sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Det innebär att de som fyllt får tillgång till den hälso- och sjukvård som staten ger ersättning för enligt 2§ andra stycket förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. Barn får tillgång till samma hälso- och sjukvård som svenska barn enligt 2§ tredje stycket i den angivna förordningen. Andra och tredje styckena reglerar situationen när en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård. Bestämmelserna har utformats med 24 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall som huvud- saklig förebild. 8 § Utlänningar som hålls i förvar får hindras att lämna lokalen där de vistas och de får i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som krävs för att ändamålet med att de tagits i förvar skall tillgodoses eller som är nödvändig för ordningen och säkerheten i lokalen. Deras rörelsefrihet får också begränsas, om de utgör en allvarlig fara för sig själva eller andra. Paragrafen motsvarar 6 kap. 21 § första stycket UtlL. Bestämmelsen ger befogenhet att hindra en utlänning som hålls i förvar att lämna en särskilt ordnad lokal. Invand- rarverket får också vidta andra åtgärder som krävs för att ändamålet med förvaret skall tillgodoses eller som är nödvändiga för ordningen och säkerheten i lokalen. Av lagtexten framgår att begränsningar av rörelse- friheten får ske också om utlänningen utgör en allvarlig fara för sig själv eller andra. Personalen skall självfallet så långt det är möjligt försöka undvika att använda tvångsmedel, men måste det finnas stöd i lagen för att tvång skall få användas vid så allvarliga situationer att någon kan skadas. 9 § Utlänningar som hålls i förvar och har fyllt får hållas avskilda från andra som tagits i förvar, om det är nödvändigt för ordningen och säkerheten i lokalen eller om de utgör en allvarlig fara för sig själva eller andra. Beslut om att hålla någon avskild fattas av . Beslutet skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Utlänningar som hålls avskilda därför att de utgör en fara för sig själva skall undersökas av läkare . Paragrafen motsvarar 6 kap. 22 § UtlL. I första stycket anges förutsättningarna för att utlänningar som tagits i förvar skall få hållas avskilda från andra. Bestämmelsen får endast tillämpas beträffande den som fyllt . Exempel på beteenden som kan utgöra grund för att hålla någon avskild är när det gäller ordningen allvarliga provokationer mot andra och när det gäller säkerheten bete- enden av uppviglande karaktär. Uttrycket allvarlig fara tar sikte på hot mot andra förvarstagna eller personalen respektive risk för själv- destruktivt beteende. Av andra stycket framgår att det är som beslutar om avskiljande. Beslutet skall omprövas så snart som det finns anledning till det och under alla förhållanden minst . I tredje stycket åläggs att se till att den som avskiljts därför att han eller hon utgör en fara för sig själv undersöks av läkare så snart det kan ske. 10 § Utlänningar som hålls i förvar får inte utan tillstånd inneha alkohol- haltiga drycker eller andra berusningsmedel eller något annat som kan skada någon eller vara till men för ordningen inom lokalen. Paragrafen motsvarar 6 kap. 25 § UtlL. Enligt huvudregeln är det förbjudet för en utlänning som hålls i för- var att inneha berusningsmedel eller något annat som kan skada någon eller riskera ordningen i förvarslokalen. I vissa situationer kan det dock finnas skäl för den som förestår lokalen att tillåta sådant innehav. Det kan t.ex. gälla injektionssprutor för en diabetiker eller sömnme- del/psykofarmaka. Bestämmelsen kan också ge utrymme för förestånda- ren att tillåta dem som hålls i förvar att t.ex. dricka ett glas öl till maten. Otillåtet innehav av narkotika eller av föremål som är särskilt ägnade för att användas för missbruk eller annan befattning av narkotika i lokalen, skall jämställas med vad som gäller utanför lokalen, dvs. vad som gäller enligt narkotikastrafflagen (1968:64). 11 § Om det finns skälig anledning till misstanke att en utlänning som hålls i förvar bär på sig något som utlänningen inte får inneha enligt 10 § eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64), får utlänningen kropps- visiteras. Kroppsvisitation får inte göras mer ingående än vad som krävs på grund av ändamålet med åtgärden. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Kvinnor får inte kroppsvisiteras av eller i närvaro av andra män än läkare eller legitimerade sjuksköterskor. Om en visitation innebär att enbart ett föremål som en kvinna har med sig undersöks, får visitationen dock genomföras och bevittnas av en man. Paragrafen motsvarar 6 kap. 26 § UtlL. I första stycket anges förutsättningarna för att en utlänning som hålls i förvar skall få kroppsvisiteras. För att det skall få ske krävs en viss grad av misstanke och den misstanken skall gälla egendom som utlän- ningen antingen inte får inneha enligt 10§ eller enligt narkotikastraff- lagen. Andra och tredje styckena har utformats med bl.a. 2 b § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna som förebild. 