sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Det finns huvudsakligen tre sätt att erhålla svenskt medborgar- skap: automatiskt vid födseln, vid adoption eller efter ansökan om medborgarskap (naturalisering). I tillämpas härstamnings- principen – föräldrarnas (särskilt moderns) medborgarskap är av- görande för vilket medborgarskap barnet får. Denna princip skiljer sig från territorialprincipen där territoriet man föds på avgör med- borgarskapet (1996). De grundläggande fri- och rättigheterna är formellt oberoende av de enskilda samhällsmedlemmarnas juridiska medborgarskap. Det finns dock inskränkningar som endast svenska medborgare (är) garanterade förbud mot åsiktsregistrering, förbud mot landsförvis- ning och hinder att resa in i riket, friheten att förflytta sig inom riket och att lämna landet, samt skydd mot förlust av medborgarskapet. Endast svenska medborgare kan påräkna skydd och bistånd utomlands (Szabó 1997:31). Även de politiska rättigheter som följer med ett juridiskt medborgarskap är bara delvis tillgängliga för icke-medborgare. Med politiska rättigheter avses sådana rättigheter som att delta i val, rätten att kandidera till val och rätten att vara representant i lagstiftande församling. Enligt regelverken () kan icke-svenska medborgare delvis nå dessa rättigheter efter att ha bott i . Unionsmedborgare får numera direkt rösta i kommunala val, medan de som är medborgare i stater som varken tillhör EU eller måste vara bosatta i landet innan de når denna rösträtt. DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE Medborgarskapets formella skyldigheter såsom militärtjänst- och skatteinbetalningar är också kopplade till en bestämd stat (Janoski 1998). Vi såg ovan att kritik riktats mot kommunitarismen just för risken att en nationalism utvecklas när starka kulturella grupper hävdar formuleringsprivilegiet av de gemensamma värdena (1995). Dahrendorf (1994:17) betonar behovet av att medborgarskap blir ett världsmedborgarskap, eftersom medborgarskapet annars huvudsakligen är exkluderande. Medborgarskapsmodellernas syn på varför vi bör delta I de tre modellerna som har presenterats redovisas tre olika motiv till varför vi bör delta i politiken. Inom den liberala modellen före- språkas medborgerligt deltagande för att samhällemedlemmarna skall få sin vilja igenom. De demokratiska institutionerna är kon- struerade för att ge samhällsmedlemmarna möjlighet att vara med och påverka politiken, och samhällsmedlemmarna utnyttjar dess kanaler när de vill driva en fråga. Problem uppstår om deltagandet sjunker drastiskt eftersom legitimiteten för både besluten och institutionerna då försvinner. Det behövs inte ett aktivt deltagande utöver valdeltagande för att institutionerna skall anses som legitima, men åtminstone denna form av samtycke till det politiska systemet bör ges. I den republikanska modellen betonas att vi ingår i en gemenskap och att vi även har skyldigheter gentemot denna. Det handlar om en upplevelse av att höra till en organisering och att underkasta sig ett författningspolitiskt system. Deltagandet i politiska processer har ett egenvärde för medborgarna då de därmed känner sig delaktiga i det gemensamma. Det har även ett socialt värde eftersom relationer- na mellan samhällsmedlemmarna bör präglas av solidaritet och tolerans. I den kommunitära modellen betraktas samhällsmedlemmarna som en del av en kulturell och historisk gemenskap. Denna gemen- skap måste fostra människor till goda moraliska medborgare som tillsammans upprätthåller en social gemenskap med en gemensam moral där medlemmarna känner tillhörighet och där privata intres- sen underordnas de gemensamma. Vi behöver sammanfattningsvis vara delaktiga i politiken, för att det är en möjlighet att vara med och utforma den, för att upprätt- hålla de demokratiska institutionerna, för att värna om gemen- samma normer och varandra, för att inte enbart eftersträva upp- fyllandet av individuella krav utan även vara solidariska, samt för att vara medvetna