sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Samman- taget har 29 kommuner resp. stadsdelar inkommit med svar, vilket inne- bär att två kommuner och två stadsdelar inte har besvarat enkäten. Även om flertalet har svarat att kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål är tillräckligt hög, har nästan lika många anfört att det finns brister och att kvaliteten borde vara högre. Det som främst har framförts är att borde få på sig för att upprätta fullgoda yttranden. Andra brister som har anmärkts är bl.a. att det 48 Utredningens enkätundersökning m.m. behövs ytterligare specialisering och att samarbetet mellan de berörda myndigheterna bör förbättras. När det gäller frågan om kvaliteten på handläggningen har förändrats ungdomsmålsreform har ungefär hälften svarat att den har förändrats på ett positivt sätt. Att handläggningstiden har minskat, att samarbetet har förbättrats och att specialiseringen har inneburit en kvalitetshöjning är vanliga svar som har lämnats. Ungefär lika många har dock angett att kvaliteten inte har förändrats efter reformen eller lämnat frågan obesvarad. De som besvarat frågan om reformen har medfört några förändringar i övrigt har i de flesta fall varit positiva. Bl.a. har anförts att kontakterna med den unge och dennes vårdnadshavare har förbättrats samt att den unge tidigare blir aktuell hos . Från ett par håll har dock angetts att det har skett en försämring av handläggningen. Det har bl.a. anmärkts att åklagaren och tingsrätten numera får ett sämre underlag för sina beslut på grund av att har så på sig att avge sina yttranden. På frågan om 1995 års ungdomsmålsreform har inneburit några förändringar vad gäller möjligheterna till insatser med anledning av brottet har mer än hälften besvarat frågan nekande eller inte besvarat den överhuvudtaget. De som svarat har anfört att reaktionerna på krimina- litet nu är snabbare och tydligare, att man har tillgång till mer varierade åtgärder, att det är lättare att motivera den unge och dennes familj när det inte gått alltför sedan brottet samt att man tydligt anger när man inte kan göra mer för den unge. distribuerades enkäten till 75 advo- kater med brottmål/straffrätt som inriktning. Enkäten besvarades av 28 advokater. De flesta advokaterna har svarat att man anser att kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål är tillräckligt hög och att kvaliteten har blivit bättre efter reformen, framför allt att handläggningen numera går snabbare. Flera advokater har dock anfört att kvaliteten inte är tillräckligt hög. Det har bl.a. påpekats att handläggningen fortfarande tar , att informationen till den unge och dennes vårdnadshavare är för dålig samt att den unge alltför ofta hörs utan offentlig försvarare. Det är också flera advokater som har svarat att ungdomsmåls- reform inte har inneburit någon förändring av handläggningen. Utredningens enkätundersökning m.m. 49 De flesta advokaterna har svarat att reformen inte har medfört några förändringar i övrigt och att de nya bestämmelserna inte har inneburit några problem. Sammanfattningsvis kan sägas att utfallet av enkätundersökningen till övervägande del är positivt. Enligt de flesta enkätsvaren är kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål tillräckligt hög och har förändrats i positiv riktning ungdomsmålsreform. Vissa brister har dock påpekats i samband med att frågorna om handläggningens kvalitet har besvarats. Bristerna är främst hänförliga till handläggning och yttranden. Kritiken har framförts från polis, åklagare och tingsrätter. Även svaren från är mer negativa än svaren från de övriga svarsgrupperna. Andra vanligt förekommande anmärkningar är att tidsfristen innebär problem för handläggningen. Detta har anmärkts främst från polis och åklagare, men även från . Frågor som gäller organisation och samarbete har i enkäterna ställts till polismyndigheterna, åklagarkamrarna, tingsrätterna och . I enkätsvaren från advokaterna har framförts en synpunkt som gäller