggd. Mycket bister kritik kan riktas mot sambolagstiftningarna. De bygger nämligen på en kollektivanslut- ningsprincip, hette det i motionen, som också påpekade att det är ett mycket märkligt förhållande att i juridisk mening fastställs sambo skap först när det upplöses av domstol. Motionen konstaterade att det finns anledning att göra en utvärde- ring av dessa lagars konsekvenser för att få fram en bild av om det är en relevant lagstiftning, som på ett tillfredsställande sätt löser de pro blem de avser att lösa. I direktiven till (Ju 1997:75) framgår det att regeringen inte tyckte att det behövdes en allmän översyn i den utvärde- ring som skulle göras av sambolagarna. Regeringen säger också i direk- tiven att utgångspunkten skall vara att sambolagens grundläggande reglering skall bestå. Vidare sägs att Statskontorets undersökning visade att en allmän översyn inte behövdes. Det häv das i direktiven att rapporten visar att lagen är oomstridd och att det finns ett brett stöd för dess innehåll. Dessa slutsatser är minst sagt disku tabla. Statskontorets undersökning visade nämligen på en be tydande okunnighet om lagen och dess innehåll. Hearingar som kommittén genomfört visar också att lagen är omstridd. I lagutskottets tillkännagivande 1992 hette det att det bör ankomma på regeringen att bestämma i vilket sammanhang och under vilka former SOU 1999:104 Särskilda yttranden 367 en sådan utvärdering skall ske. Vad regeringen fastslog i sina direktiv var inte bara att bestämma sammanhang och former utan att även ifråga- sätta graden av utvärdering. Det sistnämnda uppdraget har riks dagen inte gett regeringen. I riksdagsutredningen betänkande 1993/94:TK1 behandlas utvärde- ringsbegreppet: Utvärderingsbegreppet används för att beteckna ana ly- ser av vad som hänt i förfluten tid. Det kan t ex gälla utvärdering av sambandet mellan prestationer och effekter eller utvärdering av målupp- fyllelse. Och utredningen fastslår följande: Vid utvärdering står såle- des orsaksfrågorna i centrum. I den motion som var anledningen till utvärdering av sambolagarna hette det som tidigare citerats att få fram en bild av om det är en rele- vant lagstiftning, som på ett tillfredsställande sätt löser de problem de avser att lösa. Med sina direktiv har regeringen beskurit möjligheterna att granska om det är en relevant lagstiftning eller inte. Utvärderings- begreppet kan inte sägas ha fått en chans i arbete. Det hade varit rimligt att utvärdera sambolagstiftningarna med orsakssammanhang; sambandet mellan prestationer och effekter samt om måluppfyllelse. Utredningen borde alltså varit fri att göra en ana lys om lagstiftningens relevans i sin helhet.