om att vi har skyldigheter gentemot det gemen- samma. Innan vi går vidare med en granskning av en relativt ny form av deltagande, nämligen deltagande som brukare i lokala styrelser inom skola, skall några idéer om det civila samhället presenteras. Medlem i det civila samhället Medborgarskapet ger individen vissa rättigheter som staten har att garantera. Med rättigheterna följer även några skyldigheter med ett medborgarskap. Medborgarskapet är med andra ord beroende av den stat (i betydelse av en politisk och administrativ organisering) som individernas liv är kopplat till. har vi tidigare konstaterat att vi ofta är beroende av flera politiska och administrativa centra, vi kan till exempel ha flera juridiska medborgarskap.4 Vi kan ha ett sociologiskt medborgarskap som skiljer sig från det juridiska – same eller akademiker i . Vi kan vara samhällsmedlemmar i en nation utan att vara med- borgare i den i statsrättslig mening – ungrare bosatta i . I diskussioner om samhällsmedlemmars möjligheter att påverka förhållanden som man är berörd av har det under alltmer talats om betydelsen av det civila samhället. Begreppet civilt samhälle har behandlats på flera olika sätt, vilket kan göra diskussionerna svårbegripliga. syftar det på en från staten autonom, men offentlig sfär för och av medborger- liga organisationer och föreningar som ofta ges, direkt eller implicit, moraliskt goda företräden. Denna sfär som framför allt analytiskt är skild från staten, behandlas ibland som skild från familj och privatliv och ibland även som skild från det ekonomiska systemet. Särskiljandet mellan stat och civilt samhälle har den analytiska fördelen att kunna visa på hur de olika sfärerna domineras av olika typer av relationer och skilda uppgifter. Relationerna mellan stat och civilt samhälle är i realiteten väl utvecklade och det finns ett ömse- sidigt beroende mellan aktiviteterna inom de två sfärerna. Walzer (1995) talar om paradoxen med det civila samhället i det att staten skapar, upprätthåller och även upptar utrymme i denna sfär som den skall vara skild från. Det civila samhället är å andra sidan den sfär där aktiviteter fungerar kontrollerande mot staten och där demokrati- normer utvecklas genom det offentliga samtalet. DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE bildas för att tillvarata intressen kan dessa komma att verka för ett utvecklande av medborgarskapet. Det civila samhället kan i ett politiskt inflytandeperspektiv därför ses som länken mellan med- borgarna och staten. Ett väl fungerande civilt samhälle med många frivilliga organisationer som är öppna för medlemskap kan möjlig- göra skilda intressens genomslag i politiken. Det är också så den liberala pluralistiska modellen är formulerad – en pluralism bland intresseorganisationer tar vara på medlemmarnas intressen. Den politiska angelägenhetsgraden anses kunna bedömas efter hur stor medlemskår organisationen har och med vilken intensitet organisationen försöker nå politiskt inflytande. Pluralismen är väsentlig för att demokratin skall fungera, förutom att det skall finnas många föreningar med skilda syften skall helst människorna tillhöra flera organisationer. Tanken är att genom flera tillhörigheter möts människor med olika intressen, vilket underlättar tolerans och minskar risken för skarpa konfliktlinjer. Förutom att det civila samhället som begrepp syftar på organise- ring av frivilliga, ickestatliga relationer och aktiviteter, refereras det i vissa diskurser även till moraliskt riktiga, goda handlingar och rela- tioner. Walzer utgår från att deltagandet i föreningsliv i sig leder till en ökad solidaritet och hänsyn mellan människor. Shils (1991) där- emot, jämställer begreppet civilitet med medborgardygd och ser denna som nödvändig för att ett samhälle skall kunna betraktas som civilt. Civiliteten innebär att särintressen och privata intressen underordnas den gemensamma viljan. Därmed ger Shils sitt civila samhälle tydligt republikanska drag. Det finns en viktig skillnad