sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare har flera angett att sammanträffandet gör att allvaret av att ha begått ett brott betonas och att det ger tillfälle att förklara hur samhället ser på brottsligheten. Ett par kammare har anfört att det är svårt att svara på frågan och en av dem har påpekat att det i allmänhet är problemfria ungdomar som erhåller åtalsunderlåtelse och att dessa sällan återfaller i ny brottslighet. Det har också anmärkts att mottagligheten för åklagarens budskap förefaller vara minst hos dem som löper störst risk att återfalla i brott och att det beträffande den icke återfallsbenägna gruppen är överflödigt att inskärpa konsekvenserna av fortsatt brottslighet, men att man i vart fall kan nå marginalgruppen på ett positivt sätt. I vilken omfattning medverkar vårdnadshavare eller andra fostrare vid a)sammanträffande där den unge underrättas om beslut om åtalsunderlåtelse b)sammanträffande där den unge underrättas om beslut om strafföreläggande c)huvudförhandlingen? Är denna medverkan tillräcklig? Om nej – hur bör den utvidgas? Sammanfattningsvis kan sägas att vårdnadshavare eller andra fostrare medverkar i stor utsträckning under lagföringen. Vad gäller samman- träffanden för delgiving av beslut om åtalsunderlåtelse och strafföre- läggande har de flesta åklagarkammare svarat att vårdnadshavarna medverkar så gott som alltid eller i stor utsträckning. Några kammare har angett att de alltid medverkar. Även beträffande medverkan vid huvudförhandlingen har anförts att vårdnadshavarna oftast eller så gott som alltid medverkar. Svaren är dock här något mer varierande och kan tyda på att medverkan vid huvudförhandlingen sker i något mindre utsträckning. I princip samtliga åklagarkammare har svarat att de anser att vårdnadshavarnas medverkan är tillräcklig. Det har dock påpekats att det ofta är de vårdnadshavare som man önskat skulle medverka som inte gör det. På vilket sätt bereds vårdnadshavare eller andra fostrare tillfälle att närvara vid a)sammanträffande där den unge underrättas om beslut om åtalsunderlåtelse b)sammanträffande där den unge underrättas om beslut om strafföreläggande Beträffande sammanträffande för delgivning av beslut om både åtals- underlåtelse och strafföreläggande har flertalet åklagarkammare svarat att de kallar vårdnadshavaren. Övriga kammare har anfört att vårdnadshavare eller andra fostrare underrättas särskilt i samband med att den unge kallas till sammanträffandet. Vilka fördelar/nackdelar finns med vårdnadshavares eller andra fostrares närvaro? Vad gäller fördelar har de flesta åklagarkammare angett att det är viktigt att vårdnadshavarna får veta vad som har hänt. Flera har också uppgett att det är en fördel att vårdnadshavarna får reda på innebörden av skötsamhetskravet och vilka konsekvenser som återfall i brott kan få. Andra fördelar som har anförts är att vårdnadshavaren får allmän information och tillfälle att ställa frågor, att vårdnadshavarnas närvaro betonar allvaret i det inträffade, att närvaron stärker vårdnadshavarnas roll som normgivare, att de visar sitt engagemang samt att familjen får tillfälle att tala om det som hänt. En kammare har påpekat att vårdnadshavarna också har ett självständigt intresse att få ta del av de åtgärder som vidtas med den unge. Flera åklagarkammare har svarat att det bara finns fördelar med vårdnadshavares medverkan. Emellertid har flera kammare svarat att det även finns vissa nackdelar med att vårdnadshavare medverkar. De nackdelar som har framförts är att vårdnadshavarna lägger sig i och tar den unges parti på ett olämpligt sätt, att de bagatelliserar brottet, att den unge kan ha svårt att berätta om brottet och sina alkohol- och drogvanor när vårdnadshavarna är närvarande samt att den unge kan riskera kroppslig bestraffning i hemmet genom att vårdnadshavarna får veta vad som hänt. I vilken omfattning medverkar företrädare för under handläggningen av ett ungdomsmål? Är denna medverkan tillräcklig? Om nej – hur bör den