sou · GNB315 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare anges att har överenskommelsen träffats innan hyresförhållandet varat i följd, gäller den endast om den har godkänts av hyresnämn- den. Som framgår av avsnitt 5 anser utredningen att även överenskom- melser som träffats innan lokalhyresförhållandet varat och som strider mot 57-60 §§ i vissa särskilda fall bör vara gällande utan att de har godkänts. Det bör vara tillräckligt att de har tagits in i en särskild handling och att de gäller eller högst från tillträdesdagen. De överenskommelser som inte behöver godkännas anges i tre särskilda punkter i andra stycket. I första punkten anges att huset skall rivas eller undergå större ombyggnad. Termerna "rivning" och "större ombyggnad" bör ges samma innebörd som i 57 § första stycket 2 och 3. För att det skall vara fråga om en större ombyggnad krävs att hyresgästen uppenbarligen inte kan sitta kvar i lokalen utan nämnvärd olägenhet för ombyggnadens genomförande (jfr , Hyreslagen, 5 uppl., 1997 s. 489). Andra punkten avser det förhållandet att hyresvärden själv skall bedriva verksamhet i lokalen. Tredje punkten tar sikte på andrahandsupplåtelse. Avtal mellan en förstahandshyresgäst och en andrahandshyresgäst om att bestämmel- serna i 57-60 §§ inte skall gälla mellan dem om hyresförhållandet mellan fastighetsägaren och förstahandshyresgästen upphör behöver enligt denna punkt inte godkännas. För att en överenskommelse enligt någon av punkterna 1-3 skall vara gällande fordras att det angetts i överenskommelsen vad den avser för situation, t.ex. att huset skall rivas, och att det angetts som den gäller. Överenskommelser som tar sikte på andra situationer än de som anges i punkterna 1-3 måste godkännas av tingsrätt för att vara gällande. En överenskommelse som inte är tidsbegränsad eller som skall gälla måste också godkännas för att vara gällande. 12 kap. 57 a § Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om vad som skall anses som skäligt hyreskrav vid tillämpning av 57 § första stycket 5. Stycket har inte ändrats. I andra stycket finns bestämmelser om att hyresnämndens yttrande om en lokals marknadshyra eller om huruvida en anvisad ersättnings- lokal är godtagbar har s.k. presumtionsverkan i en efterföljande ersätt- ningstvist. I tredje stycket anges vilken utredning som får åberopas om nämnden har avgett yttrande om marknadshyran. avsnitt 4.3.1 anser utredningen att möjligheten att avge yttrande bör avskaffas. Till följd härav tas styckena bort. 12 kap. 58 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet när lokalhyresvärden säger upp hyresavtal för förlängning på ändrade villkor respektive till upphörande. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna moti- veringen (avsnitt 4.2.2 och 4.3.2). I första stycket anges att hyresvärden skall i uppsägningen underrätta hyresgästen om de villkor som han kräver för att förlänga hyresförhållandet eller om orsaken till att han vägrar medge förlängning. Vidare anges att uppsägningen skall innehålla underrättelse om att hyresgästen, om han inte går med på att flytta utan att få ersättning enligt 58 b §, har att från uppsägningen hänskjuta tvisten till . Kravet på att en uppsägning skall innehålla underrättelse om medling tas bort. För att göra bestämmelsen enklare att tillämpa har föreskrifterna angående hyresvärdens uppsägning av avtal till upphörande flyttats till andra stycket. Första stycket handlar sålunda enbart om hyresvärdens uppsägning för förlängning på ändrade villkor. En sådan uppsägning skall innehålla underrättelse om de villkor som hyresvärden kräver för att förlänga hyresförhållandet. Villkoren kan tas in direkt i uppsägningshandlingen eller i en bilaga, t.ex. i form av kontraktsförslag, vartill hänvisas i uppsägningshandlingen. Vidare skall hyresvärden underrätta hyresgästen om en hyresgästs rätt till ersättning enligt 57 § första stycket 5 och 58 b § samt rätt till uppskov med avflyttning enligt 59 §. Det skall sålunda framgå av