mellan om det civila sam- hället med idén om den goda sociala interaktionen och kategorise- ring av konkreta institutioner och företeelser i sfären civilsamhälle. Den normativa diskussionen utmynnar ibland i en idealtyp som sedan kan användas för att jämföra konkreta relationer och institutioner med (; 1998). Den betydelse som det civila samhället tillskrivs i mer konkreta sammanhang i demokratiseringsprocesser handlar framför allt om frivilliga organisationers roll för att stärka motpoler till staten. Det civila samhällets närmast definitionsmässiga betydelse som kontroll- instrument och korrektion till staten, gör att det lätt tillskrivs normativa värden som det inte självklart behöver innefatta. Bland annat är historien full av exempel på folkliga rörelser, till exempel den finska lapporörelsen, som med klart totalitära och anti- demokratiska drag, ändå enligt samtliga definitioner måste räknas till det civila samhället (Stubbergaard 1998). Detta problem visar på behovet att se begreppet i sitt samman- hang, både och rum. Framför allt diskussioner om civila sam- hällets relationer till den statliga organiseringen i afrikanska sam- hällen visar på betydelsen av att vara uppmärksam på att begreppet täcker in många varianter av stat – samhälle relationer. Inom både nyliberalism och kommunitarism har det funnits en stark tilltro till att vår omfattande väl- färdsstat skulle kunna bantas ner med hjälp av en växande frivillig- sektor som lättare ger människor en anpassad omsorg och service. De statliga välfärdsinstitutionerna skulle då ersättas med civila sam- hällsinstitutioner som inte bara gör en motsvarande vårdinsats utan även stärker människors inflytande. Jag har dock inte sett några exempel som visar att grannskapsarrangemang och frivilliga kollek- tiva former, för t.ex. omhändertagande, skulle ha vuxit fram som en konsekvens av nedskärningarna inom den offentliga sektorn. Där- emot har en privatisering av servicearbeten ökat, men det handlar då om avtal mellan entreprenadföretag och fortfarande finansierande offentliga institutioner, inte mellan de nya företagen och med- borgarna/konsumenten. Beställare och därmed kund är fortfarande offentlig. I den senaste rapporten från (1998) presenteras dock reslutat som visar att det finns en tendens att människor enga- gerar sig i frågor som är direkt angelägna för familjerna såsom t.ex. boende, skola, barnomsorg etc. När studier visar resultat att det finns ett ökat engagemang och ökat initiativ för frågor som handlar om människors vardagsliv – vård, omsorg och service måste vi knyta tillbaka till vilka möjligheter det finns för detta engagemang. Inom barnomsorg och skola har man i institutionaliserat deltagande från föräldrar och elever. Det kommer ständigt nya förslag till hur man skall stärka elever och föräldrars inflytande i skolan. Här kan det då vara intressant att jämföra med andra former av deltagande och hur dessa har förändrats. Rösträtten har förändrats genom personvalsmöjligheten, men även genom att vi har ytterligare val att göra. Vi har nya politiska arenor och nya politiska organise- ringar. Partierna har blivit fler även om det är svårt att bilda nya partier så lyckas detta (och Ny Demokrati är några exempel), vi har också många nya lokala partier inför varje val, parti- systemet är med andra ord inte omöjligt att förändra. Partierna har trots allt problem och framför allt förklaras dessa med bristande deltagande och en avtagande medlemskår. DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE Vi måste vara medvetna om att idéerna om ett civilt samhälle även påverkar de konkreta formerna av det civila samhället och vice versa. Utvecklingen av om det civila samhället har ett idé- historiskt bagage som kommer att påverka dagens idé och idéerna kommer att påverka forskarnas, statsmakternas och enskilda indivi- ders syn på föreningslivets potential. Ett utmärkt exempel på direkt politiska konsekvenser för före- ställningen om det civila samhällets demokratifrämjande