sou · GNB3107 · 2000-01-01 00:00:00 — Rådet fastslog också ESF:s roll som verktyg för att stödja syssel- sättningsstrategin och de nationella handlingsplanerna. Rådet uppmanade kommissionen att lägga förslag på riktlinjer för syssel- sättningen för . 2.2Sveriges handlingsplan för sysselsättning 1999 Regeringen överlämnade en ny handlingsplan för sysselsättning till kommissionen som bygger på de fyra pelarna i riktlinjerna för sysselsättning och den gemensamma sysselsättningsstrategin i Amsterdamfördraget. I handlingsplanen slås fast att den mest effektiva sysselsättningspolitiken är den som genom att stärka arbetskraftens kompetens och kunskapsnivå stimulerar tillväxt och sysselsättning samt motverkar arbetslöshet. I det sammanhanget understryks vikten av att mobilisera hela arbetskraften. Åtgärder för att öka rörligheten på arbetsmarknaden, främja anställdas kompetensutveckling samt insatser inom alla delar av utbildningssystemet för att möta de krav på kompetens och kvalifikationer som den moderna arbetsmarknaden ställer kompletterar makropolitiken. Insatser för små och medelstora företag och för att främja företagsklimatet är centrala områden. Regeringen pekar också på skattepolitikens betydelse för sysselsätt- ningspolitiken. Trots ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet är arbetslösheten, särskilt andelen långtidsarbetslösa, fortfarande oacceptabelt hög. Planen pekar också på ökade tendenser till matchnings-, rekryterings- och kom- petensförsörjningsproblem på arbetsmarknaden. Kortutbildade och funk- tionshindrade personers besvärliga situation på arbetsmarknaden lyfts fram. En förebyggande strategi inriktad på att stärka individernas kunskaper och kompetens och satsningar på arbetskraftens ökade anställbarhet (pelare 1) genom aktiva åtgärder med betoning på utbildning och kompetensutveckling framhålls som viktiga. Yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning, den reguljära vuxenutbildningen och utgör viktiga element i denna strategi. Arbetsförmedlingarnas uppgift att främja den yrkesmässiga och geografiska rörligheten i syfte att undvika flaskhalsar betonas. Ökad samverkan mellan arbetsgivare, arbetstagare, fackliga organisationer och arbetsförmedlingar anses viktiga. När det gäller utvecklingen av företagarandan (pelare 2) pekar regeringen bl.a. på utvecklingen av den regionala dimensionen i näringspolitiken, behovet av sektorssamordning och att företagens behov i större utsträckning skall vara vägledande för de offentliga organens utbud av näringslivsfrämjande tjänster. Regeringen konstaterar att företagens och de anställdas förmåga att anpassa sig (pelare 3) till ändrade förhållanden i omvärlden har stor inverkan på sysselsättning och tillväxt. Tillgången på de kategorier arbets- kraft för vilka efterfrågan stiger måste vara så god att risken för en snabb löneglidning motverkas och inflationsdrivande flaskhalsar förhindras. Detta ställer krav på hög effektivitet och anpassningsförmåga inom det reguljära utbildningssystemet, men också på god tillgång till utbildning och kompetensutveckling för dem som redan har arbete. Arbetsmarknadens parters betydelse i detta sammanhang betonas och vikten av samverkan mellan staten och arbetsmarknadens parter för att tillsammans skapa de förutsättningar som främjar anställbarhet, livslångt lärande samt ökad för- måga hos anställda och företag att anpassa sig till förändrade förhållanden i omvärlden. Under denna pelare görs en hänvisning till nya mål 3 och förslaget från arbetsgruppen för kompetensutveckling i arbetslivet. När det gäller insatser för att stärka jämställdhetspolitiken (pelare 4) lyfter regeringen fram betydelsen av både mainstreaming (integrering av jämställdhetsaspekterna i alla insatser) och särskilda riktade insatser för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. Särskild uppmärksamhet måste ägnas de svårigheter som hindrar kvinnor från att utvecklas i arbetet, att öka sysselsättningsgraden eller att starta eget företag. Under respektive pelare finns ett antal riktlinjer, totalt för de fyra pelarna 20 stycken. Exempelvis behandlar riktlinje 16 och 17 under pelare 3 insatser för att modernisera arbetsorganisationen. Under varje riktlinje redogörs för situationen i , politik, resultatuppföljning handlingsplan, nya initiativ eller förändringar mot bakgrund av riktlinjer samt budget. Exempelboxar med bidrag från Svenska EU Programkontoret (Växtkraft mål 4, Adapt, Employment) och AMS (mål 3) illustrerar socialfondsinsatser under de fyra pelarna. Arbetsmarknadens parters betydelse lyfts fram; Inom ramen för den sociala dialogen som måste förstärkas kommer arbetsmarknadens parter på alla nivåer att delta i alla stadier av dessa åtgärder och medverka till genomförandet av riktlinjerna. Vid Rådets möte i antogs nya förordningar för strukturfonderna . Dessa fastställdes senare efter behandling av parlamentet vid i . fastställde kommissionen budgeten per mål och medlemsland för . får totalt 1908 Meuro (priser och inkl specialstödet till ) varav 722 Meuro avser Mål 1, 354 Meuro (och 52 Meuro för utfasning) avser mål 2 och 750 Meuro avser Mål 3. Därutöver erhålls 60 Meuro för insatser inom fiskerinäringen utanför mål 1. De fem nya förordningar om strukturfonderna, vari ingår en övergripande allmän förordning och en vertikal förordning för varje strukturfond, är i stor utsträckning grundade på Agenda 2000 och planerna på EU:s utveck- ling. Den totala budgeten uppgår till 213 miljarder ecu (priser) för sjuårsperioden och har utvecklats enligt följande principer: ·Behovet av bibehållen ekonomisk solidaritet och ökad kostnads- effektivitet under den nya programplaneringsperioden. ·Önskan att skapa ett nytt partnerskap mellan kommissionen och med- lemsstaterna, med en tydlig ansvarsfördelning mellan de två parterna som innebär att de enskilda medlemsstaterna får ökad befogenhet och kommissionens uppgifter ges en ny inriktning. ·Främjande av följande fyra grundläggande prioriteringar för gemen- skapen: *En hållbar ekonomisk utveckling *Konkurrenskraft och innovation *Sysselsättning och mänskliga resurser *Lika möjligheter för kvinnor och män Det kanske viktigaste inslaget är dock en rad vägledande principer som beskrivs i den allmänna förordningen och som ligger till grund för de fyra vertikala fondernas övergripande sammanhang och innehåll. Dessa principer omfattar följande: I linje med de åtaganden som beskrivs i Agenda inriktas strukturfon- derna på ett begränsat antal prioriterade mål. Strukturfonderna har sju mål vilka reduceras till tre. Två av dessa är regionalt orienterade medan det tredje har en övergripande inriktning mot utveckling av mänskliga resurser. Detta nya mål 3, som skall finansieras av ESF, är övergripande till sin natur och inriktas främst på en anpassning och modernisering av medlemsstaternas och EU:s politik och system när det gäller sysselsättning och utbildning. Det skall fungera som en referensram för alla insatser i medlemsstaterna som rör mänskliga resurser, särskilt när det gäller ESF-stödet, med beaktande av kapitlet i Amsterdamfördraget och EU:s nya sysselsättningsstrategi, och även samordningen av medlems- staternas sysselsättningsplaner. Nyckeln till strukturfondernas framtida verksamhet är ett stärkt partnerskap mellan berörda aktörer. Kommissionen föreslår därför följande två sakrelaterade reformer: IEn utvidgning av samarbetet till att omfatta inte bara nationella och regionala myndigheter, utan även på ett reellt och meningsfullt sätt en- gagera lokala myndigheter och arbetsmarknadens parter på fältet. IIEn tydligare ansvarsfördelning mellan olika aktörer, vilket är en nödvändig förutsättning för en förenkling av strukturfondernas förvalt- ning. Att så långt det går decentralisera strukturfondernas program är ett viktigt mål för de nya förordningarna. De stora dragen i programplanerings- dokumenten kommer att beslutas gemensamt av kommissionen och medlemsstaterna, men den detaljerade programplaneringen kommer helt och hållet att vara medlemsstaternas uppgift. Det aktuella systemet för strukturfondernas ekonomiska förvaltning och styrning anses vara alltför komplicerat. Eftersom det har lett till betalningsdröjsmål på grund av ganska obetydliga flaskhalsar i systemet, införs istället enklare men strängare regler för den ekonomiska förvaltningen. En tydligare ansvarsfördelning och decentralisering bör till viss del innebära ökad effektivitet. Bland andra sätt att uppnå detta mål kan nämnas följande: ·Tillämpa en snävare definition på stödberättigade utgifter. ·I större utsträckning använda finansieringstekniska instrument genom att utveckla andra stödformer än bidrag, t.ex. stöd som återbetalas eller lån till låg kostnad. ·Fullständigt integrera utvärderingen, i syfte att sprida de bästa meto- derna. ·Förenkla processen för kontroll av additionalitetsprincipen. Bättre förfarande för kontroll av stödet från strukturfonderna är ett annat krav när det gäller att decentralisera genomförandet. Kommissionen planerar att se till att mer tillförlitliga system för finansinspektion införs och att eventuella finansiella korrigeringar effektiviseras. I den nya förordningen om ESF föreskrivs, inom den allmänna förordning- ens övergripande sammanhang, en rad särskilda bestämmelser som enbart skall tillämpas inom socialfonden. Den nya europeiska sysselsättningsstrategin är en för den reviderade socialfonden. Det gäller särskilt kapitlet om sysselsättning i Amsterdamfördraget och de årliga riktlinjerna för sysselsättningen, i samband med vilka medlemsstaterna nu måste överlämna en årlig hand- lingsplan för sysselsättningen. Det är också värt att notera att de allmänna politikområden där socialfonden kan agera (artikel 2) nästan exakt motsvarar huvudlinjerna i den europeiska sysselsättningsstrategin (anställbarhet, företagaranda, anpassningsförmåga och lika möjligheter). Socialfondens fem teman är: (i)Utveckling och främjande av en aktiv arbetsmarknadspolitik för att bekämpa och förebygga arbetslöshet, för att förhindra kvinnor och män från att gå över i långtidsarbetslöshet, för att underlätta långtids- arbetslösas återinträde på arbetsmarknaden och för att stödja inträde i arbetslivet för ungdomar och för personer som återvänder till arbets- marknaden. (ii)Främjande av lika möjligheter för alla att få tillträde till arbetsmark- naden med särskild betoning på personer som riskerar social utslag- ning. (iii)Främjande och förbättring av yrkesutbildning, utbildning och rådgiv- ning inom ramen för en politik för livslångt lärande för att underlätta och förbättra tillträde till och integration på arbetsmarknaden, för att förbättra och upprätthålla anställbarheten och för att främja rörlighet inom arbetslivet. (iv)Främjandet av en kunnig, välutbildad och flexibel arbetskraft, inno- vation och anpassningsförmåga inom arbetsorganisationen, utveckling av företagarandan, underlättandet och skapandet av arbetstillfällen samt kompetenshöjande åtgärder och förstärkning av de mänskliga resurserna inom forskning, vetenskap och teknik. (v)Särskilda åtgärder för att förbättra kvinnors tillträde till och ställning på arbetsmarknaden, inklusive deras befordringsmöjligheter, deras möjligheter att få nytt arbete och deras möjligheter att starta nya företag, samt för att minska den könsbetingade vertikala och hori- sontella segregationen på arbetsmarknaden. Dessa prioriteringar är - och måste vara - relativt breda. Det beror inte bara på att politiken ifråga om sysselsättning och mänskliga resurser skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna, utan även på att den nya förordningen har en löptid . Syftet är att se till att socialfonden är aktiv på dessa fem områden, som varje medlemsstat är fri att göra egna prioriteringar när det gäller socialfondens insatser. Detta innebär att det samlade pro- gramdokumentets strategiavsnitt skall beakta alla fem områden, med särskild prioritet för anpassningsförmåga och lika möjligheter för kvinnor och män. Medlemslandet skall koncentrera insatserna, såväl mellan som inom de fem områdena, till de viktigaste behoven och de mest effektiva åtgärderna. Möjligheterna att koncentrera insatserna till ett begränsat antal teman gäller särskilt de länder där ESF-stödet utgör en mindre andel av den samlade budgeten för arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken. I följande matris illustreras relationen mellan sysselsättningsriktlinjernas fyra pelare och ESF:s fem teman. Översikt över sysselsättningsriktlinjernas fyra pelare och relationen till ESF:s fem teman Integrering av personer som initiativ och pakter för återvänder till arbetslivet och kvinnor och män. System som gynnar ar- utredn av hur hinder mot betstagare som är kom- återinträde gradvis skall kunna petenta, kvalificerade och Åtgärder för att utnyttja kan anpassa sig. Integrering av ungdomar i kvalitet så att färre ekonomin och på nya som återinträder till ar- Främja lika möjligheter för alla att lokala initiativ och pakter komma in på arbetsmarknaden. komma in på arbetsmark- ägnas åt de problem som per- soner med funktionshinder har att deltaga i arbetslivet. Att inom politiken för livs- Att inom politiken för Att inom politiken för livslångt systemet så att det främjar och det främjar och upprätt- det främjar och upprätt- temet ger de unga för- måga att anpassa sig till (bl.a. genom lärlingsutb). nadens parter för att för- System som gynnar ar- betstagare som är kom- lokala initiativ och pakter arbetstagare som är kom- möjligheter när det gäller att petenta, kvalificerade och petenta, kvalificerade och kan anpassa sig. kan anpassa sig. Främja de mänskliga resurserna inom forskning, vetenskap och och kan anpassa sig. ning, vetenskap och och möjligheter när det när det gäller att skapa ning, vetenskap och Möjligheter till utveckling i Öka kvinnors deltagande på yrkeslivet, till nya arbets- tillfällen och till att grunda Öka möjligheterna till vårdtjänster Möjligheter till utv. i yrkeslivet, till nya arbetstillfällen och till att grunda eget företag. Minska horisontell och vertikal segregering på arbetsmarknaden. erbjöd regeringen i en skrivelse länsstyrelserna och självstyrelseorganen att initiera, driva och samordna arbetet med att utarbeta regionala tillväxtavtal i samverkan med det s k regionala part- nerskapet. Samtliga länsstyrelser accepterade erbjudandet. Avtalen skall innehålla en analysdel, en programdel och en finansieringsdel. Avtalen kan avse delar av eller hela län men även flera län. Bakgrunden till tillväxtavtalen är den proposition, Regional tillväxt - för arbete och välfärd (1997/98:62), där regeringen introducerade en ny regional näringspolitik. Den nya näringspolitiken bygger på en effektivare samordning mellan politikområden och sektorer som syftar till att främja tillväxt och sysselsättning. Det regionala inflytandet över tillgängliga resurser skall öka, liksom möjligheterna att använda resurserna mer flexibelt än . Sektorsintressen måste då stå tillbaka till förmån för större helhetssyn och samordning. De resurser som olika aktörer förfogar över kan ge avsevärt större effekt om aktörerna samverkar och koncentrerar sina insatser till ett fåtal högt prioriterade områden. Regeringen anvisar tre huvudsakliga utgångspunkter för arbetet: ·De nationella målen för olika politikområden ligger fast och ändras inte av arbetet med tillväxtavtalen. ·Tillväxtavtalen är det huvudsakliga instrumentet för att genomföra den regionala näringspolitiken. ·Det tillkommer inga nya eller utökade resurser till regionerna genom tillväxtavtalen; däremot skall givna resurser utnyttjas effektivare. Arbetet innebär en omställning och lärprocess som innebär: 1.att den offentliga sektorns verksamhet mer uttalat skall styras av efterfrågan hos det lokala och regionala näringslivet. 2.att den statliga sektorns planeringshorisont blir treårig och mer strate- giskt. 3.att såväl lokala, regionala och centrala parter inom offentlig och privat sektor engageras i arbetet på ett nytt sätt. I avtalen skall framför allt de frågor som berör företagens tillväxt och utvecklingsförutsättningar behandlas med beaktande av att såväl kvinnors som mäns resurser tas till vara. Med denna fokusering på ekonomisk tillväxt bör avtalen rimligtvis utelämna flera av de områden som normalt ingår i regionens samlade utvecklingsstrategi. Ambitionen är dock att tillväxtavtalen skall kunna utgöra en bas för statliga, regionala tillväxt- och sysselsättningsbefrämjande åtgärder. I regeringens skrivelse till (Skr. 1998/99:96) konstateras att arbetet med tillväxtavtalen är en lärprocess för alla involverade aktörer. Arbetet har tydliggjort behovet av bättre samordning i planeringsarbetet på lokal och regional nivå då den fastlagda tidplanen inte alltid stämt med planeringscyklerna ute i regionerna. Arbetet har också tydliggjort behovet av koncentration och samordning av de näringslivsbefrämjande insatserna (exempelvis teknikspridning och exportstöd) och att de organiseras utifrån ett efterfrågeperspektiv (endörrs- principen). Regeringen pekar också på vissa problem med att engagera det privata näringslivet i arbetet samt att det behövs goda lösningar på problemet med att få en bred och nytänkande representation. överlämnades utkasten till avtal till regeringen. Utkasten har bedömts av två fristående utvärderare, Nordregio och Ledningskonsulterna i . De två utvärderarna presenterar i var sin rapport bilder av det hittillsvarande arbetet och innehållet i förslagen till avtal. Sammantaget ger rapporterna en mycket heterogen bild av både processen och innehållet i avtalen. När det gäller processen så handlar det bl.a. om hur man tagit till sig arbetet, organiserat det, vilka som deltagit och hur långt man egentligen kommit. På motsvarande sätt när det gäller innehållet med avseende på kvaliteten i analyser, kopplingen mellan analys och programdel (bl.a. målformuleringar) samt tydlighet i finansieringsfrågorna. Kopplingar till nya mål 3 Det nya mål 3 har sitt fokus på att stödja arbetskraftens kompetensutveck- ling. Enligt Nordregios rapport är kompetensutveckling ett av de viktigaste områdena i avtalen men få län har lyckats utveckla innehållet i dessa åt- gärder på ett sätt som mer specifikt kopplas till näringslivets behov. Trots att många naturligt nog identifierat kompetensutveckling som en viktig in- sats finns exempelvis få analyser av kompetenssituationen inom det regionala näringslivet.. Utvärderarna pekar på att det är nödvändigt att stärka analyskompetensen på den regionala nivån om man eftersträvar en regionalisering av näringspolitikens genomförande. De har i sin analys särskilt bedömt huruvida man har integrerat socialfondens nuvarande mål 3 del i det kommande nya mål 3 i kompetensutvecklingsprojekt eller i andra åtgärder i programmet. Vår uppfattning här är att relativt få län aktivt förefaller ha tänkt i dessa banor (undantaget t.ex. ), men att integrationsmöjligheter finns i flera fall. Den regionala genomförandeorganisationen för mål 3 skall ha sin utgångspunkt i den nuvarande organisationen för mål 4 liksom tillvara- tagandet av engagemanget hos partnerskapen. Enligt Nordregios rapport, när det gäller regionala processer och övergången från planering till genomförande, anser man att det är viktigt att Tillväxtavtalens partnerskap utvecklas till agerande partnerskap. Vidare sägs med bakgrund i utvär- deringarna av strukturfondsprogrammen kan man skilja mellan vad vi kallar agerande partnerskap och representerande partnerskap. De senare är partnerskap som i huvudsak är bevakande inför egna särintressen och där den kreativa processen som samverkan syftar till riskerar att gå förlorad. De förra partnerskapen är aktivare och har en direkt uppgift i genomförandet. Det ligger nära till hands att tänka på de regionala partnerskapen inom mål 4-programmet som ju på ett aktivt sätt och genom kreativa administrativa lösningar svarat för stora delar av programmets genomförande. Inte minst inom det nya mål 1-området finns en skärningspunkt och ett samband med planeringsarbetet av mål 3-insatser i mål 1 och tillväxt- avtalen. Tillväxtavtalen kommer att vara en viktig grund för uppbyggnaden av SPD för mål 1. Mål 3-insatser i mål 1, liksom i hela övriga landet, kommer att kunna komplettera tillväxtavtalen och stödja genomförandet av sysselsättningsstrategin (se även kap 12.1.3). Detsamma kommer sannolikt att gälla inom mål 2 där insatserna skall komplettera mål 3. I budgetpropositionen för som presenteras tydliggörs förutsättningarna för statlig finansiering av tillväxtavtalen. Detta är en viktig utgångspunkt för diskussioner och förhandlingar mellan den regionala och centrala nivån kring finansieringen av tillväxtavtalen för . Innehållet i budgetpropositionen har betydelse för nya mål 3 och programmets möjligheter att kunna fungera som en resurs i arbetet med att långsiktigt utveckla arbetet med tillväxtavtalen. Förhandlingarna skall vara slutförda . Då propositionen antagits av fastställer regeringen den statliga finansieringen i regleringsbrev för berörda myndigheter. Regeringen avser därutöver att träffa överenskommelser med aktörer som till viss del finansieras av staten. I propositionen om regional tillväxt 1997/98:62 föreslår regeringen in- rättandet av regionala kompetensråd. Kompetensråden har till uppgift att fungera som en arena där i första hand arbetsmarknadens parter och olika utbildningsanordnare kan samspela för att komma till rätta med flaskhals- problem men också frågor som rör kompetensförsörjning i ett vidare perspektiv. Rådens uppgift är att utifrån en samlad bild av de regionala utbildningsbehoven med betoning på analys av flaskhalsproblem ge förslag på kort- och långsiktiga åtgärder utifrån arbetslivets behov. Läns- arbetsnämnderna har fått i uppdrag att initiera bildandet av kompetensråd bestående av företrädare för arbetsmarknadens parter, utbildningsanordnare och övriga berörda aktörer i regionen. Enligt en uppföljning inom AMS () av arbetet med regionala kompetensråd konstateras att samtliga länsarbetsnämnder utom en tagit tag i frågan om ett kompetensråd men att man befinner sig på olika nivåer i arbetet med att komma igång. Enligt uppföljningen förefaller det som om man har olika ambitionsnivåer med vad ett kompetensråd skall kunna ut- rätta. Man menar att detta innebär att det framöver sannolikt kommer att visa sig att vissa län lyckats samordna sina utbildningsinsatser och t o m lyckats utveckla länets kompetensutvecklingsbehov medan man i andra län endast marginellt kommer att ha gjort någon nytta i kompetensrådet. Tyvärr föreligger ingen aktuell uppföljning av de regionala kompetensråden som kan ge en bild av den aktuella situationen. De regionala kompetensråden är en relativt ny företeelse som sannolikt bör ges tid för att hitta sina former och utveckla sitt arbetssätt. De regionala kompetensrådens uppgift ligger väl i linje med det nya mål 3-programmets inriktning. Kompetensråden kan genom att de också skall inbegripa aktörer på utbildningssidan utgöra ett viktigt komplement till arbetet med det nya mål 3. Detta gäller inte minst utvecklingen av strategier och angreppssätt för att möta de kompetensförsörjningsbehov som framkommer genom företagens analyser inom insatsområde 1 och de lokala överenskommelser om kompetensutveckling som ligger till grund för insatsområde 2. 3Förslag till övergripande inriktning av nya mål 3 Förutsättningarna för den övergripande inriktningen beskrivs närmare i kapitel 2. Utgångspunkten för det framtida mål 3 är främst EU:s syssel- sättningsriktlinjer, de av EU fastlagda ramarna genom strukturfondsför- ordningen och socialfondsförordningen samt den svenska nationella handlingsplanen för sysselsättning. Nyckelbegreppet är utvecklingen av de mänskliga resurserna. I social- fondsförordningen sägs att socialfonden skall stödja och komplettera medlemsstaternas verksamhet för att utveckla arbetsmarknaden samt de mänskliga resurserna, särskilt inom ramen för de nationella handlings- planerna för sysselsättning.