12 § Utlänningar som hålls i förvar får inte ta emot en försändelse utan att den först har undersökts, om det finns skälig misstanke att den inne- håller sådant som inte får innehas enligt 10§ eller enligt narkotika- strafflagen (1968:64). Om en utlänning inte medger att försändelsen öppnas i hans eller hen- nes närvaro, skall försändelsen tas om hand för utlänningens räkning, men den får inte öppnas. Undersökningen får inte avse det skriftliga innehållet i brev eller andra handlingar. Försändelser från offentliga biträden, advokater, interna- organ som har behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller från flyktingkommissarie får aldrig undersökas. Paragrafen motsvarar 6 kap. 27 § UtlL. I första och andra styckena anges förutsättningarna för att försän - delser till en utlänning som hålls i förvar skall få undersökas innan de vidarebefordras till utlänningen. Det får endast ske i utlänningens när- varo och endast om det finns skälig misstanke om att försändelsen innehåller egendom som inte får innehas enligt 10§ eller enligt narko- tikastrafflagen (1968:64). Syftet med bestämmelsen är att förhindra att narkotika eller egendom som kan orsaka skada eller utgöra en risk för ordningen skall komma in i lokalen. Det finns inte något annat skäl som kan utgöra grund för att undersöka en försändelse. Om utlänningen inte medger att försändelsen öppnas, får den tas om hand men inte öppnas. En liknande bestämmelse finns i 9§ lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Försändelser från offentliga biträden, advokater, internationella organ som har behörighet att ta emot klagomål från enskilda samt från UNHCR får aldrig undersökas. Det framgår av tredje stycket. Där finns också en regel som uttrycker det självklara att en undersökning aldrig får avse det skriftliga innehållet i brev eller andra försändelser. Principen är dock så viktig att den bör framgå direkt av lagtexten. Paragrafen reglerar uttömmande möjligheten att undersöka försän- delser som är adresserade till eller på annat sätt avsedda för en person som hålls i förvar. Det innebär att alla försändelser som utlänningen själv vill skicka med post skall vidarebefordras utan undersökning. 13 § Påträffas inom en lokal där utlänningar hålls i förvar eller hos en utlänning som hålls i förvar egendom som inte får innehas enligt 10§ eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64), får egendomen tas om hand. Kan det antas att en utlänning genom att inneha eller ta emot sådan egendom gjort sig skyldig till brott eller saknas känd ägare, skall egendo- men skyndsamt överlämnas till polisen. I annat fall skall egendomen tas om hand för utlänningens räkning. Paragrafen motsvarar 6 kap. 28 § UtlL. Första stycket reglerar förutsättningarna för att egendom som på- träffas i en lokal där utlänningar hålls i förvar eller som en utlänning som hålls i förvar bär på sig skall få tas om hand. För det krävs att egendomen antingen inte får innehas enligt bestämmelserna i 10§ eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64). I det sistnämnda fallet liksom i andra fall där det kan antas att utlänningens innehav eller mottagande av egendomen utgör brottslig gärning, skall egendomen skyndsamt lämnas över till polisen. Det följer av andra stycket som också innehåller motsvarande föreskrift gäller egendom som saknar känd ägare. Egendom som tagits om hand men som inte lämnats över till polisen enligt andra stycket skall enligt tredje stycket förvaras för utlänningens räkning. 14 § Egendom som har tagits om hand enligt 12§ andra stycket eller 13 § tredje stycket skall återlämnas till utlänningen, när beslutet om att hålla utlänningen i förvar har upphört att gälla. Paragrafen motsvarar 6 kap. 29 § UtlL. Paragrafen innebär att försändelser som har tagits om hand enligt 12 § andra stycket och egendom som har tagits om hand enligt 13§ tredje stycket skall lämnas tillbaka till utlänningen när förvarsbeslutet har upphört att gälla. Det sistnämnda uttrycket tar sikte på såväl situa- tionen när ett förvarsbeslut har upphävts som när det har upphört att gälla därför att någon ny prövning av beslutet inte har skett inom före- skriven tid. 15 § Utlänningar som hålls i förvar har rätt att få sådan dagersättning och sådant särskilt bidrag som avses i 17 och 18 §§ lagen (1994:137) om mot- tagande av asylsökande