utvidgas? Av svaren framgår att medverkan under handläggningen varierar mycket. Vissa kammare har t.ex. angett att representanter regelmässigt är närvarande vid polisförhör med den unge medan andra har svarat att de i princip aldrig medverkar. Det klart vanligaste svaret är att medverkar genom att skriva yttranden. Ser man till svaren i övrigt verkar det som företrädare oftare är närvarande vid polisförhören än vid sammanträffanden för delgivning av beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande samt huvudför- handlingar. I princip lika många åklagarkammare har svarat att medverkan är tillräcklig som att den bör utvidgas. När det gäller frågan om hur den skall utvidgas har de flesta kammare anfört att medverkan generellt bör öka. Det har också påpekats att företrädare för social- tjänsten i större utsträckning bör vara närvarande vid huvudför- handlingen. En kammare har anfört att inte skall medverka i fråga om brottsutredningar och att man bör hålla isär de delar av handläggningen av ett ungdomsmål som utgör brottsutredningen från andra delar som mer kan sorteras in under begreppet personutredning. I vilken omfattning bereds tillfälle att närvara vid de sammanträffanden där den unge underrättas om ett beslut om åtalsunderlåtelse? Svaren på frågan varierar. De flesta åklagarkammare har svarat att alltid kallas till eller underrättas om de sammanträffanden där den unge delges beslut om åtalsunderlåtelse. Ett par kammare har anfört att man kallar endast i vissa fall. Vidare har någon kammare uppgett att kallas i liten omfattning. Slutligen har ett par kammare angett att de inte kallas över huvud taget. Vilka fördelar/nackdelar finns med närvaro? De flesta åklagarkammare har svarat att det finns fördelar med närvaro. Flera har generellt angett att det inte finns några nackdelar eller enbart fördelar. I svaren anges bl.a. att närvaro främjar samarbetet mellan och åklagarna, att det tydliggörs att åtgärder och åklagarens beslut kan vara beroende av varandra, att tidigt får kontakt med den unge, att den snabbt kan komma igång med åtgärder för den unge, att den snabbt blir insatt i ärendet och därför snabbt kan skriva ett yttrande samt att det blir tydligare att åtgärder är en följd av brottet. Flera kammare har också mer allmänt angett att det är betydelsefullt för arbete att den är närvarande. De nackdelar som har framförts är att företrädare kan ta upp för stor del av delgivningstiden vid sammanträffandena och att det kan ifrågasättas om deras närvaro är väl använda resurser. Ett par kammare har också anfört att man inte kan se några fördelar med att är närvarande. Är innehållet i yttrande tillräckligt för bedömningen av åtalsfrågan? Om inte – hur bör yttrandena förbättras? Flertalet åklagarkammare har svarat att innehållet i yttrande oftast är tillräckligt för bedömningen av åtalsfrågan. Ett par kammare har anmärkt att kompletteringar kan inhämtas på telefon. Nästan lika många kammare har dock anfört att yttrandena inte ger ett tillräckligt underlag. Det har angetts att yttrandena saknar konkreta förslag på åtgärder som avser att vidta och att yttrandena är väl kortfattade. Det kan nämnas att flera kammare har påpekat att man tror att yttranden kommer att förbättras genom de regler i LUL som trädde i kraft . I vilket skede av förundersökningen inhämtas yttranden från ? De flesta åklagarkammare har anfört att yttrande som regel inhämtas när den unge har delgetts misstanke om brott. Några kammare har svarat att man oftast inte inhämtar yttrande förrän förundersökningen är slutförd. Enligt andra svar inhämtas yttrande bl.a. när skälig misstanke föreligger, så snart den unge är hörd, när en preliminär bevisprövning skett, när förundersökningen kommit en bit på väg samt i samband med beslut i åtalsfrågan. I vilken utsträckning inhämtas yttranden från ? Flertalet åklagarkammare har svarat att yttrande från som regel inhämtas när det för brottet är föreskrivet mer än sex månaders fängelse. Några kammare har anfört att man