sou · GNB384d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Det finns ytterligare en dimension av de nya rörelsernas politiska diskurser, som är betydelsfull för analysen av vad som utgör det nya hos dessa rörelser. Det gäller betoningen av politikens globala dimension – skapandet av globala identiteter och politiska frågor inom nya rörelser. Ett globalt politiskt rum uppstår inte av sig självt – eller som en reflex av globala ekonomiska och teknologiska processer. har i den uppmärksammade boken gemen- skapen visat att uppkomsten av den moderna nationalstaten som ett politiskt rum inte bara förutsatte skapandet av olika typer av nationella institutioner utan också av föreställda nationella gemenskaper.14 På motsvarande sätt måste ett globalt politiskt rum inbegripa en – eller snarare flera – föreställda globala gemenskaper. Ett av de sammanhang där en föreställning om en global gemen- skap tidigt utformades var 1950-talets mobiliseringar mot prov- sprängningarna av kärnvapen. Dessa protester var inte bara en start- punkt för efterkrigstidens fredsrörelse, utan också för miljörörelsen. Ett av det första provstoppsavtalets syften formulerades i termer av ett stopp för de radioaktiva substansernas nedsmutsning av Här vävs alltså en föreställning om ett gränslöst, globalt ekologiskt rum in, vilket utgör en grundläggande dimension i skapandet av globala identiteter inom den efterkrigstida miljörörel- sen. Till de viktiga förutsättningarna för artikuleringen av sådana identiteter hör dels själva exploateringen av miljön, knuten till industrialismens och kapitalismens globala expansion, dels ut- vecklandet av nya kommunikationsteknologier. Det handlar alltså om grundläggande beståndsdelar i framväxten av ett mångdimen- sionellt globalt rum (med ekonomiska, kulturella, politiska, tekno- logiska och ekologiska dimensioner) . Detta globala rum utgör dock inte enbart en förutsättning för framväxten av nya rörelser – rörelserna bidrar också till att skapa politiska dimensioner av detta rum. Det senare sker på två sätt: 1) genom konstruktionen av globala kollektiva identiteter, med hjälp av en global, gränsöverskridande politisk symbolik, 2) genom skapandet av globala nätverk, organisationer och institutioner. Dessa båda dimensioner är exempelvis närvarande i transnationellt organiserade rörelseorganisationer som och , som genom mediainriktade aktioner med ett starkt visualiserat symbolspråk riktar sig till en global publik. Vad är då egentligen nytt med de globala identiteter som skapats inom efterkrigstidens nya rörelser? Inbegrep inte både socialismen, liberalismen och även den tidiga kvinnorörelsen redan under 1800- och det tidiga skapandet av universella – och därmed globala – identiteter? Var inte en central dimension av arbetarrörel- internationella perspektiv och organisering? Skillnaden kan formuleras som en förskjutning från en internationell universalism till en global universalism. Redan då den internationella arbetar- rörelsen formerades hade den nationalstaten som organisatorisk och ideologisk bas. Alltsedan Andra internationalens heta debatter om den nationella frågan har den internationella arbetarrörelsen präg- lats av en spänning mellan artikuleringen av nationella och interna- arbetaridentiteter. Arbetarpartiernas regeringsställning i en rad länder innebar också en förstärkt emfas på nationella aspekter av arbetarrörelsens identitetsskapande. Arbetar- rörelsens perspektiv präglades också tidigt av eurocentrism: internationella dominans avspeglade sig i spridningen av de dis- kurser och kampformer genom vilka kapitalismen skulle bekämpas. Det handlade om en rörelse från centrum till periferi, där arbetar- klassen i den norra hemisfärens länder tillskrevs status av att vara ett internationellt avantgarde. NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING Inom nya rörelser ser vi som en ny tendens att skapandet och förmedlandet av identitetskategorier och handlingsformer inte enbart sker