uppsägningshandlingen att om en hyresvärd kräver villkor för förlängning som inte är skäliga eller överensstämmer med god sed i hyresförhållanden har hyresgästen rätt till ersättning enligt 58 b § och att hyresgästen också har möjlighet att vid tingsrätten ansöka om uppskov med avflyttning. En korrekt återgivning av innehållet i angivna paragrafer bör anses tillräckligt. Vad gäller uppskov med avflyttning behöver endast anges att hyresgästen har rätt till uppskov - inte att denna rätt även tillkommer hyresvärden. Bestämmelserna i andra stycket, som avser det fallet att hyresvärdens uppsägning saknar föreskrivet innehåll, flyttas till tredje stycket. I andra stycket införs i stället bestämmelserna om hyresvärdens uppsägning av hyresavtal till upphörande. Hyresvärden skall vid en sådan uppsägning underrätta hyresgästen om orsaken till att han vägrar medge förlängning. Han skall också underrätta om en hyresgästs rätt till ersättning enligt 57 § första stycket 1, 2, 3 eller 4 och 58 b § samt rätt till uppskov med avflyttning enligt 59 §. Bestämmelserna i tredje stycket om hänskjutande till medling tas bort. I stället införs en bestämmelse som i princip motsvarar det nuva- rande andra stycket. Om hyresvärden sålunda inte anger i uppsägningen att en hyresgäst har rätt till ersättning om t.ex. de villkor som värden kräver för förlängning inte är skäliga skall uppsägningen anses utan verkan. Samma sak gäller om värden t.ex. inte upplyser om en hyresgästs möjlighet att ansöka om uppskov. Liksom enligt den nuva- rande ordningen bör en brist i angivet avseende endast kunna åberopas av hyresgästen. En hyresvärd som önskar frånträda en uppsägning som inte uppfyller formkraven bör inte kunna åberopa bestämmelsen (jfr NJA 1992 s. 829). Fjärde stycket innehåller bestämmelser om att hyresgästen alltid har rätt till ersättning om hyresvärden, innan medlingen har avslutats, för förlängning av hyresförhållandet kräver högre hyra eller något annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad han har angett i uppsägningen. Bestämmelsen har anpassats efter den nya ordningen. Sålunda föreskrivs att hyresvärden inte får kräva högre hyra eller något annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad hyresvärden angett i uppsägningen. Med hyrestiden avses tiden fram till dess att det uppsagda avtalet upphör att gälla. Om hyresvärden skulle kräva sådant oförmånligt villkor som avses och avtalet inte förlängs blir han ersättningsskyldig. Hyresgästen behöver i denna situation inte bevisa att de villkor som värden krävt i uppsägningen eller krävt därefter inte är skäliga eller överensstämmer med god sed i hyresförhållanden. I fjärde stycket anges inte att hyresvärden, om han sagt upp avtalet för villkorsändring, blir ersättningsskyldig om han innan medlingen har avslutats skulle vägra medge förlängning. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1978/79:89 s. 25 f.) anförs däremot att en vägran av värden under medlingen att förlänga avtalet på de i upp- sägningen angivna villkoren får betydelse i en efterföljande ersätt- ningsprocess eftersom till grund för prövningen i ersättningsprocessen skall läggas den ståndpunkt som hyresvärden slutligen har intagit vid förhandlingarna. Vidare anges att ett blankt avslag på begäran av hyresgästen om förlängning på de av hyresvärden i uppsägningen angivna villkoren bör medföra att hyresvärdens slutliga ståndpunkt anses vara att han vägrat att förlänga hyresförhållandet och att i sådant fall kommer frågan om skäligheten i hans ursprungliga hyreskrav inte upp i ersättningsprocessen. För att göra bestämmelsen i detta avseende tydligare föreslås att det uttryckligen också anges att hyresvärden blir ersättningsskyldig om han vägrar att förlänga avtalet. överensstämmer därmed också med den motsvarande bestämmelsen om hyresgästs uppsägning för villkorsändring (58 a § fjärde stycket). Bestämmelsen i fjärde stycket medför inte att hyresvärden blir avtalsrättsligt bunden av de villkor som han har angett i