m.fl. Paragrafen motsvarar 6 kap. 30 § UtlL. Bestämmelsen innebär att utlänningar som hålls i förvar har rätt till samma dagersättning enligt 17§ lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. som utlänningar som är inkvarterade på en förläggning där fri kost ingår. De har vidare rätt till s.k. särskilt bidrag enligt 18 § samma lag för annat angeläget behov. Placering i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest 16 § får besluta att en utlänning som hålls i förvar skall placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, om 1.utlänningen har utvisats på grund av brott enligt 6 kap. 7 §, 2.utlänningen hålls avskild enligt 9§ och av säkerhetsskäl inte kan vistas i en sådan särskild lokal som avses i 4 §, eller 3.det annars finns synnerliga skäl. Barn som hålls i förvar får inte placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. För utlänningar som enligt första stycket placerats i kriminalvårds- anstalt, häkte eller polisarrest gäller lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Dessutom skall de beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Paragrafen motsvarar 6 kap. 19 § andra och tredje stycket samt 6kap. 20 § andra stycket UtlL. I första stycket anges undantagen från huvudregeln i 4§. Bestäm- melsen innebär att har rätt att besluta att en utlänning som tas i förvar under vissa förutsättningar skall placeras på kriminal- vårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Första punkten gäller utlänningar som utvisats på grund av brott och som hålls i förvar i avvaktan på verkställighet av beslutet. Avsikten är att ge möjlighet att besluta att t.ex. en grov vålds- brottsling inte skall komma i fråga för placering i en särskilt ordnad lokal. Det behöver således inte ha förekommit någon incident i lokalen som ger anledning att befara att utlänningen av säkerhetsskäl inte kan vistas där. Andra punkten tar sikte på utlänningar som med stöd av 9 § har beslutat skall hållas avskilda. För att utlänningen skall få placeras i kriminalvårdsanstalt etc. krävs dessutom att verket med hänsyn till säkerheten i lokalen som ordnats särskilt gör bedöm- ningen att avskiljande inte kan anordnas i den lokalen. För att en sådan bedömning skall kunna göras krävs att utlänningen visat sådana ten- denser att har anledning att anta att personalens eller de övriga förvarstagnas säkerhet skulle riskeras om utlänningen fick vara kvar. Tredje punkten ger ett mycket begränsat utrymme för placering på t.ex. ett häkte även i andra fall. Att bestämmelsen är avsedd att utnyttjas restriktivt framgår av att uttrycket synnerliga skäl används. Det kan exempelvis tänkas att en utlänning av transporttekniska skäl kan behöva placeras eller i den typen av lokaler. Ett annat exempel är om verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut är mycket nära förestående. I andra stycket slås fast att bestämmelserna i första stycket inte gäl- ler barn, som aldrig får placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. I tredje stycket anges att bestämmelserna i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall tillämpas beträffande utlänningar som är tagna i förvar men placerade i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. För dessa utlänningar gäller således inte bestämmelserna i 5–15 §§. I detta kapitel finns bestämmelser om överklagande i utlänningsärenden. Det motsvarar 7 kap. utlänningslagen. Lagtexten är utformad enligt den av kommittén förordade s.k. förvaltningsbeslutsmodellen (alternativ 1). 1 § och beslut i mål och ärenden enligt denna lag får överklagas endast om det anges i detta kapitel. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till Utlänningsöverdomsto- len. Paragrafen motsvarar 7 kap. 1 § första stycket UtlL. Ordningen innebär, liksom den nuvarande, att beslut får överklagas endast om det anges i kapitlet om överklagande. Detta gäller både beslut av förvaltningsmyndigheter och av domstolar. Av ordningen följer exem- pelvis att beslut enligt 9 kap. 18 och 19§§ förslaget till utlänningslag om anmälan om och övertagande av verkställighetsärenden inte får överklagas. Som framgår av den allmänna motiveringen skall prövningstillstånd krävas vid överklagande av en utlänningsdomstols beslut. För pröv- ningstillstånd i Utlänningsöverdomstolen skall gälla de vanliga kraven för prövningstillstånd i kammarrätt. 