i riktning från Nord till Syd, utan också vice versa. Operation , som nämndes i artikelns inledning, hade en viktig utgångspunkt i den universalistiska icke-våldsdiskurs som utformats i den indiska självständighetsrörelsen. Ledande intellektu- ella inom den amerikanska Women' s Liberation Movement, som utjorde startpunkten för den nya kvinnorörelsen, betraktade den anti-imperialistiska svarta rörelsen och dess globala perspektiv som den viktigaste influensen.15 Detta uttrycktes också i rörelsens identi- tetskategorier och i de metaforer som användes för att karakterisera kvinnoförtrycket: kvinnan karakteriserades som en nigger, ledare kallades för den nya och den kvinnliga . För att hämta ytterligare ett exempel från artikelns inledning: den svenska trädkramarrörelsen hämtade sitt namn och sin symbo- liska handlingsform från den indiska chipkorörelsen (ledare för den indiska rörelsen inbjöds och deltog också under aktioner). Hur skiljer sig då de nya rörelsernas globala universalism från den internationalistiska? För det första utvidgas betydelsen av det universella. Det moderna genombrottets grundläggande universa- listiska identitetskategori var Mänskligheten. Miljörörelsens identitetsskapande problematiserar den moderna humanismens föreställning om människan i centrum. Genom att lyfta fram identitetskategorier som Planeten eller Jorden (som i ) problematiseras gränserna mellan människa och natur. För det andra innebär skapandet av globala identiteter inom nya rörelser ett nytt sätt att definiera förhållandet mellan universalism och partikularism. De moderna politiska diskursernas universalism inne- bär inte en frånvaro av partikularism. Snarare är förhållandet mellan det universella och det partikulära (individen/samhället, det natio- nella samhället/det internationella samhället) ett centralt tema i varje modern politisk diskurs. Gentemot den universalistiska inter- nationalism, där det partikulära (nationen) idealt ses som en del i en större helhet (ett internationellt samhälle av jämlika nationer) hävdas en gränslös global universalism, som förutsätter ett över- skridande av nationalstaten som organisationsprincip. Det partiku- lära i miljörörelsens diskurser är i stället det lokala, som anses vara oupplösligt sammanbundet med det globala. Det globala verkar alltid lokalt och det lokala har alltid i det ekologiska perspektivet en global betydelse. Miljörörelsens kanske mest kända slagord att tänka lokalt och handla globalt definierar miljörörelsens kollektiva identitet som glokal: den är på samma gång global och lokal. finns också en kritik av den liberala universalismens abstrakta karak- tär, som upplöser alla skillnader: Både det globala rummet och det politiskt handlande kollektivet ses inom miljörörelsen – analogt med det globala ekologiska systemet – snarare som en differentierad hel- het, det vill säga, som sammansatt av en solidarisk mångfald. Detta gäller inte bara miljörörelsen: att inkludera rätten till skill- nad i den moderna politiska universalismen är en viktig strategi i flera av de nya rörelsernas politiska identitetsskapande. Det gäller för olika typer av lokala rörelser och minoritetspolitik (etniska likväl som sexuella), liksom för den nya kvinnorörelsen. Den globala kvinnoidentitet som artikulerades med ut- gångspunkt i det faktum att manlig dominans är en världsom- spännande företeelse, inbegrep redan från början en problematise- ring av det enhetliga i denna identitet – inte minst med hänvisning till de radikala skillnaderna mellan kvinnor på den norra och södra hemisfären. I det pågående identitetsskapande som äger rum i dagens transnationella feministiska nätverk utgör spänningen mellan universellt och partikulärt ett centralt tema, som emellertid tar ut- gångspunkt i lokala skillnader snarare än nationella. Den nya fredsrörelsens politik befinner sig i högre grad än tidigare i skärningspunkten mellan globalt och lokalt. Fredsrörelsen var mer än någon annan av de nya rörelserna