roll är väst- världens nuvarande bidragssatsning på det civila samhället i länder som är på väg att demokratiseras eller nå en etablering av de demo- kratiska institutionerna (Karatnycky 1997). Numer ges gärna bidrag till skilda föreningar som anses befrämja och utveckla demokratiska individer och relationer inom en social och kollektiv gemenskap (Sampson 1996). Civila samhället som demokratibefrämjande Det finns grundantaganden om det civila samhällets befrämjande av demokrati. Ett sådant grundantagande är i sig inte märkligt om det civila samhället bestäms utifrån att det domineras av interaktiva ut- tryck såsom civility, equality, criticism and respect (1998:7). Vi kan med dessa kriterier för relationer inom ett civilt samhälle dra slutsatsen att demokratiska civila organisationer (fri- villiga och relativt autonoma från staten) har en stor potential att verka demokratibefrämjande. Det finns dock ett problem om vi gör en analytisk indelning av samhället i ett antal sfärer, vanligen: stat, civilt samhälle, familj, eller: stat, civilt samhälle, eko- nomiskt system och familj. Kontentan blir att vi förväntar oss att kollektiv frivillig verksamhet som är skild från staten per definition är demokratibefrämjande. Ett argument för detta är att till skillnad från både marknaden och staten så är samhällsmedlemmarna fri- villigt engagerade i det civila samhället utifrån ett gemensamt engagemang. Relationer och aktiviteter som kan motverka demo- kratin skulle i ett sådant resonemang ses som reglerade eller organi- serade av staten, familjen eller av det ekonomiska systemet. Med ett diskursanalytiskt angreppssätt har dock (1998:133) ifrågasatt sådana enkla slutsatser genom att visa att värden som anses som positiva i såväl demokratiska som totalitära diskurser finns i den civila diskursen. the seeds of a totalitarian political culture lie within the concepts and signifiers of civil society itself. Det är väsentligt i en diskussion om hur det civila samhället kan stödjas, att vi inte isolerar våra studier från de icke-demokratiska frivilliga organisationerna när vi problematiserar relationer mellan stat och civilt samhälle (Stubbergaard 1998). Civila samhället och institutioner för brukardeltagande En av de uppgifter som brukar tillskrivas ett civilt samhälle är att fungera som en länk mellan det politiska systemet och dess sam- hällsmedlemmar. Det civila samhället betraktas av (1995) som den möjliga sfär där en rättvis och offentlig dialog mellan berörda samhällsmedlemmar kan ske. Ett inkluderande öppet offentligt samtal är en förutsättning för en levande demokrati. Detta ingår också som definierande kriterier på demokrati genom att kommunikativa rättigheter, som rätt till yttrandefrihet, informa- tionsfrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet, finns antagna i regeringsformen som grundläggande fri- och rättigheter (RF 2 kap.). Samtal och dialog hänvisar till att det inte är tillräckligt att finna formella institutioner, för val av representanter, och institutioner för dessa att agera inom, för att en demokrati skall fungera. Vi behöver en pågående dialog även mellan valtillfällena. har denna nödvändiga öppna, offentliga dialog (till skillnad från de informella slutna dialogerna som kan dominera i nätverk) uppmärksammats på ett nytt sätt. Speciellt Habermas har bidragit med en diskussion om en sådan dialog. Habermas har sökt en normativ modell för en metanorm om hur procedurerna för ett rättvist samtal bör vara utformade. Det handlar om att få med alla som berörs av ett beslut i samtalet på lika villkor och att de goda argumenten skall vara bestämmande för handlingspolicyn. och har förbundit Habermas teori och diskursetik med det civila samhällets roll i demokratier (1995 kap. 8). En av möjligheterna att vitalisera civilt samhälle är genom decentralisering av offentlig verksamhet menar (1995). Det kan då dels ske i form av privatisering och ett överlämnande av upp- gifter till ideell verksamhet (Trägårdh 1995), men