sou · GNB392d2 · 2000-01-01 00:00:00 — De egenskaper vi nu nämnt förklarar sammantaget av variansen i kandidaternas medieförekomst. Av de förklaringsfaktorer vi prövat här finner vi att fyra olika egenskaper bidrar till att förklara om en kandidat bedriver personvals- kampanj eller ej. Högre placering på valsedeln bidrar till att man bedriver kampanj. Likaså bedriver man oftare personvalskampanj om man är organisationsaktiv, det vill säga ofta innehar förtroendeuppdrag i organisationer/föreningar. Kandidater i den yngsta åldersgruppen är mer aktiva än äldre kollegor i detta avseende och slutligen bör man helst var positiv till idén med personval. De som varit invalda i fullmäktige och de som har varit aktiva politiker länge är mer positiva än övriga till personval och bedriver därmed något oftare än övriga kandidater personvalskampanj. Totalt förklaras av variansen i kampanjaktivitet av de fyra nämnda förklaringsfaktorerna. Däremot kan vi bara förklara av variansen i synen på personval. Det är sannolikt ett ställningstagande med delvis ideologiska förtecken som inte passar in i de förklaringsmodell vi prövar här. Vi har redan kunnat se att en placering högt upp på valsedeln ökar sannolikheten för att man bedriver personvalskampanj och för att man får personröster. Kan vi se något vad som bestämmer hur högt upp man hamnar med utgångspunkt från de bakgrundsegenskaper vi undersöker här? Viktigast är tidigare erfarenhet av fullmäktigeuppdrag. Har man suttit i fullmäktige tidigare så hamnar man genomsnittligt 7 positioner högre upp på listan än om man inte har gjort det. Däremot bidrar det inte om man dessutom har varit politiker . Organisationsaktivitet bidrar inte heller till högre placering på listan utan tvärtom. En möjlig förklaring är att man ser till att få in organisationsaktiva av grupp- representationsskäl och att de därmed inte har några egenskaper som för dem högt upp på listan. En tendens till låg placering gäller också om man är i åldern 30–. Det är de yngsta och till en del de äldsta kandidaterna som kan placeras högt i kraft av sin ålder. De som tillhör den näst äldsta gruppen, 60–, har alltså tillsammans med den yngsta gruppen särskilt lätt att komma högt upp på valsedeln. Störst motstånd upplever man sannolikt om man är 30–. I denna grupp befinner man sig genomsnittligt 6 positioner längre Vem personröstar och varför 297 ner på valsedeln än den yngsta gruppen kandidater. Högre utbildning bidrar också till att man placeras högre upp på vallistan. Flertalet av de förklaringsegenskaper som prövats bidrar antingen direkt eller indirekt till att förklara/förutsäga andelen personröster som en kandidat får. De enda två undantagen är kandidatens kön och egenskapen att vara eller ha varit medborgare i något annat land. Ingendera av dessa faktorer har någon betydelse för hur mycket personröster en kandidat får. Att de inte har någon direkt effekt är knappast någon överraskning efter tidigare analyser. Det är däremot något överraskande att kön (egenskapen att vara kvinna) eller någon form av invandrarbakgrund inte bidrar till större mediaintresse och på så sätt får en indirekt effekt. Personvalet – några sammanfattande synpunkter Bland väljarna är närmare 2/3 positiva till införandet av personval. Borgerliga väljare är något mer positiva än icke borgerliga och väljare med högre utbildning är mer positiva än andra väljare. Äldre väljare tenderar också att tycka att man skall lita på partiernas nomineringar. Det finns alltså vissa nyansskillnader men totalbilden är entydig: väljarna tycker om att de får personrösta. Bland politikerna är åsikterna något mer delade. Mer än hälften är dock positiva, särskilt yngre politiker. Den största enskilda gruppen vill till och med utöka personvalsinslaget. Flertalet politiker anser att personvalet bidrar till att legitimera det politiska systemet, men att det gör att det blir mer svårstyrt. Hälften av kandidaterna anser att de personvalda särskilt skall företräda sina egna väljare och att det leder till att partierna kan ta sitt fulla ansvar inför väljarna. Politikerna är ofta positiva till personröstning som de är klart medvetna om och därmed uppenbarligen villiga att acceptera olika negativa konsekvenser för partiarbetet. Väljarna är mest positiva till personval på nivå och personröstar också i större utsträckning i kommunalvalet. När man inte personröstar beror det oftast på att man inte anser sig känna till tillräckligt om kandidaterna. Det därnäst vanligaste skälet att låta bli att personrösta är att man litar på att partierna sköter nomineringen bra och att man skall acceptera vad partierna kommit fram till. De väljare som har denna uppfattning är dessutom ofta lite extra negativa mot personval. Föreställningen att personegenskaper som kön och ålder skall få genomslag i form av att väljarna skall rösta in speciell representation för dessa grupper får svagt stöd. Kvinnor är principiellt mer 298 Vem personröstar och varför intresserade av personröstning, men de röstar inte i större omfattning än män. Däremot är det otvivelaktigt så att de kvinnor som personröstar i något större utsträckning än manliga väljare röstar på kvinnor. De dominerande argumenten när det gäller vilken kandidat man skall personrösta på är i stället kandidatens erfarenhet och det förtroen- de man som väljare känner för kandidaten. Manliga väljare betonar förtroende och dessutom kandidatens sociala bakgrund något mer än vad kvinnliga väljare gör. Personegenskaper som kön eller ålder spelar alltså relativt sett mycket mindre roll. De visar sig dock vara något mer utslagsgivande i större kommuner än i mindre. Det förefaller dessutom vara så att kön, som den lättast observerbara kandidategenskapen, är något man gärna utgår ifrån om man bestämmer sig i sista stund. Inledningsvis konstaterades att analys av personröstning knyter direkt an till två traditionella teoriområden, dels teorier omkring det representativa systemet, dels teorier rörande politiskt deltagande. Det representativa systemet påverkas genom att representanten får en ändrad syn på sin roll. En representant vald genom personröster kommer sannolikt att ha en annan syn på vems intressen han/hon i första hand bör representera. De egna väljarnas uppfattning sätts redan tidigare i första rummet av en stor grupp representanter. Detta synsätt vinner terräng bland dem som valts genom personröster. En sannolik positiv konsekvens är att väljare och valda får en närmare relation. En annan intressant konsekvens kan uppkomma på grund av att väljarnas kriterier är sådana att kandidaten inte markeras av och alltså inte i första hand representerar en enkelt urskiljbar grupp. Det är inte män eller kvinnor, inte unga eller gamla eller väljare med viss organisationsanknytning som är gruppen. Personvalsmarkeringarna bygger i stället till stor del på förtroende och erfarenhet. Det går då inte för kandidaten att urskilja någon speciell grupp med vilken han/hon kan känna lojalitet. Den valde kan med detta som stöd uppleva sig få större frihet i sina ställningstaganden. Något som åtminstone kan tolkas så att det skulle stämma med väljarnas sätt att markera förtroende för kandidaten personligen. Om det representativa systemet troligen kommer att påverkas av personröstning så finns det däremot ganska lite som tyder på att personröstning skulle kunna tänkas utvecklas till en ny kanal för politiskt deltagande. i syfte att direkt påverka politiskt beslutsfattande. Det är andra grupper som personröstar än som är aktiva när det gäller politiskt deltagande mer generellt. Vi har konstaterat att personröstning breddar gruppen som är politiskt aktiva utöver att rösta i traditionell form. Av de argument på vilka väljarna säger sig ha byggt sitt val är det egentligen bara ett som indikerar en mer traditionell form av politiskt deltagande och det är att man kryssar för en kandidat på grund av Vem personröstar och varför 299 dennes ställningstagande i en viss fråga. Det är bara var femte väljare som markerat detta argument som grund för sin röstning. I och för sig är det teoretiskt möjligt att partierna genom personröstning efter ståndpunkter i vissa sakfrågor och kandidater som är lojala mot sina väljare, skulle kunna förvandlas till enfrågefraktioner. En sådan utveckling förefaller mot denna bakgrund dock inte ha någon nämnvärd sannolikhet . Däremot kan eventuellt lokal anknytning i kombination med att man mer representerar sina egna väljare leda till större motsättningar mellan kommundelar. Andelen personröster som en kandidat får bestäms till avsevärd del av vilken position kandidaten har lyckats nå i nomineringarna. De ledande politikerna, som normalt innehar toppositionerna, har ett klart försteg i och med detta. visade det sig i analysen av utfallet att det dels direkt lönade sig att bedriva personvalskampanj. En sådan gav resultat i form av röster, även om effekten på storleken vara ganska begränsad. Dels gav en kampanj indirekt effekt genom att den bidrog till att en kandidat syntes i massmedia, något som direkt visade sig vara av betydelse för andelen personröster. Att synas i massmedia kunde kompensera en del av den fördel som följde med en tidigare ledande position och därmed följande hög placering på listan. Massmedia var därmed väsentliga och speciellt väsentliga för kandidater som inte nått en topplacering på listan men med anspråk på att komma fram genom personröster. Väljarna är alltså fortsatt positiva till personröstning. gör möjligheten att personrösta väljarna uppmärksamma på hur mycket de vet respektive inte vet om de kandidater som skall representera dem. För att man skall få en positiv utveckling, det vill säga fler som personröstar och fortsatt belåtenhet med systemet, krävs mer aktivitet än från partiorganisationer och kandidater. Det finns förvisso en liten grupp väljare som inte personröstar utan anser att det är partiernas sak att utse kandidater. Denna grupp utgör omkring en tiondel av samtliga väljare. Det förefaller inte vara någon särskilt lovande strategi att bygga alltför mycket på synsättet hos denna minoritet. Den kris man kan se inom det politiska systemet i är i första hand partiernas kris. Sannolikt bidrog medvetandet om detta till att man accepterade personval. Man vill förbättra partiernas image. Acceptansen var, som vi konstaterat, inte alldeles helhjärtad. Det framgår av den tveksamhet inför personvalet som flera partier åtminstone centralt ådagalade års val. Det förefaller emellertid mycket tveksamt om partierna egentligen i längden kan göra så mycket för att tona ned betydelsen av personval. Anledningen är helt enkelt att de kandidater som inte lyckats bra i nomineringen snabbt lär sig att det kan löna sig med personvalskampanj och därmed tvingas de 300 Vem personröstar och varför som nått en högra position på vallistan att försvara den på samma sätt. På så sätt kommer en utveckling igång vare sig den är önskad eller ej. Detta förhållande i kombination med väljarnas positiva inställning visar att det finns en stor potential till förändring av politikerrollen och därmed av hela politiken inbyggd i personvalssystemet. Attefjord, (1998). Kandidat eller parti? En uppsats om hur partierna påverkats av personvalet. , och (1996). Representation from above. Members of Parliament and Representative Democracy in . Aldershot, GB. , och (1998) första Europaparlamentsval. , (1999) Vilka kandidater vinner på personval? Ingår i föreliggande volym. , (1996). Ingår i SOU 1996:66 , , och (1992) Political participation and democracy in . , och (1999). Lokala personval 98 – en studie av tre kommuner: , och . Magister- uppsats, , . , och (1981). Medborgarna och Kommunen. Studier av medborgerlig aktivitet och representativ folkstyrelse. Missgynnas kvinnor av ett personvalssystem? Frågan har varit diskuterad både före och efter den senaste reformen av det svenska valsystemet (1997; 19980924). På ett plan verkar det ganska lätt att avvisa misstanken om negativa konsekvenser för kvinnor. Jämfört med valet ökade andelen kvinnor i val från 40,4 till 42,7 procent.1 Personvalssystemet innebar t.o.m. en liten nettovinst för kvinnorepresentationen. Utan personval hade det blivit en kvinna mindre invald.2 Flyttar man blicken utomlands verkar det inte heller finnas något stöd för slutsatsen att personval missgynnar kvinnor. I , som länge haft ett personvalssystem liknande vårt, är kvinnorepresentationen i . I , där personvalssystemet är betydligt mer långtgående, är kvinnorepresenta- tionen i . De siffror för , och som presenteras ovan skall ses ur ett internationellt perspektiv. Genomsnittet i världen, om man ser till andel kvinnor i nationella parlament, är . Genomsnittet för europeiska parlament är 15,2 procent.3 Det är etablerad kunskap att de nordiska länderna – oavsett person- valssystem eller ej – är förhållandevis gynnsamma för kvinnor som vill göra politisk karriär (1996; Wängnerud 1999). Det finns dock anledning att försöka komma bakom den bild som statistiken över kvinnorepresentation ger. skriver i sitt bidrag till denna bok att: Män, personer i den övre medelåldern och personer bosatta i valkretsens befolkningscentrum gynnades av 1Siffrorna anger fördelningen direkt efter respektive val. 2Det var 12 ledamöter som kom in i enbart på grund av personvalet. Av dessa var fem kvinnor och sju män. Utan personvalet hade fördelningen varit fyra kvinnor och åtta män på dessa mandat. Se tabell 7 i kapitel i denna bok. 3För statistik beträffande kvinnorepresentation se Inter-parlamentariska unionens (IPU) hemsida på internet: HYPERLINK . Uppgifter hämtade från hemsidan . 302 Kön och personröstning Omvänt missgynnades kvinnor, yngre personer och landsortsbor. Det verkar med andra ord finnas flera strömningar verksamma här. I det här kapitlet skall jag analysera personröstningen val ur ett könsperspektiv. Analysen kommer huvudsakligen att ske från väljarnas utgångspunkt. Ett av de resultat som framkommer är att både kvinnliga och manliga väljare i störst utsträckning personröstat på manliga kandidater. Det är dock något mer vanligt att kvinnor sätter sitt kryss framför kvinnliga kandidater än att män gör det. Allra mest aktiva när det gäller att personrösta på kvinnliga kandidater har och kvinnliga väljare varit. Innan vi kommer vidare in på väljarna skall jag dock börja med att kort beröra personvalet ur synvinkeln från de kvinnliga och manliga kandidaterna. Kampanjtekniker bland kvinnliga och manliga kandidater Det är flera författare i den här volymen som behandlat frågan om vilka kandidater som gynnades respektive missgynnades av personvals- sytemet. Det står t.ex. klart att manliga kandidater fick fler personröster än kvinnliga kandidater. Valstatistik från () visar att totalt 1 533 705 personröster avlades riksdagsval (motsvarande bland väljarna). Av det totala antalet personröster gick 578 142 till kvinnliga kandidater vilket ger en andel på . utgjorde kvinnorna bland riksdagskandidaterna. En relevant fråga i det här sammanhanget är dock om det handlar om ett direkt missgynnade av kvinnliga kandidater eller om skevheten i röstetal är resultatet av en mer indirekt process där faktorer som listplacering spelat in. Det konstaterar i sitt kapitel är att män, personer i den övre medelåldern och de som bor i huvudorten i sin valkrets gynnas för att de i större utsträckning besitter de främsta positionerna i sitt parti. Männen utgjorde inte av förstanamnen på valsedlarna riksdagsval, jämfört om man ser till den totala andelen. Det jag skall gå vidare med i det här avsnittet är en undersökning av huruvida det finns några skillnader i kvinnliga och manliga kandidaters sätt att bedriva valkampanj. Tanken bakom denna undersökning är att aktiviteten kan se olika ut beroende på var på valsedeln som kandidaten befinner sig. Det är möjligt att graden av aktivitet sjunker ju längre ned på listan en kandidat är placerad. I ett sådant scenario, med lägre grad av aktivitet bland kandidater längre ned på listorna, skulle man kunna tala om olika typer av indirekta mekanismer som förstärker varandra i Kön och personröstning 303 en nedåtgående spiral när det gäller den andel personröster som kvinnliga kandidater erhåller. Det är dock viktigt att påpeka att scenariot ovan inte är det enda tänkbara. Det kan vara så att kandidater långt ned på listorna satsar extra mycket på sina kampanjer just för att personvalet är deras enda chans att bli valda. Att jag ändå utgår från tanken om en nedåtgående spiral beror bl.a. på undersökningar som (1993) gjort av kampanjaktiviteter bland riksdagskandidater i 1985 och valrörelse. Hans resultat visade att kvinnor var något mindre aktiva än män. Inom ramen för Rådet för utvärdering av val har hållit i en enkätundersökning bland närmare 1000 kandidater som ställde upp i riksdagsvalet 1998.4 Enkäten innehöll en lång rad frågor om kandidaternas val av kampanjform, grad av aktivitet och innehåll i kampanjerna. En bearbetning av svaren visar att bland kvinnliga och bland manliga kandidater själva anser att de bedrivit en personvalskampanj.5 Resultatet av en sådan uppskattning ger således ett utslag som säger att kvinnorna generellt sett varit något mindre aktiva än männen. Denna skillnad försvinner dock om man istället för resultaten av en allmänt hållen bedömning ser till svaren på de frågor i enkäten som är mer konkreta och direkt handlar om vad som gjorts eller inte har gjorts i valrörelsen.6 Jag skall inte gå in på resultaten i detalj för huvudslutsatsen är den som jag låtit påskina – det finns inte några påtagliga skillnader mellan kvinnliga och manliga kandidater när det gäller kampanj- aktivitet. Om man ser till den tid kandidaterna lade ned på kampanj- arbete i valrörelsen uppger exempelvis bland kvinnliga och bland manliga kandidater att de under en vanlig vecka lagt ned ett större antal timmar än vad som motsvarar ett vanligt heltidsjobb ().7 Svaren visar också att kvinnorna befinner sig på samma nivå som männen när det gäller hur ofta de deltog i olika former 4Enkäten gick ut till 973 personer. Se kapitel i denna bok för en närmare presentation av undersökningen. 5Frågan som är ställd lyder "Bedrev Du för egen del någon form av person- valskampanj i årets valrörelse?" 6Martin visar i kapitlet Personliga valkampanjer att män i något större utsträckning bedrivit vad han kallar för utpräglad personvalskampanj. Det jag lagt mest vikt vid är dock vad kallar objektiva förutsättningar att bedriva personvalskampanj. Inom detta område är könsskillnaderna mycket små. 7Frågan som är ställd lyder "Hur mycket tid lade Du ner på kampanjarbete under en genomsnittsvecka i årets valrörelse /september? Svarsalterna- tiven innehöll sju steg från ingen tid upp . 304 Kön och personröstning av aktiviteter som offentliga debatter, appelltal på gator och torg, författande av artiklar och insändare i tidningar, besök av företag och arbetsplatser, användande av Internet, telefonsamtal till väljare etc.8 Ett ytterligare resultat som framkommer är att kvinnliga kandidater uppger att de förekommit i press, radio och TV i ungefär samma utsträckning som manliga kandidater. bland kvinnliga kandidater uppger att de förekommit fyra gånger eller mer i lokala eller regionala tidningar. Sammantaget är det som uppger att de förekommit minst en gång. Bland manliga kandidater är motsvarande siffror (fyra gånger eller mer) respektive (minst en gång).9 Jag har valt att inte redovisa resultaten av samtliga analyser som gjorts på kampanjaktiviteten bland kandidaterna valrörelse. Den bild som framträder i dessa mätningar är dock att graden av aktivitet är lika hög bland kvinnor som bland män. Det har skett en förändring på detta område sedan valrörelserna 1985 och 1988 (jfr. Huvudresultatet är således att det inte finns mycket som talar för förekomsten av låg kampanjaktivitet som en indirekt mekanism som bidrar till att förstärka kvinnors lägre andel av personrösterna. Vilka mekanismer är det då som är verksamma här? Spelar väljarnas agerande någon roll? Det är två frågor som skall stå i fokus i den följande analysen. Har kvinnliga väljare använt möjligheten till personval i samma utsträck- ning som manliga väljare? Finns det skillnader när det gäller vilken typ av kandidater – kvinnliga eller manliga – som kvinnliga respektive 8Frågan som är ställd lyder: "Ungefär hur års valrörelse ägnade Du Dig åt följande kampanjaktiviteter?" De aktiviteter som angavs var: anförande eller offentlig debatt vid utlyst möte; apelltal på gator och torg; eget författande av artiklar/insändare i tidningar; presskonferenser/ pressmeddelanden; besök på företag/arbetsplatser/vårdinstitutioner/skolor och dylikt dörrknackning i bostadsområde; telefonväkterier i radio; kommunikation med väljare via Internet/e-post/chat; ringt väljare på telefon. Svarsalternativen innehöll fem steg från ingen gång upp till fler än 30 gånger 9Frågan som är ställd lyder "Ungefär hur ofta blev Du intervjuad i press, radio och TV års valrörelse?" Frågan var uppdelad på 1. Lokala/ regionala tidningar 2. Lokal/regional radio 3. Lokal/regional . (, , ) 5. Rikstäckande radio 6. Svarsalternativen var fyra gånger eller fler, två till , en gång eller ingen gång. Det framkommer inte några nämnvärda könsskillnader på någon av dessa mediafrågor. Kön och personröstning 305 manliga väljare lagt sin röst på? Dessa frågeställningar kommer att ge ytterligare underlag till att belysa den fråga som ställdes inledningsvis: missgynnas kvinnor av ett personvalssystem? Redan nu vet vi att kvinnliga kandidater de facto fått en jämförelsevis låg andel av person- rösterna. Frågan är om det går att fastställa på vilket sätt missgynnandet skett och vilka konsekvenser kvinnors lägre andel av personrösterna kan tänkas få. Väljarperspektivet och kandidatperspek- tivet kan ses som två sidor av samma mynt. Att personrösta eller ej Personröstning är en ny form av politiskt deltagande. För att ge en grund till denna analys ur ett könsperspektiv skall jag börja med att sätta in undersökningen i ett sammanhang som visar hur könstillhörig- het brukar påverka politiskt deltagande i Sverige.10 I den tidigare forskningen är det två resultat som är av särskilt intresse här. Det ena är att när det gäller olika former av manifest politiskt engagemang, som valdeltagande, är skillnaderna mellan kvinnliga och manliga väljare mycket små. I valet deltog bland kvinnliga och bland manliga väljare. Sedan valet har det stadigt varit en något högre andel kvinnor än män som utnyttjat sin rösträtt. Det andra resultatet av betydelse är att på det område som kan kallas för ett latent politiskt engagemang har dock kvinnor inte kommit upp i samma nivå som män. Manliga väljare har t.ex. generellt sett större kunskap om politik än kvinnliga väljare. Partiidentifikationen är också starkare bland manliga än bland kvinnliga väljare och det är en högre andel manliga än kvinnliga väljare som uppger att de är intresserade av politik. För att ge ett exempel var det bland manliga väljare som uppgav att de var mycket eller ganska intresserade av politik. Bland kvinnliga väljare var motsvarande andel . De skillnader mellan kvinnliga och manliga väljare som just redovisats skall dock inte överdrivas. Även när det gäller olika former av latent politiskt engagemang har det skett en påtaglig utveckling mot ökad likhet mellan kvinnor och män under de senaste 20–30 åren. De skillnader som kvarstår kan dock ha konsekvenser för personröstandet. Tidigare undersökningar, av bl.a. personröstningen i valet till , har t.ex. visat att personröstandet är högre bland väljare som är starkt politiskt intresserade (1998, 10 Den följande redovisningen bygger på (1995, 38ff). Resultaten beträffande valdeltagandet är dock hämtade från valunder- sökningen, statsvetenskapliga institutionen, . 306 Kön och personröstning 69 ff). Vi skall i det följande se huruvida politiskt engagemang gett något utslag på kvinnors och mäns utnyttjande av personvals- möjligheten val.