tingsrätternas organisation, nämligen att det vore bra med särskilda ungdomsdomstolar. Enkätresultatet som gäller frågan om speciali- seringen, som anknyter till organisationsfrågorna, behandlas i avsnitt 4.5. Utredningen har i enkäten bett om en beskrivning av myndighetens organisation för att handlägga ungdomsmål, dvs. ärenden där den miss- tänkte är men inte har fyllt . Det klart vanligaste svaret är att huvuddelen av ungdomsmålen handläggs inom närpolisorganisationen. Flera myndigheter har dock svarat att ungdomsmålen handläggs av en särskild ungdomsgrupp eller liknande. Det har påpekats från ett par myndigheter att ungdomsmålen tidigare handlades av en särskild ungdomsgrupp men att denna har upphört och att målen nu handläggs av närpolisen. Det kan nämnas att 50 Utredningens enkätundersökning m.m. flera myndigheter har anmärkt att mål som gäller åldergruppen 18–inte betraktas som ungdomsmål utan handläggs i vanlig ordning. När det gäller frågan om 1995 års ungdomsmålsreform har haft någon betydelse för myndighetens organisation och/eller arbetsformer har de flesta myndigheterna angett att så är fallet. De vanligaste svaren är att särskilda ungdomsutredare har utsetts och att närpolisen har tagit över handläggningen av ungdomsmål. Relativt många myndigheter har dock svarat att reformen inte har haft någon betydelse. Flertalet myndigheter har svarat att det inte förekommer några dokument som anger förhållningssätt (policyfrågor), arbetsformer m.m. på området. Några myndigheter har dock hänvisat till att ungdomsmålen behandlas i verksamhetsplanen och ett par andra har angett att det upprättats områdesföreskrifter. Det har också från ett par myndigheter anförts att frågorna regleras i lokala överenskommelser med åklagar- myndigheten. Utredningen har i enkäten frågat hur bestämmelsen i 2 § andra stycket LUL om att samma polisman om möjligt skall tilldelas den nya förundersökningen om den unge återkommer efter att ha begått nya brott tillämpas. De stora flertalet av polismyndigheterna har svarat att bestämmelsen beaktas i möjligaste mån. Det har anmärkts att ledigheter och arbetsbelastning kan medföra att den unge som återfallit i brott får träffa en annan polisman . Vidare har det påpekats att det blir i det närmaste automatiskt så att den unge får träffa samma polisman när brottet utreds i det närpolisområde där den unge bor. Nästan samtliga myndigheter har anfört att man tillämpar bestämmelsen på samma sätt oavsett vilken typ av brott som återfallet avser. En myndighet har svarat att det skall vara samma förhörsledare om det är fråga om ett allvarligt brott. Utredningen har vidare frågat vilka fördelar/nackdelar det finns med att den unge får träffa samma polisman. Vad gäller fördelar har de flesta myndigheter uppgett att det är en fördel att man lär känna den unge och kan bygga upp ett förtroende. Flera myndigheter har också anmärkt att det är en fördel att man lär känna föräldrarna och kan den unges bakgrund. Andra fördelar som har påpekats är att utredningsarbetet underlättas, att det blir en enhetlig bedömning, att man känner till den unges umgänge, att man känner till tidigare och pågående åtgärder beträffande den unge samt att man får en bra helhetsbild av den unge och dennes situation. Flera myndigheter har anfört att det endast finns fördelar med att den unge får träffa samma polisman vid återfall. Några har svarat att det bara finns fördelar med bestämmelsen om det är en god relation mellan den unge och polismannen. Utredningens enkätundersökning m.m. 51 Det är färre myndigheter som har svarat att det finns nackdelar än som angett att det finns fördelar. Det vanligaste svaret vad gäller nackdelar är att det kan ha skurit sig mellan den unge och polismannen. Några myndigheter har anfört att förhållandet kan bli alltför personligt. Att polismannen kan ha kommit på kant med den unges vårdnadshavare är också en nackdel som ett par myndigheter har påpekat. Slutligen har en myndighet angett att det kan vara svårt för den unge att erkänna nya brott om han eller hon träffar samma polisman vid återfall. En annan fråga som utredningen har ställt är i vilken utsträckning åklagaren är förundersökningsledare bortsett från de ungdomsmål där det föreskrivs i 3 § LUL att åklagaren alltid skall leda förunder- sökningen. De flesta polismyndigheter har svarat att det sällan eller mycket sällan förekommer att åklagaren leder förundersökningar utöver de fall som föreskrivs enligt lag. Några myndigheter har angett att så aldrig sker. Att åklagaren i sådana fall leder undersökningen förekommer enligt svaren främst när det är fråga om allvarligare brott eller om det följer av en överenskommelse mellan polis och åklagare om fördelning av mål. Enligt andra svar kan det förekomma när åtalsprövning behövs, när tvångsåtgärder har vidtagits, när ett pågående ärende avseende samma ungdom redan är lottat på åklagaren samt när den unge är och misstänkt för ett grovt brott. Beträffande samarbetsfrågor har nästan samtliga polismyndigheter svarat att samarbetet med åklagarna har förbättrats eller utökats reform. Endast ett par myndigheter har anfört att det inte skett någon förändring. Vad gäller samarbetet med domstolen har nästan samtliga svarat att detta inte har förändrats. Det har påpekats att det inte förekommer något egentligt samarbete med domstolen. När det gäller har flertalet polismyndigheter angett att det skett en förbättring. Enligt en del myndigheter är emellertid samarbetet med oförändrat. Av de polismyndigheter som har besvarat frågan allmänt har de flesta svarat att samarbetet fungerade bra även före reformen och att denna inte medfört någon förändring. Nästan lika många myndigheter har dock anfört att samarbetet har utökats eller förbättrats och ett par av dessa menar att det skett en markant förbättring. Det har också lämnats synpunkter av polisen när det gäller organisations- och samarbetsfrågor. En synpunkt som ofta framförts är att handläggningen av ungdomsmål bör koncentreras till en ungdoms- rotel eller liknande med samlad kompetens. Det har också påpekats att kontakterna mellan de berörda myndigheterna har förbättrats, men att samverkansformerna mellan polis och åklagare behöver utvecklas i de 52 Utredningens enkätundersökning m.m. fall åklagaren är förundersökningsledare. Det har vidare anmärkts att, även om det har skapats bättre rutiner för handläggningen, dessa bör utvecklas ytterligare. Andra synpunkter som har lämnats är att det bör inrättas särskilda ungdomsdomstolar eller liknande för att minska handläggningstiden för ungdomsmålen. När det gäller åklagarnas organisation för att handlägga ungdomsmål ungdomsmålen vid de flesta åklagarkammare som har besvarat enkäten på särskilda åklagare. I vissa fall vid de större myndigheterna är det en särskild kammare som handlägger ungdomsmålen. Flera kammare har anfört att den särskilda lottningen endast gäller ungdomar som inte har fyllt och att de mål som gäller åldersgruppen 18–som vanligt. Några kammare har svarat att samtliga åklagare vid kammaren handlägger ungdomsmålen och att man således inte har utsett några särskilda ungdomsåklagare. Ett par kammare har anfört att man har försökt med ett system med särskilda ungdomsåklagare, men av olika skäl återgått till att lotta ungdomsmålen på samtliga åklagare. Vid några kammare är det olika om det är särskilda åklagare eller inte beroende på vilket forum åklagarna stämmer in vid. Flertalet kammare har svarat att ungdomsmålsreform har haft betydelse på det sättet att man utsett särskilda ungdomsåklagare. Några har vidare framfört att man numera har ökade kontakter och en större samordning med polis och socialtjänst. Utredningen har frågat hur bestämmelsen i 2 § andra stycket LUL om att samma åklagare om möjligt skall tilldelas den nya förundersökningen om den unge återkommer efter att ha begått nya brott tillämpas. Flertalet kammare har uppgett att bestämmelsen tillämpas helt eller delvis, dvs. att återkommande ärenden om möjligt på samma åklagare. Ett par kammare har angett att man har geografisk lottning, vilket i praktiken innebär att det blir samma åklagare som handlägger det nya ärendet. En kammare har påpekat att bestämmelsen ibland frångås för att undvika en sned arbetsbelastning mellan åklagarna. Nästan lika många kammare som svarat att bestämmelsen tillämpas helt eller delvis har dock angett att den inte tillämpas. När det gäller frågan vilka fördelar/nackdelar det finns med att den unge får träffa samma åklagare har i princip samtliga åklagarkammare svarat att det finns fördelar med att den unge får träffa samma åklagare vid återfall i brott. Det vanligaste svaret är att det är en fördel att känna till den unge och dennes bakgrund och att detta ger en bättre grund för Utredningens enkätundersökning m.m. 53 beslut i åtalsfrågorna. Andra fördelar som har påpekats är att det ger ett ökat tryck på den unge att sköta sig, att handläggningen går snabbare och att det leder till ökad rättssäkerhet. Vad gäller eventuella nackdelar har flera kammare svarat att det inte finns några sådana. Av dem som angett att det kan föreligga nackdelar har några anfört att det kan uppfattas som om åklagaren förföljer den unge eller att den unge uppfattar åklagarens uppgifter och åtgärder som personliga i stället för ett tjänsteåliggande. Andra nackdelar med att träffa samma åklagare vid återfall som har framförts är att den unge kan komma på kant med åklagaren, att det kan leda till en sned arbetsfördelning, att åklagaren kan ha en förutfattad mening om den unge samt att den unge kan vara hotfull. Utredningen har frågat i vilken utsträckning åklagaren är förunder- sökningsledare bortsett från de mål där det enligt 3 § LUL föreskrivs att åklagaren alltid skall leda förundersökningen. Enligt de flesta svaren är åklagaren förundersökningsledare endast undantagsvis i mål där det inte föreskrivs enligt lag. Flera kammare har svarat att åklagaren är för- undersökningsledare om denne redan är inlottad på personen i fråga. Det har också uppgetts att åklagaren har förundersökningsledarskapet vid gängbrottslighet. Endast en kammare har angett att åklagaren alltid leder förundersökningen i mål där den misstänkte är . När det gäller samarbetet har nästan samtliga åklagarkammare svarat att samarbetet förändrats på ett positivt sätt efter reformen. Framför allt synes kontakterna med polisen och ha utökats och förbättrats. Det har framförts att man har fått större förståelse för varandras arbete och bättre personkännedom. Några åklagarkammare har angett att man har samverkansträffar eller liknande möten med de berörda myndigheterna. Endast ett fåtal åklagarkammare har anfört att det inte skett någon förändring i samarbetet. Det har också framförts synpunkter från åklagarna när det gäller organisations- och samarbetsfrågor. Den vanligaste synpunkten är att det bör finnas särskilda ungdomsrotlar eller liknande inom polisen. Det har bl.a. framförts att handläggningens kvalitet har försämrats och att det har blivit svårare att informera polisen sedan handläggningen flyttats över till närpolisorganisationen. En annan anmärkning som har gjorts är att handläggningens kvalitet varierar mellan olika närpolisområden. Det har vidare framförts att särskilda ungdomsdomstolar bör inrättas och att domstolarna bör ha samma beredskap för ungdomsmål som man har för häktningsfrågor. En annan synpunkt som har lämnats är att handlägg- ningsrutinerna bör stramas upp. Vad gäller samarbete har det påpekats att samarbetet har förbättrats, men också att det bör förbättras ytter- ligare. En anmärkning som har gjorts är att organisation bör förbättras för att underlätta samverkan mellan myndigheterna. 54 Utredningens enkätundersökning m.m. Vad gäller tingsrätternas organisation för att handlägga ungdomsmål har de flesta tingsrätter svarat att ungdomsmålen på särskilda rotlar. Relativt många tingsrätter har dock anfört att de inte har någon särskild organisation för handläggning av ungdomsmål eller att dessa mål på samtliga rotlar, i ett par fall med undantag av fiskalsroteln. De tre största tingsrätterna har uppgett att ungdomsmålen handläggs på en viss eller vissa avdelningar. I princip lika många tingsrätter har svarat att ungdoms- målsreform har haft betydelse för domstolens organisation och/eller arbetsformer som att den inte har haft det. De som har svarat att den har haft betydelse anför i de flesta fall att förändringen är att ungdomsmålen numera speciallottas. Utredningen har i enkäten frågat om den utvidgning av de ung- domsmål som omfattas av tidsfristen som skedde i och med ungdomsmålsreform har påverkat domstolens arbete. Flertalet av tingsrätterna har besvarat frågan nekande. Av de domstolar som menar att utvidgningen påverkat arbetet har de flesta angett att det gör arbetet svårare att planera. I övrigt har de tingsrätter som anser att arbetet påverkats anfört att pliktmålen har blivit fler, att det är en större tids- press, att andra förhandlingar måste ställas in, att det uppstått problem för kanslierna, att fler extra ting måste hållas och att det måste finnas ett visst beredskapsutrymme för att kunna sätta ut ungdomsmål. När det gäller samarbetet har den klart övervägande delen av tingsrätterna svarat att kontakterna med polis, åklagare och socialtjänst inte har förändrats efter reformen. Några tingsrätter har anfört att man numera har färre kontakter med medan ett par menar att denna kontakt har utökats. Vidare har några tingsrätter framhållit att kontakterna med åklagarna har förbättrats eller i vart fall blivit tätare. Någon tingsrätt har påpekat att det har bildats en samrådsgrupp som består av samtliga berörda intressenter. Även tingsrätterna har lämnat synpunkter som gäller organisationen. En anmärkning är att polisens handläggning av ungdomsmål bör koncentreras till särskilda enheter. Vidare har anmärkts att det har blivit svårare att planera arbetet. Ett annat påpekande som gjorts är att det finns en risk att systemet med särskilda ungdomsdomare är svårt att förena med en förändrad domstolsorganisation med t.ex. storrotlar. Det har vidare framförts att det bör införas jourdomstolar. Utredningens enkätundersökning m.m. 55 När det gäller beskrivningarna av hur verksamheten och arbetet för att handlägga ungdomsmål, dvs. ärenden där den unge som är misstänkt för brott är men inte har fyllt , är organiserat skiljer sig svaren från de olika socialtjänsterna mycket åt. Av svaren framgår dock att det är relativt vanligt med särskilda ungdomsgrupper eller liknande för samtliga ärenden som rör ungdomar, vanligen i åldersgruppen 13–. Det synes vidare av svaren vara vanligt att man inom har särskilda handläggare för ungdomsmål utan att dessa är organiserade i en särskild ungdomsgrupp. I stället finns dessa handläggare spridda i organisationen. I något fall har angetts att man har haft en ungdomsgrupp men att de handläggare som arbetade där placerats ut på olika områden. Enligt ett par svar har man särskilda socialsekreterare knutna till polisens ungdomsfunktion, vilka brukar vara med vid polisförhören med den unge. Flertalet av svaren från anger att ungdomsmålsreform har haft betydelse för arbetet med ungdomsmålen. Det vanligaste svaret är att handläggningstiden har minskat. Andra vanliga svar är att får kännedom om att den unge är misstänkt för brott tidigare, att samverkan mellan de berörda myndig- heterna har blivit bättre och att har skapat fler åtgärder för unga lagöverträdare. Relativt många har dock besvarat frågan om reformen har haft betydelse för arbetet nekande. Flera av dessa har emellertid angett att deras organisation och arbetssätt redan före reformen var anpassade till denna. I flertalet av socialtjänsternas svar har angetts att samarbetet har förändrats i positiv riktning efter reformen. Det har nämnts bl.a. att specialiseringen har förbättrat samarbetet mellan de inblandade myndig- heterna och att personkännedomen har blivit större. De flesta har ansett att samarbetet med främst polisen har blivit bättre, men det har nämnts i flera svar att samarbetet har ökat även med åklagarna. I något svar har dock uttalats att samarbetet med polisen har försämrats ungdomsrotel upphörde. Vidare har påpekats att vårdnadshavarna efter reformen har blivit mer involverade i handläggningen. Samarbetet med domstolen synes enligt svaren inte ha förändrats i någon större utsträckning. Det bör också nämnas att det i flera svar har angetts att det inte är någon skillnad beträffande samarbetet före och efter reformen. har i enkätsvaren lämnat en del synpunkter både vad gäller organisation och samarbete. Det har framförts att kvaliteten på polisens handläggning har sjunkit sedan polisens ungdomsrotel upphörde och handläggningen av ungdomsmålen lades ut på närpolisen. 56 Utredningens enkätundersökning m.m. övrigt har anmärkts att polisens omorganisation i samband med närpolisreformen har inneburit vissa problem. Vidare har anförts att det bör inrättas speciella jourdomstolar för att minska tiden mellan brott och reaktion. Den vanligaste synpunkten när det gäller samarbete är att det behöver utvecklas och förbättras mellan de berörda myndigheterna. Det har dock också påpekats att samarbetet har förbättrats reform. Utredningen har ställt frågor om handläggningstiden i samtliga enkäter. När enkäterna skickades ut och besvarades var tidsfristen i 4 § LUL , dvs. förundersökning skulle vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kunde ske och senaste från det att den unge delgivits misstanke om brott om den unge var och det för brottet var föreskrivet fängelse . är denna tidsfrist . Tidsfristen får över- skridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. För domstolens handläggning gäller enligt 29 § första stycket LUL att mål mot den som inte har fyllt alltid skall behandlas skyndsamt. Enligt andra stycket skall de tidsfrister som är föreskrivna i mål där den tilltalade är häktad gälla när det väcks åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . I stället för inom från det att åtal väcktes skall i tingsrätt huvudförhandling i dessa ungdomsmål dock hållas . De ungdomsmål där tidsfristerna i 4 § och 29 § andra stycket LUL gäller kommer fortsättningsvis att benämnas fristmål. Andra ungdoms- mål, dvs. mål som gäller åldersgruppen 18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan, benämns övriga ungdomsmål. Efter redovisningen av enkätresultaten redogörs för en undersökning om handläggningstiden som har genomfört. Utredningens enkätundersökning m.m. 57 Utredningen har i enkäten frågat hur lång polisens handläggningstid regelmässigt är för ungdomsmål. För fristmål varierar svaren mellan och . De vanligaste svaret är att handläggningstiden ligger mellan två och . Vad gäller övriga ungdomsmål är de angivna tiderna än mer varierande och ligger mellan och . Någon myndighet har angett att handläggningstiden beträffande dessa mål är längre än för fristmålen. Flertalet myndigheter har skilt mellan de mål som avser ungdomar och de som gäller åldersgruppen 18–. Flera av dessa har valt att uttala sig endast om målen som gäller dem under . Det vanligaste svaret här är att handläggningstiden normalt uppgår till cirka en månad. Av dem som uttalat sig om åldersgruppen 18–har någon svarat att handläggningstiden är cirka och en annan att målen handläggs skyndsamt. Några myndigheter har besvarat frågan allmänt utan att skilja mellan de två kategorierna. Det vanligaste svaret bland dessa är att målen handläggs skyndsamt. De allra flesta polismyndigheterna har svarat att tidsfristen i 4 § LUL överskrids i liten eller mycket liten omfattning. En del myndigheter har anfört att det förekommer att tidsfristen överskrids, men inte angett i vilken omfattning. En av myndigheterna har svarat att tiden överskrids i av ärendena. En annan har uppgett att det är självklart att tidsfristen överskrids. Vad gäller orsakerna har flertalet av myndigheterna svarat att tidsfristen överskrids i omfattande mål och i mål med flera gärningsmän.