knuten till de specifika politiska villkor som gavs av det . och innebar att det bipolära politiska världsordning har ersatts av nya konfliktmönster, som framför allt präglas av ett ökande antal inomstatliga konflikter och regionala konfliktkomplex.16 Mot bakgrund av denna nya globala ordning har det inom fredsrörelsen påbörjats en omorientering mot en inriktning som också skulle kunna karakteriseras som glokal: å ena sidan verksamheter inriktade mot olika typer av lokal konflikt- lösning, där kulturella identiteter och strategier för överskridandet av dessa står i fokus, å andra sidan globala mobiliseringsprojekt av den typ som ägde rum i samband med kärnvapen- sprängningar.17 I detta avsnitt har vi alltså fokuserat begrepp och kollektiva iden- titeter som skapas i de diskursiva dimensionerna av den nya politi- ken. I det följande skall vi närmare betrakta några institutioner, mobiliserings- och organisationsformer samt kollektiva handlings- strategier som är betydelsefulla för en förståelse av politiskt hand- lande inom nya rörelser. Detta kommer att diskuteras ur tre aspek- ter: den civila olydnadens utmaning av parlamentarismen, det NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING visualiserade nya offentlighet och nätverket som mobiliserings- och organisationsform. Institutionerna och de nya formerna för politisk handling och organisation Den civila olydnaden som utomparlamentarism Vi har sett att nya rörelser befinner sig både innanför och utanför den nationalstatliga, parlamentariska demokratins gränslinjer. Deras handlingsformer befinner sig i ett spänningsfält mellan två poler, där den ena innebär att inordna sig inom ramarna för de etablerade demokratiska institutionerna, och den andra att utmana och/eller överskrida dessa ramar. Miljörörelsens parlamentarism är det tyd- ligaste exemplet på en anslutning till den representativa demokratins spelregler inom de nya rörelserna. Vid den motsatta polen utmanas parlamentarismen genom den civila olydnaden, som är en av de nya rörelsernas viktigaste handlingsformer. Hur skall man då förstå den civila olydnadens betydelse i relation till en diskussion om demokra- tins former och spelregler? Oavsett om man betraktar de synsätt som utgår från det civila handlandets aktörer, dess motståndare eller den politiska filosofins debatter, finner man en rad olika sätt att definiera innebörden av civil olydnad. Kritiker av den civila olydnadens handlingsform – åtminstone när den sker inom ramen för parlamentariska demo- kratier – hävdar att civil olydnad är anti-demokratisk därför att den åsidosätter de spelregler som definierar själva demokratin. Utifrån detta perspektiv kan civil olydnad betraktas som legitim endast när den sker i diktaturer eller högst bristfälliga demokratier. Inom de rörelser som använder den civila olydnaden är det möj- ligt att urskilja två synsätt. En ståndpunkt definierar den som anti- parlamentarisk i den meningen att den inbegriper en kritik av den representativa demokratins styrelseskick. Den civila olydnaden ses då som ett sätt att praktisera och verka för ett direktdemokratiskt samhälle. En annan ståndpunkt, vilken förfaller vara den vanligast förekommande i offentliga debatter, är att den civila olyd- naden i själva verket tar den parlamentariska demokratiska konstitu- tionen som sin utgångspunkt. Ett av argumenten för denna stånd- punkt är att våra nuvarande demokratiska rättigheter möjliggjordes genom de civila olydnadsaktioner som genomfördes av bl.a. arbetar- rörelsen och suffragettrörelsen i början av detta sekel, och att dagens civila olydnad kan ses som en fortsättning av denna tradition i syfte att ytterligare vitalisera och vidga den samhälleliga demokra- tin. Motargumentet, som svenska mediadebatter om civil olydnad ofta har formulerats av företrädare för de etablerade politiska partierna, är att detta skedde då vi ännu inte hade fullständig demokrati. Detta argument implicerar att demokratin i den nuvarande historiska situationen är fullbordad. Mot detta synsätt står en rad olika teorier. De har formulerats inom den politiskt-filosofiska debatt som förts inom samhällsveten- skapen med anledning av att den civila olydnaden, alltsedan freds- och medborgarrättsrörelsens aktioner , har kommit att bli en relativt vanligt förekommande företeelse i de västerländska demokratierna. En gemensam uppfattning hos de olika synsätt som förts fram av inflytelserika politiska filosofer som , och är att den civila olydnadens innebörd i detta historiska sammanhang måste ses i relation till den parlamentariska demokratins institutionalisering. Enligt Habermas formulering betraktar varje rättmätig demokrati /.../ den civila olydnaden som något normalt, som en nödvändig beståndsdel i sin politiska kultur.18 Civil olydnad definieras i detta sammanhang som en utominstitutionell, olaglig, principstyrd och symbolisk handling, som åberopar och därmed förutsätter institutionaliserade demokratiska rättigheter. Den förstås också som en öppen handling, baserad på icke-våldets princip.19 Inom ramen för detta synsätt finns det emellertid också skill- nader i sätt att förstå den civila olydnadens demokratiska innebörd. Det handlar då om olika sätt att definera var gränserna går för en rättmätig civil olydnad. För att få perspektiv på de dagsaktuella mediadebatterna om den civila olydnadens demokratiska och histo- riska innebörder kan det vara värt att titta närmare på de analyser som utvecklats inom den politiska filosofin och sociologin.20 Enligt Rawls är civil olydnad rättmätig som ett sätt att pröva tillämpningen av de konstitutionella rättigheterna hos en liberal demokratisk stat. Inom denna ram utgör civil olydnad ett legitimt sätt att åstadkomma förändringar i lagstiftning eller myndighets- åtgärder. I detta perspektiv blir den civila olydnaden alltså ett möj- ligt sätt korrigera en nästan rättvis konstitutionell demokratisk stat. Rawls utgår (liksom Dworkin) ifrån den liberala politiska teori som ställer det civila samhället i motsatsställning till staten. Civil olydnad ses då som en form för att försvara individuella rättigheter mot otillbörlig politisk (dvs. statlig) maktutövning. NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING Dworkin har emellertid i förhållande till Rawls en vidare för- ståelse av den civila olydnadens demokratiska betydelse. Detta är relaterat till att Dworkin betonar att de demokratiska rättigheter som finns nedlagda i en författning som inte bara oupphörligen måste försvaras, utan också tolkas. Dworkin uppmärksammar alltså det faktum att de demokratiska rättigheternas institutionalisering inte innebär att de får en fastlagd betydelse. Deras betydelse måste ständigt prövas – och därmed tolkas – i relation till de komplexa och föränderliga sociala processer som är kännetecknande för moderna demokratiska samhällen. Dworkin pekar också på att de processer genom vilka de demokratiska rättigheterna tillskrivs sina faktiska betydelser i sig måste vara demokratiska. Domstolar och myndig- heter kan inte tillskrivas ett tolkningsmonopol, snarare bör de ut- göra parter i en demokratisk process där medborgarna spelar huvud- rollen. Ur ett sådant perspektiv får den civila olydnaden sin demo- kratiska betydelse som en olaglig handling vilken syftar till att initiera en offentlig tolkningsprocess, där den demokratiska giltig- heten hos instiftade lagar kan prövas eller omprövas. Här framstår den civila olydnaden som en viktig del i det demokratiska samhällets reflexivitet, som innebär att lagar, politiska beslut och institutionella regelverk kan prövas och omprövas i ljuset av sociala föränd- ringsprocesser. I och civila samhället och den politiska teorin utvidgas den civila olydnadens demokratiska inne- börd ytterligare i förhållande till Rawls och Dworkin. Detta sker med utgångspunkt i en analys av de demokratiska implikationerna av nya rörelsers civila olydnadsaktioner i efterkrigstidens västerländska demokratier. Utifrån detta synsätt är varken Rawls eller Dworkins analys av den civila olydnaden tillräcklig för att förstå det demokratibegrepp som impliceras i många av dessa aktioner. Den civila olydnadens demokratiska innebörd kan varken begränsas till ett försvar för redan uppnådda rättigheter, eller till testfall för deras faktiska tolkning och tillämpning. Civil olydnad måste framför allt ses som en form för att utvidga den samhälleliga demokratin. För det första kan den nya rörelsekulturens civila olydnadsaktioner enligt och ses som en politisering av det civila sam- hället. Det handlar då om olika typer av försök att bredda existerande demokratiska kanaler och skapa nya. För det andra har civila olyd- nadsaktioner initierat offentliga diskussioner om övergripande sam- hälleliga mål, som exempelvis krigföring i , eller miljö- och könsmässiga aspekter av dominerande samhälleliga strukturer. I grunden för denna analys ligger den radikaldemokratiska demokratisynen, som bland annat har utvecklats i anslutning till teorier om framväxten av nya sociala rörelser.21 Här ses varje ut- vidgande av de demokratiska rättigheterna som ett resultat av historiska strider mellan sociala grupper, som utspelats inom det civila samhället. Det hävdas också att på samma sätt som utgången av dessa strider alltid har varit oviss, kan dess resultat – vunna rättigheter – aldrig förstås som något irreversibelt. Detta synsätt inbegriper ett utvidgat demokratibegrepp i förhållande till det klassiskt liberala. Här ges demokrati inte någon slutgiltig definition – snarare betraktas den som en fortlöpande och oavslutad process. Demokrati kan och bör ur detta perspektiv aldrig helt och hållet institutionaliseras. Med denna utgångspunkt kan civil olydnad förstås som en kollektiv handling och som en viktig del i ett sam- hälles kollektiva och politiska identitetsskapande. Det innebär att civil olydnad kan utgöra ett betydelsefullt element i sociala pro- cesser där både demokratins former och det demokratiska samhällets övergripande målsättningar definieras. Sammanfattningsvis kan vi, både med utgångspunkt i de nya rörelsernas praktiker och i debatterna om förhållandet mellan civil olydnad och demokrati, konstatera att civil olydnad kan tillskrivas en rad demokratiska innebörder. I efter- följden av efterkrigstidens tidigaste aktioner i de västerländska demokratierna, som ägde rum inom freds- och medborgarrätts- rörelsen, har civil olydnad använts för att –försvara demokratiska rättigheter och procedurer (t.ex. upp- märksamma att de försummats eller negligerats av myndigheter), –peka på motsägelser i förhållandet mellan en demokratisk kon- stitution och faktisk diskriminering av vissa befolkningsgrupper (vilket har inkluderat att testa lagar i relation till konstitutionen), –påverka politiska beslutsprocesser, att blockera och väcka debatt kring redan fattade beslut (ofta genom att ställa frågor kring hur de förhåller sig till övergripande samhälleliga politiska mål), –synliggöra dolda maktförhållanden eller gestalta tänkta sam- hälleliga alternativ (medvetandegörande aktioner) , –initiera skapandet av nya former för demokratiskt inflytande (t.ex. försök att upprätta institutioner för lokaldemokrati eller för ekonomisk demokrati). Ur detta perspektiv är den civila olydnaden en utomparlamen- tarisk, men inte anti-parlamentarisk handlingsform – den förutsätter demokratiska institutioner och vänder sig delvis till dessa, ibland för att uppmärksamma att de inte fungerar, ibland i syftet att överskrida NYA SOCIALA RÖRELSER OCH POLITIKENS GLOBALISERING och utvidga dominerande definitioner av demokrati. Att civil olyd- nad förstås som en form för att skapa debatt eller synliggöra makt- förhållanden innebär också att den i första hand skall förstås som en symbolisk politisk handling. Den civila olydnadshandlingens symboliska karaktär innebär också att en och samma aktion på samma gång kan tillskrivas flera olika betydelser – och därmed också fler olika typer av demokratiska anspråk. I en svensk kontext har exempelvis aktioner mot dumpning av kärnavfall varit förenat både med krav på ett direkt, lokaldemo- kratiskt inflytande över den mest omedelbara livsmiljön och på en demokratisk omprövning av den nationella energipolitiken. Ett annat exempel på detta är den s.k. trädkramaraktionen, där kritiken mot beslutet att bygga en ny motorväg inte bara skedde med hän- visning till de miljömässiga konsekvenserna av en fortsatt utbyggd bilism, utan också mot själva formerna för beslutet. Det hade enligt aktivisterna inte tagits i enlighet med regelrätta demokratiska pro- cedurer, utan i form av en informell uppgörelse mellan stat och näringsliv. På motsvarande sätt har många av efterkrigstidens civila olyd- nadsaktioner, som de har adresserat nationalstatliga politiska beslut eller institutioner, också syftat till ett överskridande av de nationalstatliga politiska ramarna. Många av freds- och miljö- rörelsens aktioner har just varit avsedda att peka på att vissa poli- tiska beslut som definierats som nationella angelägenheter i själva verket måste förstås som globala problem. De amerikanska demon- strationerna mot , miljöaktioner eller de olika protesterna mot kärnvapensprängningar är bara några exempel på politiska mobiliseringsprocesser, där civila olydnadsaktioner har riktats mot nationella regeringar och adresserat en global publik. Till de politiska teman som ställts i centrum i samband med nya rörelsers aktioner hör också mänskliga rättigheter, som med hänvisning till FN:s deklaration implicerar en föreställning om ett globalt snarare än ett nationellt medborgarskapsbegrepp. Detta pekar på det faktum att en av de grundläggande förutsätt- ningarna för de nya rörelsernas symboliska handlande är etableran- det av ett nytt visuellt och globalt mediarum. Offentlighetens omstrukturering: det nya 1968, året då Vietnamrörelsen stod vid sin höjdpunkt, skanderade deltagarna i de tumultartade demonstrationerna utanför demokra- ternas konvent i : The whole world is watching.23 Att i tal- kör ropa dessa ord i samband med civila olydnadsaktioner har allt- varit en av den nya rörelsekulturens traditioner i . De nya rörelsernas framväxt i och har skett parallellt med efterkrigstidens informationsteknologiska revolution och etablerandet av nya, expanderande mediarum. Den nya media- situationen, som inledningsvis innebar en kraftigt ökande betydelse inte bara för TV-mediet utan också för tabloiderna, innebar en kraf- tig omstrukturering av det offentliga rummet, som gav nya villkor för offentligt politiskt handlande och opinionsbildning. TV-mediets genomslag kan sägas ha inneburit en visualisering av politiken och har bidragit till en ökad betydelse för symboliskt hand- lande. TV-mediets spridning är också en av de viktiga förutsätt- ningarna för framväxten av ett globalt politiskt rum. Det kanske mest framträdande exemplet på detta är de visuellt-dramatiska aktioner som genomfördes av och som starkt bidrog till att organisationen kunde rekrytera miljontals med- lemmar över hela världen. Visualiseringen av den politiska kommunikationen kan också förstås i termer av politikens estetisering. I en rad analyser har det hävdats att detta har inneburit ett minskat utrymme för den ratio- nella argumentationens offentliga politiska samtal. Den politiska kommunikationen stöps i en förenklad dramaturgi, som premierar förenklade, komprimerade och starkt retoriska budskap. Å andra sidan är det också möjligt att hävda att den nya media- situationen har bidragit till en samhällelig demokratisering av det offentliga rummet. I den nya rörelsekulturen fanns tidigt insikter om att det nya också innebar nya möjligheter för mindre resursstarka grupper att kunna göra sig sedda och hörda genom spektakulära symbolhandlingar som tilldrar sig mediernas uppmärksamhet. Detta medförde att utformandet av mediastrategier tidigt kom att bli ett viktigt element i utvecklandet av rörelsernas handlingsrepertoarer.