inhämtar yttrande när det står klart att åtal skall väckas. En kammare har angett att man begär in yttrande om den unge är aktuell hos eller om det är fråga om ett allvarligt brott. Någon kammare har uppgett att yttrande inhämtas i alla åklagarledda förundersökningar och en annan att det inhämtas när den unge har återfallit i brott. Slutligen har ett par kammare hänvisat direkt till reglerna i 11 § LUL. Vilka överväganden görs när yttranden från inte inhämtas? Det vanligaste svaret är att yttranden inte inhämtas när det är fråga om brott som skall leda till böter. Ett par kammare har tillagt att yttranden i dessa fall dock inhämtas om det är fråga om narkotikabrott eller återfall. Många kammare har också angett att man inte inhämtar yttrande om brottet skett av okynne eller förhastande. Vidare har flera svarat att man inte begär in yttrande om åtalsunderlåtelse skall meddelas eller om strafföreläggande skall utfärdas. Några kammare har anfört att man underlåter att inhämta yttrande vid återfall om det finns ett färskt yttrande. Vidare har några kammare uppgett att man inte begär in yttrande om det är uppenbart obehövligt. Om den unge har dömts till skyddstillsyn inhämtas inte yttrande från enligt en kammare. Slutligen har en kammare svarat att man inte begär in yttrande när det står klar att det inte kan bli fråga om åtalsunderlåtelse eftersom tingsrätten ändå ofta inhämtar yttrande. I vilken utsträckning ges anvisningar om hur yttrande kan begränsas? Det övervägande antalet åklagarkammare har svarat att anvisningar om begränsningar aldrig ges eller ges i liten utsträckning. Flera kammare har dock påpekat att om det finns ett tidigare yttrande begärs endast en komplettering. Ett par kammare har hänvisat till att man ger anvisningar enligt Riksåklagarens mall i datasystemet. Inkommer yttranden normalt inom den angivna tiden? Om inte – när inkommer yttrandena och vad anges vara orsaken till förseningen? Begär i förekommande fall anstånd med att avge yttrandet? därvid skälen till dröjsmålet? Flertalet åklagarkammare har svarat att yttranden normalt kommer in inom den angivna tiden. Nästan lika många har dock angett att så inte är fallet. Den fördröjning det blir fråga om varierar enligt svaren mellan en och . Den vanligaste orsaken till förseningen är att inte har lyckats sammanträffa med den unge och dennes familj. Andra vanliga orsaker som uppgetts är stor arbetsbelastning, resurs- och tidsbrist, semester samt sjukdom. Ett par åklagarkammare i två storstadsområden har anfört att det tar tid innan rätt handläggare får ärendet på sitt bord. Som orsaker till förseningar har också angetts att socialnämndens sammanträde avvaktas och att inte är klar över vilka åtgärder som man skall föreslå. När inte hinner få klart yttrandet begärs enligt nästan samtliga svar alltid anstånd, ofta på telefon. Skälen för begäran om anstånd anges regelmässigt och normalt beviljar åklagarna begäran. Förekommer det att avger sina yttranden muntligt? Om ja – i vilken utsträckning och av vilken anledning? De allra flesta åklagarkammare har anfört att det inte förekommer muntliga yttranden. Av de kammare som svarat att det förekommer har nästan samtliga uppgett att detta sker endast undantagsvis i brådskande fall. I vilken utsträckning inhämtas yttranden från frivårdsmyndigheten enligt 10 § LUL? I stort sett samtliga åklagarkammare har svarat att yttranden från frivårdsmyndigheten aldrig begärs in eller att det sker i mycket liten utsträckning. Enligt svaren förekommer det att sådana yttranden inhämtas när den unge tidigare dömts till skyddstillsyn, när vård inom inte anses tillräckligt ingripande och när den unge skall fylla . I vilken utsträckning beaktar åklagaren den unges vilja att göra rätt för sig vid beslut om åtalsunderlåtelse? Svaren på denna fråga är varierande. Några kammare har svarat att den unges vilja att göra rätt för sig har mycket stor betydelse och då framför allt om den unges vilja också visat sig i handling. Andra kammare har anfört att detta beaktas endast i ringa utsträckning. En kammare har angett att vid butikstillgrepp och våldsbrott väcks åtal eller utfärdas strafföreläggande i princip alltid. Det mest förekommande svaret synes vara att den unges vilja att göra rätt för sig beaktas, men att den inte har någon avgörande betydelse utan utgör en omständighet i helhetsbedömningen. Har den omständigheten att den unge deltagit i medling påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunderlåtelse? Om ja – på vilket sätt? Flertalet åklagarkammare har svarat att medlingsverksamhet inte förekommer eller att de saknar erfarenhet av medling. De kammare som besvarat frågan jakande har anfört att den omständigheten att den unge har deltagit i medling ökar förutsättningarna för åtalsunderlåtelse. Ett par kammare har påpekat att brottslighetens art kan medföra att åtal ändå sker. Har bestämmelsen i 17 § fjärde stycket LUL som begränsar möjligheterna att besluta om åtalsunderlåtelse vid återfall i brott påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunderlåtelse? Om ja – i vilken utsträckning? Nästan samtliga åklagarkammare har svarat att man har blivit mer restriktiv med att meddela åtalsunderlåtelse efter lagändringen. Flera har uttryckt att numera ges åtalsunderlåtelse bara en gång och att återfall generellt leder till åtal. Endast två åklagarkammare har anfört att bestämmelsen inte påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunderlåtelse. Hur förhåller sig antalet beslut om åtalsunderlåtelse till antalet beslut att väcka åtal/utfärda strafföreläggande i ungdomsmål –? De flesta åklagarkammare har angett i antal hur många beslut om åtalsunderlåtelse resp. beslut om åtal eller strafföreläggande som kammaren har meddelat. Siffrorna varierar mellan och beträffande åtalsunderlåtelser och mellan och vad gäller beslut om åtal eller strafföreläggande Svaren visar att det övervägande antalet kammare meddelar betydligt fler beslut om åtal eller strafföreläggande än beslut om åtalsunderlåtelse. Av de kammare som mer allmänt beskrivit förhållandet har nästan samtliga anfört att antalet beslut att väcka åtal eller utfärda strafföre- läggande betydligt överstiger antalet beslut om åtalsunderlåtelse. Två kammare har anfört att förhållandet mellan de olika besluten är relativt jämt. Slutligen har några kammare angett att frågan inte kan besvaras eller att statistik saknas. Har förhållandet mellan antalet beslut om åtalsunderlåtelse och beslut att väcka åtal/utfärda strafföreläggande förändrats reform? Om ja – på vilket sätt? Flertalet åklagarkammare har svarat att antalet åtalsunderlåtelser har minskat efter reformen. Några har angett att det är fråga om en kraftig minskning. Det har påpekats att det tidigare inte var ovanligt med åtalsunderlåtelse vid återfall. En kammare har uppgett att antalet hot- och våldsbrott har ökat vilket har betydelse för åtalsfrekvensen. Några kammare har angett att reformen inte inneburit någon skillnad. Vidare har ett antal kammare inte besvarat frågan med hänvisning till att statistik saknas. Endast en kammare har anfört att det numera meddelas något fler beslut om åtalsunderlåtelse än innan reformen. Är kvaliteten på handläggningen (hos polis, åklagare, domstol och socialtjänst) av ungdomsmål tillräckligt hög? Om inte – vilka är bristerna? Flertalet kammare har allmänt svarat att kvaliteten är tillräckligt hög. Några har anfört att kvaliteten är så hög den kan bli med befintliga resurser. Flera åklagarkammare har angett att kvaliteten är varierande. Vidare har några kammare uppgett att den lagstadgade handlägg- ningstiden är för kort för att kunna upprätthålla en hög kvalitet. En kammare har anmärkt att kvalitet endast kan uppnås under förutsättning att man vidtar de åtgärder som behövs i utredningen och att det upplevs som ett problem att det primärt inte är utredningens behov utan tidsfaktorn som styrt regleringen. Samma kammare har vidare anfört att det förhållandet att utredningarna håller en nöjaktig standard beror på att polis och åklagare ser till att behövliga utredningsåtgärder vidtas även i de fall det sker på bekostnad av fyra-veckorsregeln. Annat som har framförts i svaren är att det är resursbrist hos samtliga inblandade myndigheter och att samarbetet mellan myndigheterna behöver utvecklas. De kammare som särskilt kommenterat kvaliteten hos åklagar- myndigheterna har anfört att kvaliteten på handläggningen där är hög. Samma kommentarer har gjorts vad gäller domstolarnas handläggning. Någon kammare har angett att det skulle behövas ut- och fortbildning för ungdomåklagarna liksom för ungdomsdomarna. Flera kammare har påpekat att det finns vissa brister i polisens handläggning av ungdomsmål. Det har framförts att polisens utredningar inte är av tillräckligt hög kvalitet och att det behövs en kompetenshöjning bland de poliser som handlägger ungdomsmål. Vidare har några kammare anfört att kvaliteten på handläggningen varierar mellan olika närpolisområden. Ett par kammare har angett att kvaliteten har blivit sämre efter att ungdoms- målen kommit att handläggas inom närpolisorganisationen i stället för på en särskild ungdomsrotel eller liknande. Slutligen har flera kammare anfört att kvaliteten hos inte är tillräckligt hög. Flera har påpekat att yttranden ofta inte är av tillräckligt hög kvalitet. Det har också framförts av flera kammare att kvaliteten på handläggning är mycket varierande. En kammare har anmärkt att de större kommunerna har bättre möjligheter att erbjuda vård med god kvalitet medan de små kommunerna i stor utsträckning saknar resurser till detta, vilket kan leda till att domstolarnas påföljdsval blir helt olika för jämförbara gärningar. En annan kammare har framfört att fyra-veckorsregeln kan ha ett direkt menligt inflytande på möjligheten för åklagare, domare och social- nämnden att tillvarata vad som är bäst för den unges utveckling eftersom tiden inte räcker till för att skall kunna göra en fullständig utredning och komma med förslag om verksamma åtgärder. Har kvaliteten på handläggningen (hos polis, åklagare, domstol och socialtjänst) förändrats reform och i så fall på vilket sätt? Flertalet åklagarkammare som besvarat frågan har svarat att reformen har påverkat handläggningens kvalitet i positiv riktning. Det har angetts att handläggningen är snabbare, att samarbetet mellan berörda myndig- heter har förbättrats och att specialiseringen lett till en kompetens- höjning. Nästan lika många kammare har dock anfört att reformen inte inneburit någon förändring av handläggningens kvalitet eller att denna i vart fall i vissa avseenden har försämrats. Några kammare har uppgett att yttranden har blivit sämre efter reformen. En kammare har anfört att kvaliteten på förundersökningarna har sjunkit sedan reformen. Vidare har en kammare angett att den kvalitetshöjning som specialiseringen inneburit motverkas av tidsbristen. En annan omständig- het som har påpekats är att åklagarnas arbetssituation har blivit mycket stressigare efter reformen. Har reformen inneburit några förändringar i övrigt beträffande handläggningen av ungdomsmålen och i så fall vilka? Flertalet åklagarkammare har besvarat frågan nekande eller avstått från att svara. Av de kammare som svarat att reformen i övrigt inneburit förändringar har de flesta svarat att handläggningstiden har minskat. Andra positiva omständigheter som påpekats är att man har en närmare kontakt med , att målen har koncenterats till vissa åklagare och att polisen har inrättat en ungdomsrotel. De negativa omständigheter som har framförts är att intensiteten och stressen har ökat. Har det uppstått några problem i anledning av de nya bestämmelserna och i så fall vilka? Det stora flertalet åklagarkammare har svarat att det problem som har uppstått är att kunna hålla tidsfristerna, vilket i sin tur leder till en stressig arbetssituation. Ett par kammare har påpekat att tidsfristen dock har förlängts . En av dessa kammare har dock anfört att det endast kommer att innebära att gränsen mellan antalet utredningar som hålls inom resp. utom lagstadgad tid förskjuts. Denna kammare har också poängterat att brottsutredningar i ungdomsmål har precis samma, om inte högre, krav i fråga om utredningens beskaffenhet, beviskrav och allmän rättssäkerhet som övriga brottsutredningar och därför måste få ta den tid som behövs för att de skall uppnå sitt syfte. Ett annat påpekande som gjorts är att det har blivit svårare att informera polisen efter den omorganisation som inneburit att ungdomsmålen handläggs inom närpolisorganisationen. Synpunkter på hur handläggningen av ungdomsmål kan förbättras. Den vanligaste synpunkten som har lämnats är att det bör finnas särskilda ungdomsrotlar eller liknande inom polisen som handlägger samtliga ungdomsmål. Synpunkter som har anknytning till detta är att särskilda resurser bör avdelas till handläggningen av ungdomsmål hos polis och åklagare, att det skall finnas särskilda utredare hos polisen som enbart sysslar med ungdomsmål, att åklagare skall arbeta ännu närmare utredarna samt att ungdomsmålen bör få högre prioritet hos polisen. Andra vanliga synpunkter gäller handläggningstiden. Det har anmärkts att den bör ändras till en mer rimlig nivå, t.ex. från delgivning av misstanke till huvudförhandling. Vidare har anförts att ordet skall bör bytas ut mot bör i 4 § LUL när det gäller inom vilken tid beslut skall ha fattats i åtalsfrågan. En annan kommentar är att det klart bör framgå att snabbheten i sig inte är ett självändamål eftersom den snabba handläggningstiden ibland kan ske på bekostnad av kvaliteten. Vidare har anmärkts att utredningstiden bör räknas från det att det finns en känd misstänkt. Det har också påpekats att den förlängning av tidsfristen som trädde i kraft är bra. Vad gäller har det efterfrågats att det skall finnas socialsekreterare på alla enheter inom polisen som utreder ungdomsmål. Det har även anmärkts att organisation bör förbättras för att underlätta samverkan mellan myndigheterna. Beträffande domstolarna har anförts att även de mindre tingsrätterna bör ha särskilda ungdomsdomare. Vidare har framförts att domstolarna bör ha samma beredskap för ungdomsmål som man har för häktningsfrågor. En annan synpunkt är att det bör tillskapas särskilda ungdomsdomstolar med tillgång till medling där målen kan tas upp snabbt med i huvudsak muntligt redovisad utredning eller att man bygger upp ett system med jourdomstolar som även kan hantera andra mål än ungdomsmål. Rent allmänt har efterlysts bättre samverkan mellan alla inblandade och ytterligare ut- och fortbildningsinsatser för samtliga personal- kategorier. Bland övriga synpunkter kan följande nämnas. Det bör införas bevakningsrutiner för ungdomsmålens tidsfrister. Åklagarna bör vara specialiserade på ungdomsmål i högre utsträckning. Straffbarhetsåldern bör sänkas. Registreringen av ungdomsbrott bör utvidgas till att avse fler påföljder och även omfatta icke straffmyndiga. De särskilda reglerna om åtalsunderlåtelse i LUL utnyttjas i så ringa utsträckning att de bör tas bort. Enkäten har skickats till 28 tingsrätter av olika storlek runt om i landet. 27 tingsrätter har besvarat enkäten. Nedan följer en sammanställning av svaren. Beskriv domstolens organisation för att handlägga ungdomsmål. Det flesta tingsrätter har svarat att ungdomsmålen på särskilda rotlar. Relativt många tingsrätter har dock anfört att de inte har någon särskild organisation för handläggning av ungdomsmål eller att dessa mål på samtliga rotlar, i ett par fall med undantag av fiskalsrotlen. De tre största tingsrätterna har uppgett att ungdomsmålen handläggs på en viss eller vissa avdelningar. Har reform haft någon betydelse för myndighetens organisation och/eller arbetsformer? Om ja – på vilket sätt? De tingsrätter som har svarat att reformen inte har haft någon betydelse är i princip lika många som besvarat frågan jakande. De som svarat att den har haft betydelse anför i de flesta fall att förändringen är att ungdomsmålen numera speciallottas.