2 § Regeringen får pröva ansökningar om upphävande av en avvisning eller utvisning endast i de fall som anges i detta kapitel. Paragrafen motsvarar 7 kap. 1 § andra stycket UtlL. Bestämmelsen avser att ge uttryck för grundsatsen att regeringen är förhindrad att pröva ansökningar om upphävande av en avvisning eller utvisning i andra fall än i dem där regeringen enligt en uttrycklig lagregel har en sådan prövningsrätt. Beslut om avvisning och utvisning samt om uppehållstillstånd 3 § En polismyndighets beslut om avvisning får överklagas till . Paragrafen motsvarar 7 kap. 2 § UtlL. Som framgår av den allmänna motiveringen anser kommittén det lämpligast att avvisningsbeslut som en polismyndighet har fattat över- klagas till . Om ärendet förs vidare till domstol blir därmed part i domstolen. Av den allmänna regeln i 22 § förvaltningslagen följer att ett beslut bara får överklagas av den som det går emot, dvs. i detta fall av utlän- ningen. Att ett beslut av polismyndigheten om avvisning skall verkställas, även om det överklagas, framgår av 9 kap. 6 § lagförslaget. 4 § Statens invandrarverks beslut får överklagas till utlänningsdomstol, om beslutet innebär –avvisning eller utvisning, –avslag på en ansökan om uppehållstillstånd, –återkallelse av ett uppehållstillstånd, eller –avslag på en ansökan om arbetstillstånd eller återkallelse av arbetstill- stånd i de fall frågan om tillstånd har behandlats i samband med ett beslut om avvisning eller utvisning. beslut enligt första stycket överklagas dock till rege- ringen om de rör säkerhetsärenden. Ett sådant beslut får överklagas även av , om det går styrelsen emot Säkerhetsärenden är ärenden där hos Invandrarver- ket av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet har begärt eller i yttrande förordat –att en utlänning avvisas eller utvisas, –att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd avslås, eller –att en utlännings uppehållstillstånd återkallas. 4 § tillsammans med 5 § motsvarar 7 kap. 3 § UtlL. Första stycket innehåller inga andra förändringar än att i stället för som till skall beslut överklagas till en utlänningsdomstol. Andra stycket innehåller bestämmelsen om särskild instansordning i ärenden som rör rikets säkerhet. Bestämmelsen har, liksom bestämmel- sen i tredje stycket, kommenterats i den allmänna motiveringen. 5 § En utlänningsdomstols beslut i en fråga som avses i 4§ får överklagas till Utlänningsöverdomstolen. En utlänningsdomstols beslut som fastställer ett beslut av får dock inte överklagas, om verket i sitt beslut har –förordnat om avvisning med omedelbar verkställighet, eller –fastställt en polismyndighets beslut om avvisning. Om ett beslut som avses i andra stycket rör ett asylärende, får utlän- ningsdomstolens beslut överklagas, om domstolen i sitt beslut inte delar bedömningen av ansökan som uppenbart ogrundad. 5 § tillsammans med 4§ motsvarar 7 kap. 3 § UtlL. Enligt första stycket får utlänningsdomstolens dom eller beslut överklagas till Utlänningsöverdomstolen. Av allmänna förvaltnings- processregler följer att ett beslut av en utlänningsdomstol som går emot, får överklagas av verket. Att prövningstillstånd krävs framgår av 1 § andra stycket. Andra stycket avser beslut i sådana mål där redan beslut varit verkställbart. kan förordna om omedelbar verkställighet av ett avvisningsbeslut i två fall: dels i asyl- ärenden där verket ansett att en ansökan om asyl är uppenbart ogrundad, dels i ärenden som inte alls rör asyl och där avvisning enligt kommitténs förslag skall kunna beslutas av antingen eller en polismyndighet. beslut är verkställbara utan särskilt förordnande. Såvitt avser asylärenden har i den allmänna motiveringen (avsnitt 11.2) framhållits att frågan om ansökan är upp- enbart ogrundad efter utlänningsdomstolens prövning har prövats i två instanser och att detta ansetts tillräckligt. Utlänningsdomstolens beslut får inte heller överklagas då den fastställt ett beslut varigenom In- vandrarverket fastställt en polismyndighets avvisningsbeslut. Av tredje stycket framgår att vanliga regler om överklagande till Utlänningsöverdomstolen skall gälla om utlänningsdomstolen visserligen fastställer beslut såvitt avser avslag på asylansökan och avvisning men inte anser ansökan uppenbart ogrundad och att något förordnande om omedelbar verkställighet således inte borde ha meddelats. Beslut om flyktingförklaring och resedokument 6 § Statens invandrarverks beslut i fråga om flyktingförklaring eller rese- dokument samt om återkallelse av flyktingförklaring får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Paragrafen motsvarar 7 kap. 4 § UtlL. Beslut vid sidan av beslut om avvisning eller utvisning 7 § När , en utlänningsdomstol eller Utlännings- överdomstolen avgör ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning, får verket eller domstolen också fatta beslut i fråga om uppe- hållstillstånd. Detta gäller även om denna fråga inte har tagits upp av utlänningen. En utlänningsdomstol och Utlänningsöverdomstolen får vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning besluta