också decentrali- sering i form av att förlägga verksamhet och beslutsfattande organ närmare samhällsmedlemmarna, vilket kan gynna deltagande och engagemang. (1998) fann i sin studie en svag ökning av engagemang i brukarråd. Med Walzers syn på det civila samhället skulle dessa brukarråd kunna utgöra decentraliserade DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE arenor för det civila samhället och därmed indirekt stärka demo- kratin. Vi kan se Walzers antagande som en hypotes om att brukar- deltagande stärker det civila samhället som betecknar den delen av en sfär mellan stat och medborgare (eventuellt även skild från eko- nomiska systemet) där relationer och aktiviteter präglas av en öppenhet och frivillighet, och där värden som civility, equality, criticism and respect (1998:7) idealt dominerar. (1996) fann det omvända förhållandet i sin studie – att ett nätverk av frivilliga föreningar var en förklaring till att nya regionala institutioner fungerade så bra i . Sambandet antogs bero på att sociala, horisontella nätverk skapas och underhålls genom en tilltro mellan människor, en tilltro som gynnar demokratiska insti- tutioners fungerande. Vi har dels ett normativt antagande om ett positivt samband mellan ett vitalt civilt samhälle och decentraliserade beslutsorgan och dels en konkret studie som visat på ett positivt samband mellan utbrett föreningsliv och fungerande nya demokratiinstitutioner. Dessa båda antaganden skall i det följande granskas. Den fortsatta genomgången struktureras på följande sätt: ·Först diskuteras lokala styrelser inom skola i relation till demo- kratiinstitutioner och beslutsorgan. ·För det andra diskuteras det civila samhällets relation till de lokala styrelserna. ·För det tredje problematiseras demokrati i form av deltagande och inflytande i dessa nya organisationsformer. ·Slutligen görs en återkoppling till frågan om varför vi bör delta i politiken. Brukare i lokala styrelser. Deltagande och engagemang i brukarråd är en av de få aktiviteter som visar på en svag ökning i m.fl. studie (1998). Om detta är en tendens som fortsätter betyder det att deltagandet i genomförandeledet eller i policymottagandet har ökat som deltagandet i politikformulering eller policyskapandet avtar. Detta kan då medföra problem för vårt representativa styrelseskick. Om deltagandet i genomförandeledet ökar får förvaltningen en större betydelse för medborgarnas deltagande. De demokratiska institutionerna är inte utvecklade för att ge samhällsmedlemmarna ett bredare inflytande via förvaltningen – däremot blir många för- valtningar i lokal verksamhet mer och mer anpassade för ett brukar- deltagande. Detta brukardeltagande ger möjlighet att nå inflytande men inom klart avgränsade områden. Brukardeltagande som det fungerar kan betraktas som legitimitetsskapande för förvalt- ningens autonomi i många verksamheter (1991), legiti- mitet för en grupp aktörer som inte är utsedda i allmänna val av medborgarna. Strävan att söka legitimitet för förvaltningen blir allt viktigare, enligt , efterhand som ramlagstiftningen har utökats och tjänstemännes autonomi har tilltagit. Ritchey (1998) ser de lokala styrelserna som ett led i att enskilda människor i allt högre utsträckning vill få mer inflytande och själva kunna påverka sin situation (1998:11) Utifrån ett övergripande perspektiv framstår därför beslutet om en försöksverksamhet med vidgat föräldrainflytande som ett försök att fördjupa medborgarnas känsla av delaktighet. Syftet kan sägas vara att bidra till en fördjupad demokrati. En av de intressanta sidorna med brukarråd är att deltagande är helt oberoende av ett juridiskt medborgarskap, det krävs heller inte någon minimitid som boende i landet.6 Lokala styrelser valdes som plattform för en diskussion om deltagande av flera skäl. Dels har m.fl. beskrivit denna deltagandeform som en av dem där deltagandet visar tendens att öka; dels utgår jag ifrån att föräldraskap är en roll där man kan mötas i ett gemensamt intresse oberoende av bakgrund; dels så finns ett väl förgrenat föreningsliv kopplat till föräldrarollen i form av hem- och skola föreningar; slutligen utgår jag från att invandrarorganisationer har ett speciellt intresse av att påverka just skolan då denna medverkar i att utveckla och upp- rätthålla barnens modersmål. Först en kort beskrivning av hur lokala styrelser7 är tänkta att fungera: ·För styrelsens sammansättning gäller: Föräldrarepresentanterna skall vara i majoritet, de övriga ledamöterna är rektor, övrig skol- personal och elever. Val av företrädare sker på lite olika sätt. Vid några skolor organiseras valen av klassombud, i andra skickas in- tresseanmälningar ut till föräldrar och val sker senare vid stor- möte som skolan anordnar, i har hem- och skola för- eningarna utsett föräldraföreträdare om sådan förening . ·För styrelsens befogenheter gäller: Får ej ta över ansvaret för verksamheten, får inte heller besluta i frågor som gäller individ- ärenden. Styrelsen får besluta om fördelning av timmar, ansvara DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE för att eleverna får ett allsidigt urval av ämnen, besluta om läro- tider, ansvara för arbetsplan, utformningen av skolans arbets- miljö, kompetensutveckling för personalen, utvärdering av skolans handlingsprogram, m.m. (Ritchey 1998: bil. För att en skola skall få delta i försöksverksamheten krävs ett beslut i kommunens fullmäktigeförsamling. Hur föräldraföreträdarna utses är en fråga som avgörs inom den lokala styrelsen. De flesta skolor verkar sträva efter att så många som möjligt deltar i val av representanter. Den stora skillnaden mellan varianterna är om valet sker inom skolan och om skolan organiserar detta eller om föräldrarna sköter valen inom egna för- eningar skilda från skolan. Vilka föräldrar är då representanter i styrelserna? I utvärdering (1998) framkommer att kvinnor i högre grad än män är ledamöter i styrelserna, och att föräldrar med längre utbildning än grundskoleutbildning är över- representerade. I utvärderingen ingår en skola i där av eleverna har invandrarbakgrund har 2 av styrelsens 7 föräldrar in- vandrarbakgrund. (Ritchney 1998:40). Några av de föräldrar som sitter med i hem- och skola föreningarnas styrelser8 i och som också är med i en lokal styrelse, är av uppfattningen att det knappast finns några familjer med utländsk bakgrund på skolorna, i alla fall vad de känner till. Det har därför inte upplevts som angeläget att försöka få med föräldrar med utländsk bakgrund i styrelsearbetet. är också en kommun som har få invånare med utländskt med- borgarskap, av befolkningen, har utländsk här- komst.9 Av dessa är majoriteten från ett Europeiskt land. I en del av kommunen är av befolkningen utländska med- borgare och av utländsk härkomst.10 I detta rektorsområde har man flera föräldrarepresentanter med utländsk härkomst och man har arrangerat aktiviteter med direkt anknytning till invandrar- frågor. Den bild som ges vid samtal är att området fungerar bra med de olika invandrargrupperna och svenskarna. Det finns ett engage- mang för skolfrågor bland invandrarfamiljerna även om det är svårt att rekrytera representanter, men det är samma problem oavsett svensk eller utländsk härkomst. Låg representativitet för invandrar- grupper är resultat som studier med denna typ av frågor brukar komma fram till. I en studie av statsdelsnämnderna i kon- stateras t.ex. att 20 av de 248 stadsdelspolitikerna var födda utom- lands av dessa 20 hade 8 en ordinarie plats i nämnden (Ashing & 1998). Stadsdelsnämndernas ledamöterna är tillsatta på samma grunder som andra nämnders styrelser – partierna utser representanter, vilka formellt tillsätts av kommunfullmäktige. För stadsdelsnämnder brukar man sträva efter en geografisk anknytning för ledamöterna. Det är en stor del av skolans frågor som får delegeras till den lokala styrelsen. De flesta frågorna hör till rektorns ansvarighets- område, med andra ord implementering inom bestämda besluts- ramar som är resultat av andras beslut.