uppsägningen såsom av ett anbud än som motsvarar sedvanlig acceptfrist. Om hyresgästen efter det att acceptfristen löpt ut, men , accepterar villkoren måste det betraktas som ett till hyresvärden riktat anbud om villkor för fortsatt förhyrning. Skulle hyresvärden då inte gå med på en förlängning blir han skadestånds- skyldig enligt den aktuella bestämmelsen. Även om hyresvärden inte skulle kräva högre hyra eller annat för hyresgästen oförmånligare villkor än vad han har angett i uppsägningen blir hyresvärden ersättningsskyldig om avtalet inte förlängs och de villkor som han kräver för förlängning inte är skäliga eller överens- stämmer med god sed i hyresförhållanden (57 § första stycket 5 och 58 b §). Som framgår av avsnitt 4.3.5 skall den ståndpunkt som hyresvärden slutligen intagit vid förhandlingarna med hyresgästen ligga till grund för denna bedömning. Någon möjlighet att avtala bort ersättningsrätten enligt fjärde stycket finns inte i annan ordning än enligt reglerna om avstående från besittningsskydd (56 §). Sedan ett avtal har sagts upp kan parterna där- emot träffa avtal om att hyresvärden inte skall vara ersättningsskyldig enligt fjärde stycket eller enligt 57 § första stycket 5. 12 kap. 58 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet när lokalhyresgästen säger upp hyresavtal för förlängning på ändrade villkor. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.2.3 och 4.3.3). I första stycket första meningen anges att hyresgästen skall i upp- sägningen underrätta hyresvärden om den ändring i de avtalade villkoren som han begär. Denna bestämmelse ändras inte. Andra meningen i första stycket, som handlar om att hyresgästen måste hänskjuta tvist till , tas däremot bort. I andra stycket finns bestämmelser om att en uppsägning i vissa fall skall anses utan verkan. Dessa bestämmelser måste delvis ändras. Det föreslås att om en uppsägning för förlängning på ändrade villkor inte har det innehåll som anges i första stycket är den utan verkan. Har en hyresgäst sagt upp ett avtal för förlängning på ändrade villkor och framgår det inte av uppsägningen vilka ändringar som krävs skall sålunda det gamla avtalet alltjämt gälla. Om det inte ens framgår av uppsägningen att det är fråga om en uppsägning för villkorsändring kan uppsägningen betraktas som en uppsägning för avflyttning (jfr NJA 1989 s. 505). En sådan uppsägning är givetvis giltig. Hyresgästen bör även enligt det nya systemet ha möjlighet att förta verkan av en uppsägning för villkorsändring som han har gjort (jfr avsnitt 4.3.3). Denna rätt kan dock inte vara kopplad till att han ansöker om medling eller till att han återkallar medlingsansökan. I stället skall uppsägningen anses utan verkan om hyresgästen meddelar hyresvärden att han vill förlänga hyresförhållandet på oförändrade villkor. Denna rätt tillkommer hyresgästen från uppsägningen. Om hyrestiden är kortare än kan hyresgästen förta verkan av sin uppsägning. En förutsättning för att hyresgästen skall kunna förta verkan av sin uppsägning är att hyresvärden inte - och inom sedvanlig acceptfrist - har accepterat de villkor som hyresgästen krävt eftersom det får anses innebära att ett nytt avtal med de nya villkoren kommit till stånd. I förslaget föreskrivs att uppsägningen skall anses utan verkan om hyresgästen meddelar hyresvärden att han vill förlänga hyresförhållandet på oförändrade villkor. Om hyresgästen i meddelandet kräver andra villkor än vad som följer av det ursprungliga avtalet föreligger inte en sådan begäran som avses och uppsägningen står då fast om inte hyres- värden accepterar tilläggen. Ett meddelande om att hyresgästen "återkallar uppsägningen" eller att han "förtar verkan av sin uppsägning" bör däremot tolkas som en begäran om förlängning på oförändrade villkor. I sista meningen i andra stycket föreskrivs att bestämmelserna i 8 § om delgivning av hyresgästens uppsägning för villkorsändring även skall tillämpas på delgivning av hyresgästens meddelande om förlängning av avtalet. Meddelandet skall sålunda vara skriftligt. Hyresgästen kan, om den som söks för delgivning har hemvist i landet, sända i rekommenderat brev sitt meddelande om förlängning. Hyresgästen anses ha meddelat hyresvärden att han vill förlänga avtalet när han har avlämnat meddelandet för postbefordran under värdens vanliga adress. I tredje stycket finns bestämmelser om att hyresvärden, om han inte själv har sagt upp avtalet, innan medlingen avslutats inte får vägra för- längning av hyresförhållandet eller för förlängning kräva högre hyra eller annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad som följer av det uppsagda avtalet. Bestämmelsen behålls med några justeringar. Hyresvärden skall som hyresgästen kan förta verkan av uppsägningen vara ersättningsskyldig om han vägrar att förlänga hyresförhållandet eller för förlängning kräver högre hyra eller någon annat villkor som är oförmånligare för hyresgästen än vad som följer av det uppsagda avtalet. För ersättningsskyldighet krävs också att avtalet inte förlängs. Skulle däremot hyresgästen efter den aktuella fristen, men innan hyrestiden löpt ut, begära förlängning kan värden vägra förlängning utan att ådra sig skadeståndsskyldighet enligt föreva- rande stycke. Liksom vid hyresvärdens egen uppsägning för villkorsändring blir värden ersättningsskyldig om avtalet inte förlängs och de villkor som han kräver för förlängning inte är skäliga eller överensstämmer med god sed i hyresförhållanden (57 § första stycket 5 och andra stycket samt 58 b §). Som framgår av avsnitt 4.3.5 får den ståndpunkt som hyresvärden slutligt fört fram vid förhandlingarna med hyresgästen ligga till grund för denna prövning. I fjärde stycket, som är nytt, har intagits en möjlighet för parterna att avtala om att hyresgästen, vid hyresgästens uppsägning för villkors- ändring, skall ha rätt att av hyrestiden än som anges i andra stycket begära förlängning av avtalet. Sådant avtalsvillkor behö- ver inte tas in i en särskild handling enligt 56 § andra stycket utan kan tas in i hyreskontraktet. Om avtal om förlängd tid ingås förlängs den tid som hyresvärden enligt tredje stycket är ersättningsskyldig i motsvarande utsträckning. Bestämmelserna i fjärde stycket ger inte parterna rätt att avtala om andra sätt för delgivning av meddelandet om förlängning än som anges i 8 §. 12 kap. 62 § I första stycket anges att vite som förelagts med stöd av hyreslagen får dömas ut av hyresnämnden. Vidare anges att nämnden självmant skall ta upp frågan om utdömande av vite. Som framgår av avsnitt 3.2.4 anser utredningen att domstol inte skall ta initiativ till att vite som förelagts med stöd av hyreslagen döms ut. Vitet får dömas ut endast efter ansökan av den part på vars yrkande vitesföreläggandet meddelats. Stycket ändras i enlighet härmed. Tredje meningen i första stycket, som anger att vitet inte får dömas ut om ändamålet med vitet förfallit, tas bort. Det följer av regler i viteslagen (1985:206) att vitet i denna situation inte får dömas ut (9 § första stycket viteslagen). 12 kap. 66 § I paragrafen finns bestämmelser om avtal om skiljeklausuler. Bl.a. föreskrivs att en hyresnämnd kan utses till skiljenämnd. Denna möjlighet tas bort (angående motivet till detta, se avsnitt 17.2). I övrigt görs inte några ändringar. 12 kap. 68 § Den nuvarande bestämmelsen om att det skall finnas hyresnämnd tas bort. I stället förs bestämmelserna i den nuvarande 72 § över till detta lagrum. En domstol skall handlägga sina mål och ärenden skyndsamt. I 72 § föreskivs att hyrestvister som rör störningar i boendet skall hand- läggas särskilt skyndsamt. Bestämmelsen skall tillämpas både vid handläggning enligt och enligt ärendelagen. 12 kap. 69 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att hyresnämnd kan medla och vara skiljenämnd. Dessa bestämmelser avskaffas (se avsnitt 17.2). I paragrafen införs bestämmelser om vilka frågor som skall hand- läggas enligt ärendelagen. De tvister som inte har angetts i paragrafen skall handläggas enligt . Skälen för valet av förfaran- delag framgår av avsnitt 3.2.1. Vidare föreskrivs att bestämmelserna i 70-83 §§ skall tillämpas vid handläggningen av ärendena. 12 kap. 70 § Paragrafen innehåller bestämmelser om inom vilken tid som beslut av hyresnämnden får överklagas och att vissa beslut inte får överklagas alls. Dessa regler avskaffas. I paragrafen införs en forumbestämmelse för de ärenden som skall handläggas enligt ärendelagen. Enligt förslaget skall ett ärende hand- läggas av den domstol inom vars område fastigheten är belägen. Mot- svarande bestämmelse gäller för tvister angående nyttjanderätt till fast egendom som handläggs enligt (10 kap. 10 § rätte- gångsbalken). Domstolen i den ort där fastigheten är belägen är enligt exklusivt forum (jfr 10 kap. 17 § första stycket 4). Samma lösning förordas för de ärenden som skall handläggas enligt ärendelagen. Det innebär att om tingsrätten i samband med att ett ärende inleds finner att den saknar behörighet, men att en annan domstol skulle vara behörig, tingsrätten skall lämna över den skrivelse genom vilken ärendet inletts till den behöriga domstolen. En förutsättning för att överlämnande skall ske är att den som har inlett ärendet inte har något att invända mot detta och det inte finns något annat skäl mot att skrivelsen överlämnas (8 § ärendelagen). 12 kap. 71 § Den nuvarande bestämmelsen i paragrafen om att beslut av hyres- nämnden överklagas hos tas bort. I stället förs bestämmelsen i 11 a § nämndlagen in i paragrafen. Enligt denna bestämmelse får vissa yrkanden av en hyresvärd, som är bunden av en förhandlingsordning enligt hyresförhandlingslagen (1978:304), inte tas upp till prövning utan att förhandling enligt förhandlingsordningen ägt rum. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att hyresvärden kan kringgå kravet på primär förhandlingsskyldighet genom att driva sitt krav på högre hyra i en villkorstvist enligt 54 §. Tingsrätten måste alltså först utreda om förhandlingsskyldighet föreligger och, när så är fallet, om denna har fullgjorts. Kan hyresvärden inte visa att han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet bör tingsrätten avvisa hans talan. Beträffande paragrafens närmare tillämpning och innebörd får hänvisas till förarbetena till 11 a § nämndlagen (prop. 1977/78:175 s. 121 f. och 183 f. och prop. 1983/84:137 s. 146). 12 kap 72 § De nuvarande bestämmelserna i denna paragraf har flyttats till 68 §. I stället förs det i paragrafen in en bestämmelse om i vilka fall som sammanträde skall hållas i ett ärende. Bestämmelsen avser enbart handläggning i tingsrätt. I första stycket anges att tingsrätten skall hålla sammanträde vid handläggning av ett ärende. Vidare anges att sammanträde inte behöver hållas i varje ärende. Ett av undantagen gäller det fallet att ärendet inte skall prövas i sak, t.ex. därför att det rör sig om en ansökan som skall avvisas eller ett ärende som skall avskrivas. Sammanträde behöver inte heller hållas om det med hänsyn till ärendets beskaffenhet inte behövs. Ärenden angående avstående från besittningsskydd bör kunna avgöras utan muntlig förhandling. Om motparten har medgett sökandens talan kan ärendet givetvis också avgöras utan sammanträde. Samma sak bör gälla även för vissa tvistiga ärenden. Det kan gälla vissa ärendekatego- rier eller ärenden där ett sammanträde uppenbart inte kan förväntas tillföra ärendet något som är av betydelse för utgången. Tvistiga ärenden bör dock inte annat än i undantagsfall avgöras i sak utan sammanträde (angående motivet för förslaget, se avsnitt 3.2.5). Bestämmelserna i första stycket utgör ett undantag från 13 § första stycket ärendelagen, som anger att förfarandet hos domstolen är skrift- ligt. I 14 § ärendelagen föreskrivs att domstolen skall hålla sammanträde, om det begärs av en enskild part. Sammanträde behöver dock inte hållas om ärendet inte skall prövas i sak, om avgörandet inte går parten emot eller om ett sammanträde på grund av någon annan omständighet inte behövs. Regeln har tillkommit bl.a. mot bakgrund av krav på muntlig handläggning. Skulle part i ett hyresärende begära muntlig förhandling bör hans rätt till det enligt den föreslagna regeln inte vara mindre än som följer av 14 § ärendelagen. I andra stycket införs bestämmelserna i 9 § tredje stycket nämnd- lagen. I detta lagrum föreskrivs att om hyresnämnden hand- lägger ett stort antal tvister av likartad beskaffenhet mellan en hyresvärd och dennes hyresgäster om villkoren för hyra av bostadslägenheter (s.k. massärenden) får nämnden, sedan ett lämpligt antal typfall av tvister prövats, med ledning därav avgöra övriga tvister utan muntlig förhandling, om det är uppenbart att sådan förhandling inte behövs. I första hand åsyftas de fall då förhandling enligt förhandlingsordning avslutats utan att överenskommelse träffats. Hyresvärden och hyresgästen har då rätt att hos hyresnämnden ansöka om ändring av hyresvillkoren i den del som förhandling har ägt rum. Hyresgästorgani- sationen får i dessa ärenden inte uppträda som part inför hyresnämnden. Det medför att om förhandlingarna mellan en hyresvärd med ett större lägenhetsinnehav och en hyresgästorganisation strandar kan ett mycket stort antal ärenden uppkomma. Det kan inte anses vara nödvändigt att hålla sammanträde i samtliga dessa ärenden, som kan avse identiska lägenheter på samma fastighet. Det bör i stället vara tillräckligt att vissa ärenden avgörs som pilotfall och att de övriga avgörs utan muntlig förhandling. Utredningen får i övrigt hänvisa till förarbetena till bestämmelsen i nämndlagen (prop.1983/84:137 s. 82). I sista meningen i andra stycket anges att om part begär att för- handling skall hållas gäller vad som sägs i första stycket. Det innebär att undantagsregeln i andra stycket då inte är tillämpbar. 12 kap. 73 § Den nuvarande bestämmelsen om fördelningen av rättegångskostnaderna vid överklagande till tas bort. Enligt ärendelagen får förhör med part inte hållas under sannings- försäkran. Som framgår av avsnitt 3.2.6.3 anser utredningen att det finns behov av att hålla sådana förhör. I paragrafen införs en bestämmelse om förhör under sanningsförsäkran. Den som åberopar förhör med part får avgöra om det skall hållas under sanningsförsäkran eller som ett s.k. fritt partsförhör. 12 kap. 74 § I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om domstolens förlik- ningsverksamhet. I paragrafen anges bl.a. att domstolen skall, om det är lämpligt med hänsyn till ärendets beskaffenhet och övriga omstän- digheter, verka för att parterna förliks. Även i finns en bestämmelse om att rätten skall, i den mån det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks (42 kap. 17 § , jfr prop. 1986/87:89 s. 110-114). I de flesta typer av hyresärenden finns det all anledning för domstolen att verka för förlik- ning. Särskilt i de fall där det föreligger en avtalsrelation mellan parterna som skall bestå även sedan ärendet avslutats är det angeläget att frivilliga uppgörelser träffas. Även i andra typer av ärenden, som t.ex. rör mindre värden, finns anledning för domstolen att aktivt verka för förlikning. Domstolens förlikningsverksamhet skall, som framgår av paragrafens ordalydelse, inte begränsas till att den enbart t.ex. framhåller för parterna olika för- eller nackdelar med en förlikningsuppgörelse. Dom- stolen skall även, om parterna inte förliks efter förslag av någondera parten och det inte är uppenbart att förutsättningar för förlikning saknas, lägga fram ett konkret förslag till förlikning. Bestämmelsen överensstämmer i detta avseende med bestämmelsen i 12 § andra stycket nämndlagen. 12 kap 75 § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om fördelningen av rättegångskostnaderna. Bestämmelsen utgör ett undantag från de allmänna bestämmelserna i 32 § ärendelagen (angående motivet till förslaget, se avsnitt 3.2.7). 12 kap. 76 § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om rättskraft. Be- stämmelserna överensstämmer med 22 § nämndlagen, i den del denna avser ärenden enligt hyreslagen.