att utlänningen förbjuds att återvända till , även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud. När Invandrarverket, en utlänningsdomstol eller Utlänningsöverdom- stolen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får verket eller dom- stolen meddela ett sådant beslut om barn som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en utlänningsdomstol eller Utlänningsöver- domstolen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 5 kap. 2§, såvida det inte är uppenbart att det inte finns grund för asyl. När regeringen avgör ett ärende som enligt 4 § överklagats dit, gäller bestämmelserna i första–tredje styckena om domstolarna i stället regering- en. Paragrafen motsvarar 7 kap. 5 § UtlL. Beträffande motsvarigheten till tredje stycket framhölls i förarbetena till utlänningslag (prop. 1988/89:86 s. 189) att det är angeläget att beslut rörande samtliga medlemmar i en familj tas . Det ansågs därför att beslut rörande barn som föds under det att ett avlägsnandeärende rörande vårdnadshavaren är anhängigt bör kunna tas tillsammans med beslut i vårdnadshavarens ärende. Detsamma borde gälla om ett ärende som berör ett barn av förbiseende eller annan orsak inte hade förts upp tillsammans med föräldrarnas. I sådana fall borde vid handläggningen beaktas att ärendet inte skulle avgöras av båda de instanser som då gjorde prövningen i asylärenden, nämligen regeringen och . Det betonades att, om det beträffande barnet åbe- ropades asylskäl då ärendet skulle prövas hos regeringen, som var över- instans, tvåinstansprövningen fick frångås endast då det var uppenbart att grund för asyl saknades. Föredragande statsrådet underströk att möjligheten att frångå instansordningen måste utnyttjas med försiktighet. Även kommittén har i den allmänna motiveringen understrukit behovet av restriktivitet när det är fråga om att gå ifrån den ordinarie instansordningen. Överlämnande får givetvis inte ske i en sådan situation att det skulle strida mot vilket skulle kunna bli fallet om det för barnet påstås risk för tortyr eller annan behandling i strid med konventionens artikel 3 vid en avvisning och påståendet inte kan lämnas utan avseende. Eftersom konventionen gäller som svensk lag behöver detta inte anges särskilt. Bestämmelsen i fjärde stycket är ny. Den föranleds av den instans- ordning för säkerhetsärenden som kommittén föreslår och som innebär att sådana ärenden överklagas till regeringen. Regeringen ges i bestämmelsen samma möjlighet som domstolarna att meddela beslut i vissa frågor som hänger samman med det överklagade beslutet. 8 § Ett beslut om förvar får överklagas –till utlänningsdomstol, om det har fattats av en polismyndighet eller av , –till Utlänningsöverdomstolen, om det har fattats eller fastställts av en utlänningsdomstol. Om beslutet har fattats av det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen om åtgärden skall bestå. Paragrafen motsvarar 7 kap. 7 § första, andra och fjärde styckena UtlL. Beslut om förvar överklagas enligt nuvarande ordning, oavsett om beslutet har fattats av en polismyndighet, eller till allmän förvaltningsdomstol. Det betyder att länsrätt är första domstolsinstans och att ärendet därefter kan föras vidare till kammarrätten och till Regeringsrätten och att prövningstillstånd krävs såväl i Regeringsrätten som i kammarrätten. Genom kommitténs förslag minskas antalet möjliga prövningsinstanser till två: utlänningsdomstol och Utlänningsöverdomstolen. Samma regler gäller för överklagande av en utlänningsdomstols beslut, oavsett om det ursprungliga förvars- beslutet fattats av en förvaltningsmyndighet eller av domstolen. Andra stycket överensstämmer med fjärde stycket i den nuvarande paragrafen. Bestämmelsen kan, utom i säkerhetsärenden, bli aktuell i ärenden om utvisning på grund av brott. 9 § Beslut om förvar får överklagas utan samband med ärendet i övrigt och utan begränsning till . Paragrafen motsvarar 8 kap. 7 § tredje stycket UtlL. Bestämmelsen har getts en egen paragraf av redaktionella skäl. 10 § Statens invandrarverks beslut i särskilda fall i frågor om förvar enligt 10 kap. 5–16 §§ får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Paragrafen motsvarar 7 kap. 7 a § UtlL. Beslut att ta hand om biljetter 11 § En polismyndighets eller Statens invandrarverks beslut enligt 7 kap. 5 § att ta hand om biljetter får av utlänningen överklagas till utlännings- domstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Paragrafen motsvarar 7 kap. 6 § UtlL. Beslut om kostnadsansvar för transportör 12 § En polismyndighets eller Statens invandrarverks beslut att ålägga en transportör betalningsskyldighet enligt 16 kap. 3§ får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen.