sou · GNB3126 · 2000-01-01 00:00:00 — Nämligen att medierna skapar den bild av allmänna opinionen som i vissa fall kan bli vägledande för poli- tikernas ställningstaganden. När det gäller internationella konflikter blir denna form av mediepåverkan särskilt intressant, eftersom det nästan uteslutande är mediernas prioriteringar som kommer att avgöra vilka opinioner som uppmärksammas. Medierna skapar en bild av en internationell eller global opinion, men det är troligt att denna endast existerar som en mediekonstruktion. I den mån före- ställningen om denna opinion blir politikens utgångspunkt kommer medierna indirekt att gripa in i och påverka det faktiska skeendet (jfr Gurevitch 1991). Den världsopinion som medierna sålunda konstruerar är någonting artskilt från vad som vanligtvis avses med begreppet opinion. Enligt en inom samhällsvetenskapen välkänd analys av bör man skilja mellan en opinion som grundar sig på ett öppet och rationellt meningsutbyte mellan enskilda individer, å den ena sidan, och, å den andra sidan, en opinion som påförs all- mänheten ovanifrån utan egentlig diskussion mellan medborgarna. Habermas talar om detta som olika slags offentligheter där den förra betraktas som en autentisk form och den senare som en mer eller mindre falsk eller acklamatorisk form av offentlighet (Habermas, 1984). Det finns en omfattande diskussion om hur hållbar Haber- mas analys är som jag inte ska gå in på här. Mitt syfte är endast att använda hans distinktion för att karaktärisera den av medierna konstruerade opinionen kring internationella konflikter som ett extremt tydligt fall av acklamatorisk offentlighet eller opinions- bildningsprocess. De uppfattningar och åsikter som kommer fram i den transnationella nyhetsförmedlingen och i de medierade debat- terna kring internationella konflikter kommer i ännu större ut- sträckning än när det gäller nationella eller lokala frågor att domi- neras av de internationellt ledande politikerna. Det finns knappast någon realism i föreställningen att medierna skulle kunna utgöra en S TIG A RNE global offentlighetssfär av det slag som Habermas ser som autentisk, eftersom det finns föga utrymme för att en medborgaropinion underifrån skulle kunna få genomslag i denna (jfr Tomlinson 1994). Däremot har politiker som president och andra stor- maktsledare en självklar plats i denna transnationella offentlighet som upprättas av det transnationella nyhets-och opinionsutbytet. Även om också andra opinioner kommer till tals har de ett betydligt sämre utgångsläge, eftersom deras möjligheter att påverka den in- ternationella konfliktens utveckling bedöms vara mindre, varför de tillmäts mindre intresse och får mindre uppmärksamhet i medierna. På detta sätt blir journalistiken en faktor som i själva verket bidrar till att reproducera de internationella maktförhållandena. I den mån som medborgarna tillfrågas om sin åsikt i frågan, t.ex. vid opinions- mätningar, är det denna supermaktsdominerade bild av världs- opinionen, som de i de flesta fall utgår från, och det vore närmast anmärkningsvärt om de förmådde inta en helt självständig hållning. Ur opinionsbildningssynpunkt medverkar alltså medierna till en process som i mycket liknar ett självspelande piano där musiken har skrivits av de internationellt ledande makthavarna. Både politiska ledare och allmänheten bibringas en självförståelse, en syn på betydelse internationellt som ytterst marginell. Som exem- pel kan nämnas en analys av rapportering om kriget i Bosnien där det framgår att denna riksledande tidning framställer riksdagsdebatten kring den svenska truppens ställning och uppgifter under NATO:s ledning som ett oväsentligt käbbel i en fråga som i praktiken redan är avgjord. EU:s Höge representant, dvs. – dessutom fort- farande moderat partiledare – får bland annat uttala sig och uttryck- er sin häpnad över oenigheten i svenska och att frågan hur som helst avgörs på den internationella nivån. I behandlas denna fråga, som rör fundamentala aspekter i den svenska utrikes- och säkerhetspolitiken, på ett sätt som inte inbjuder till en öppen politisk diskussion (Berglez 1999). Det är sannolikt att en mediebild som beskriver den svenska de- mokratins debatter och beslut som betydelselösa dels minskar in- tresset för politiken, dels bidrar till att den svenska utrikespolitiken anpassas till framför allt den amerikanska politiska linjen – genom mediernas selektiva fokusering på och prioritering av hur tongång- arna går i framstår denna ju som det som världs- opinion önskar och kräver. Mot den bakgrunden är det naturligt att också det svenska politiska etablissemanget ansluter sig till samma politiska linje. Endast om man aktivt efterfrågar alla de opinioner D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN och röster som inte blir hörda i medierna, t.ex. i tredje världen, finns det anledning att förvänta sig en mer självständig svensk utrikespoli- tik. För detta krävs alltså en verkligt global offentlighet där medbor- garna har tillgång till ett brett spektrum av perspektiv och synvinklar på de internationella händelserna. Är det lokaler som den kurdiska pizzerian som krävs för att en sådan globalisering av vår offentlighet ska bli verklighet? 1 Projektet har bl.a. erhållit forskningsanslag från och för samhällsvetenskaplig forskning. S TIG A RNE (under utgivning) Voicing the Gulf: The Voice of Constructs the Gulf War, i Nohrstedt, S. & , R. (red.) Journalism and the New World Order. Gulf War, Discourses and Globalization. , W. , (eds.) (1994) Taken By Storm: The Media, Public Opinion, and US Foreign Policy in the Gulf War. Berglez, P. (1999) Bilder av FN och NATO. : Studier i kom- munikation och medier, nr 15, (1998) Frågan om en ny internationell informationsord- ning. : masskommuni- kation, , Akiba A., . , Itzhak Roeh & (1996) Global Newsrooms, Local Audiences. A Study of the Exchange. De , , , M. & , M. (1992) Television Content: Dallasification of Cultures? i Siune, K. & Truetzschler, W. (eds.) Dynamics of Media Politics. (1998) Modernitet, globalisering och medier, Sociolo- gisk Forskning, nr 3–4 , (1997) Introduction, i . & , (eds. ), Beyond Cultural Imperialism. Globalization, communication & th new international order. Gurevitch, M., , M.R. & Roeh, I. (1991) The Global Newsroom: convergences and diversities in the globalization of television news, i , P. & Sparks, C. (eds.) Communication and Citizenship. Journalism and the Public Sphere. Hamelink, C. (1997) MacBride with Hindsight, i . & , (eds. ), Beyond Cultural Imperialism. Globalization, communication & th new international order. (1992) Cultural Complexity. (1996) Transnational Connections. Culture, People, Places. & McChesnay, R.W. (1997) The Global Media. D EMOKRATIN OCH GLOBALISERINGEN Hjarvard, S. (1995) Internationale TV-nyheter (Akademisk Forlag 1995) Kaitatzi-Whitlock, S. (1997) The Privatizing of Conditional Access Control in Union, Communicatons & Strategies, nr 25, 1st quarter (1992) The . Many Voices One World (1980) International Commission for the Study of Communications Problems. Mazzoleni, G. & Palmer, M. (1992) The of Media Empires, i Siune, K. & Truetzschler, W. (red.) Dynamics of Media Politics. Nohrstedt, S.A. & , R. (under utgivning) Summary and Conclusion: Globalization and the Gulf Conflict 1990–98: Challenges for War Journalism in the New World Order, i Nohrstedt, S.A. & , R. (red.) Journalism and the New World Order. Gulf War, Discourses and Globalization. Oliveira, O.S. (1993) Brazilian Soaps Outshine : Is Cultural Imperialism Fading Out?, i Nordenstren, K. & , H.I. (red.) Sovereignty: International Communica- tion in the 1990s. Norwood, N.J.: Ablex , (1992) Globalization. Social Theory and Global Culture. (1996) 1996. Armaments and Disarmarment and . Siune, K. & , O. (1998) Does Public Broadcasting a Future?, i McQuail, D. & Siune, K. (eds.) Conver- gence, Concentration & Commerce. , et al. (1997) Editors introduction – Media in global context, i , A., Winseck, D., McKenna, J. & , O. (red.) Media in Global Context . Statistical Yearbook 99. : European Audiovisual Observatory, 1999 EU, medborgarkultur och mediernas demokratiska uppgift Demokratin r ett ideal som de flesta i vrlden kan ansluta sig till, ven om innebˆrden av begreppet ofta kan vara omtvistad. I likhet med alla ideal finns det alltid diskrepanser till verkligheten (oavsett hur man definierar demokrati) men som den brittiska poli- tiska filosofen (1993) sger, ven om demokrati r nÂgot vi aldrig kan uppnÂ fullt r det nÂgot vi aldrig fÂr sluta strva efter. Fˆr demokratins skull fÂr vi inte heller upphˆra med att diskutera dess brister. Fˆr att nÂgot som vi kan betrakta som en demokrati ska kunna fungera finns det sjlvfallet mÂnga olika villkor som mÂste uppfyllas. Inom de flesta vsterlndska nationalstater , inklusive , finns det rˆster som menar att en del av dessa villkor har blivit problematiska. En del av de fˆrutsttningar som de demokratiska systemen har byggt pÂ hÂller pÂ att fˆrndras och mÂnga anser att samhllet generellt och i synner- het demokratin befinner sig i en period av omdaning. I har vi kanske tenderat att ta demokrati fˆr givet , men vi bˆrjar inse att den krver vÂr uppmrksamhet (se t.ex. Hvit- felt och Karvonen 1999). Historiskt sett finns det inga garantier fˆr demokratibygget, bara bttre eller smre fˆrutsttningar. Vi bˆr drfˆr inte inbilla oss att demokrati kommer till stÂnd bara fˆr att reglementen och retoriken med god vilja framhÂller begreppet. Att man har byggt upp inom en ˆverstatlig struktur, den Europeiska unionen, EU, som ska fungera pÂ ett demokratiskt stt, gˆr inte situationen enklare. Den demokratiska utmaningen blir alltsÂ nnu stˆrre nr den ska avnationaliseras och globaliseras (se t.ex. AmnÂ 1999a, 1999b). intrde i EU 1995 utgˆr den mest omfattande och komplexa utmaningen av demokratin . Hur man tar steget frÂn en fˆrestllning EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT om demokrati som har formats av nationalstaten under Ârhundrade- na till en demokrati som ska fungera inom ett politiskt-administra- tivt system vars konturer ligger helt utanfˆr den nationella erfaren- heten r inte nÂgonting vi har fullt grepp om. Min utgÂngspremiss r att eftersom vi befinner oss inom EU och EU gˆr ansprÂk pÂ att te sig som en demokratisk konstruktion, r det angelget att demokrati som en normativ princip inte slpps eller fˆrsvagas, utan utnyttjas och utvecklas sÂ mycket som mˆjligt. Vi mÂste stndigt fˆrsˆka hˆja oddsen fˆr demokratins framgÂng. Vi kanske slutligen kommer fram till att EU r omˆjligt sett frÂn ett demokratiperspektiv. I sÂ fall kan vi fundera pÂ uttrde, men enligt min uppfattning r det n sÂ lnge fˆr tidigt att dra en sÂdan slutsats. Att bygga upp fungerande demokratiska strukturer, processer och rutiner i ett nytt sammanhang tar lÂng tid och vi befinner oss fortfarande i starten av vÂra anstrngningar inom EU. I detta kapitel tar jag upp EU-medlemskap utifrÂn de- mokratins horisonter. Demokrati r ett prismatiskt begrepp; be- greppet belyser olika saker beroende pÂ hur vi vinklar det. Min vin- kel betonar vikten av en medborgarkultur fˆr EU:s demokratiska karaktr samt mediernas roll i detta. Nr vi resonerar om medierna och demokrati framhÂller vi vanligtvis betydelsen av information fˆr den demokratiska offentligheten. Medborgarna mÂste ha tillgÂng till sÂvl viktiga och korrekta fakta som idÈer och debatt om aktuella hndelser. Detta stmmer, det r centralt. Men det r inte tillrck- ligt; utˆver det dagliga informationsflˆdet krvs ocksÂ det jag kallar fˆr en medborgarkultur, nÂgot som har en fˆrankring i mnniskors sedvanor, deras stt att tnka och agera i vardagen, nÂgot vars be- skaffenhet r mer lÂngvarigt och som kan utgˆra ett sorts kulturellt fˆrrÂd av relativa stabila demokratiska resurser i samhllet. Medborgarkulturen r nÂgot som (i bsta fall) vxer fram hos allmnheten och den gˆr sÂ i samspel med medierna och deras jour- nalistiska uppgifter. Medierna kan inte pÂ egen hand skapa en med- borgarkultur ñ andra samhllsfaktorer bidrar ocksÂ till hur allmn- heten fˆrhÂller sig till demokratin ñ men jag skulle framhÂlla att i det medialiserade senmoderna samhllet fÂr medierna en alltmer framtrdande roll inom de flesta sfrerna, inte minst i det politiska livet (Bjˆrnsson och Luthersson ; Castells 1999; 1995). Man kan sga att i dagslget r det inte bara sÂ att medierna bevakar det politiska livet, utan att en stor del av det politiska livet ger rum i mediernas symboliska rum. mycket av politiken ñ hndelser, uttalande ñ existerar enbart i relation till medierna och r direkt skapade fˆr mediebevakning. Denna tendens i sig r inte helt oproblematisk, men vissa har kanske ˆverskattat dess omfattning (Baudrillard 1983) genom att hvda att politiken har reducerats till att enbart bli ett mediespektakel. Utan att ta till sÂdana ˆverdrifter kan vi ndÂ konstatera att mediernas innehÂll och framstllnings- former spelar en viktig roll fˆr att upprtthÂlla och prgla medbor- garkulturen. Utˆver att uppfylla de klassiska journalistiska dygderna vad gl- ler information mÂste medierna alltsÂ ven frmja en medborgar- kultur. I ett internationellt perspektiv har medierna i lyckats ganska bra med detta, ven om de i nuvarande lge har blivit allt mer kritiserade. FrÂgan r om det blir mˆjligt att ñ pÂ sikt ñ bygga upp nÂgon modest motsvarighet till den nationella medborgarkulturen pÂ europeisk nivÂ. Detta kan vi inte veta pÂ fˆrhand, men vad jag ska gˆra hr r att specificera de viktiga dimensionerna i den nationella medborgarkulturen ñ srskilt medborgarnas identitet ñ och fˆrtyd- liga vilken roll medierna har fˆr denna kultur pÂ nationell och inter- nationell nivÂ. Drefter tar jag upp nÂgra tendenser i det senmoder- na samhllet som inverkar pÂ medborgarkulturen och jag avslutar med ett resonemang om mediernas villkor och mˆjligheter att frm- ja en demokratisk medborgarkultur inom EU. Mitt syfte r alltsÂ att fˆrtydliga vilken utmaning medierna stÂr infˆr, i kampen att fˆrstrka EU:s demokratiska karaktr: hur blir det nu nr vi har fˆrflyttat oss till den europeiska nivÂn? Sjlvfallet r kampen fˆr demokrati inte enbart mediernas ansvar ñ den angÂr oss alla ñ men det r detta jag lyfter fram hr. I konkreta termer r grundfrÂgan hur de svenska medierna kan bidra till att skapa en medborgarkultur inom den europeiska offentliga sfren. Jag r inte sjlv journalist och gˆr inte ansprÂk pÂ att sga hur medierna kon- kret ska skˆta sitt jobb. Dremot hoppas jag kunna precisera nÂgra fundamentala villkor vad gller medierna fˆr demokratin inom EU. Tre glimtar frÂn den svenska mediala offentligheten: 1) Under vÂren 1998 stod infˆr en mycket viktig frÂga: att ratificera det nya Amsterdamfˆrdraget eller inte. I , och hade man bestmt sig fˆr att folkomrˆsta om detta fˆrdrag, som utgˆr en ny grundlag fˆr EU. Det omfattande Amsterdamfˆrdraget medfˆr viktiga fˆrndringar bl.a. i sysselstt- ningskapitalet, ˆppenhetsÂtaganden, jmstlldhetsambitioner och miljˆmÂl. Fˆrdraget utgˆr ett steg mot ett mer federativt system, EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT som det frmjar demokratin inom EU bl.a. genom ˆkad ˆppenhet och en fˆrstrkt roll fˆr visavi EU- Kommissionen. Detta fˆrdrag r komplext, det r ett resultat av politiska fˆrhandlingar och kompromisser och r av sÂdan karaktr att det tillfredsstller mÂnga pÂ en del punkter men skert inte alla pÂ samtliga punkter. I bestmde man pÂ regeringsnivÂ att inte hÂlla nÂgon folkomrˆstning eftersom man ansÂg att fˆrdraget trots allt inte ndrade pÂ maktbalansen mellan EU och medlemsln- derna. I medierna var information om och debatten kring detta viktiga steg minimal. NÂgra stickprov ger en viss bild: skrev pÂ av- talet . Under hela april hade Aktuellts kvllssndning totalt tvÂ inslag om Amsterdamfˆrdraget. Det ena visades , ett inslag pÂ , inklusive en lÂng intervju med utrikesministern . Det andra inslaget vi- sades dagen drpÂ och var tvÂ minuter lÂngt. hade 980201 till 980429 ett inslag, detta . hade 7 artiklar . Det var betydligt bttre stllt med som gnade 40 artiklar Ât Amsterdamfˆrdraget 980101 till 980429, men pro- filen pÂ dess lsarkrets r knappast representativ fˆr den svenska allmnheten. 2) Ett Âr senare, under vÂren 1999 var det dags fˆr EU-val och infˆr valet var prognoserna nÂgot pessimistiska vad gller valdeltagande: spÂdde att det skulle bli , medan endast fˆrvntade ett deltagande mellan . Som bekant blev valdeltagandet . kan kanske trˆsta sig en aning med tanke pÂ att vi knappast var vrst i detta avseende. I vÂrt grannland , som vi i ibland kan uppfatta som betyd- ligt mer EU-entusiastiskt, lÂg valdeltagandet pÂ , medan i det motstrviga var det 23,0. Det kosmopolitiska visade endast 29,9 procents deltagande ñ medan dennes granne , har sitt hˆgkvarter, presterade . Bland de stora EU lnderna ledde valdeltagandet , fˆljde , och . Spridningen var alltsÂ stor och ven i de ldre medlemslnderna var deltagandet i stort sett inget att jubla ˆver. Valdeltagandet r givetvis enbart en indikation pÂ hlsotill- stÂndet i en demokrati, men det mÂste betraktas som en central sÂdan. I blev det naturligtvis mycket diskussion om det lÂga valdeltagandet, om îsveketî bland vljarna, om politikerna som inte drev en mer engagerande debatt kring de stora frÂgorna och om medierna som inte gjorde mer fˆr att informera och entusiasmera vljarna. (En analys av de svenska medierna infˆr EU-valet finns i .) 3) tycks svenskarna vara mycket missnˆjda med EU. PÂ frÂgan om det egna landet har fÂtt nytta av EU-medlemskapet ligger lgst (1999); av vljarna svarar ja. Nst lgst siffror visas fˆr , ttt fˆljt av och . PÂ ˆvre delen av skalan finns îde nˆjdaî: toppar , med 76 och 70. I har utvecklingen av vljarnas Âsikter om EU lett till att i huvudsak r fˆr EU-medlemskap och som i huvudsak r emot. har ingen bestmd Âsikt i frÂgan. Dessa tre glimtar visar pÂ en bild av ett (som stmmer fˆr mÂnga andra EU-lnder i varierande utstrckning) som nnu inte har lyckats integrera EU med sitt existerande politiska liv. EU-hn- delser och -beslut ˆverskrider de nationella sammanhangen men den nationella politiken fungerar som en oundviklig instans fˆr EU-frÂ- gor inom (och varje medlemsland). De nationella partierna i den svenska positionerar sig vis vis EU-frÂgor som de mÂste agera i andra politiska konstellationer i EU-parla- mentet. All-EU politiska partier, politiker och valkampanjer finns inte, politiken ska alltsÂ gÂ via de nuvarande nationella systemen. EU kan inte framstÂ som en politisk enhet som r direkt ansvarig mot medborgarna pÂ samma stt som nationalstaten. Medierna fˆrstrker denna struktur genom att lÂta nationalpoli- tikerna bestmma EU-dagordningen. Det saknas en tillrckligt ut- vecklad infrastruktur fˆr opinionsbildning och opinionsfˆrmedling inom alla nationalstaterna fˆr EU-frÂgor. Nationalstaternas offent- lighet bygger pÂ nationella medier, nationell identitet och lingvistisk gemenskap (och drmed har etniska minoriteter ofta haft svÂrt att hvda sig och engagera sig i nationalstatens politiska liv). Kunskapen om hur EU fungerar brister hos mÂnga ñ politiker, journalister och allmnheten. Man har knappast hunnit etablera nÂgra journalistiska traditioner fˆr att bygga upp rapporteringen om EU pÂ ett stt som appelerar till allmnheten bÂde som medborgare av en nationalstat och av EU. I mÂnga mnniskors ˆgon finns det ett demokratiskt underskott inom EU, ett legitimitetsproblem. ƒn sÂ lnge upplevs EU av de flesta som fjrran frÂn mnniskors vardag och otillgngligt EU, MEDBORGARKULTUR OCH MEDIERNAS DEMOKRATISKA UPPGIFT fˆr politiska initiativ frÂn vanliga medborgare. EU uppfattas av mÂnga som eliternas maktspel, prglat av byrÂkrati, formalism och ven korruption. Mycket av den kritiska reaktionen i efter EU-valet ˆver bristande engagemang bland politikerna, medierna och medborgarna r skert befogad, men kan man ocksÂ stlla frÂgan om inte fˆrvntningarna r orimliga. Kan man verkligen inom en natio- nalstat pÂ fˆrhÂllandevis sÂ fˆrankra ett fungerande ˆver- statligt och transnationellt system som ska fungera enligt demokra- tiska normer och procedurer? Srskilt som vi kan konstatera att (och de ˆvriga medlemsstaterna) som samhlle och som demokrati redan befinner sig i av omdaning? Den stora framtidsbilden r oklar. Vi kan inte sga om fˆrmÂr att fˆrndras till ett demokratiskt system med fungerande representation, och fˆrmÂr att fˆrdjupa den faktiska demokratin. Det r mÂnga variabler som ska samverka pÂ ett framgÂngsrikt stt fˆr att detta ska bli av. Fˆr vÂr del kan vi emellertid konstatera att ett villkor fˆr denna utveckling r ett brett engagemang i det em- bryoniska europeiska statsskicket, tillsammans med en betydande fˆrskjutning av lojalitet mot den europeiska nivÂn. Framvxten av en îeuropeisk allmnhetî och îeuropeiska medborgareî ur de nuva- rande fˆrhÂllandena handlar om en lÂngsiktig utveckling mot en medborgarkultur pÂ EU-nivÂ. Hur kan man nÂ dit? Demokratin bottnar i folkstyre och folket ñ îdemosî ñ bestÂr i detta sammanhang av medborgarna. I DemokratirÂdets senaste rapport (m.fl. 1998) menar fˆrfattarna att medborgarskap fˆrut- stter formell statstillhˆrighet och att det ocksÂ ger en rad rttig- heter samt att det stller vissa krav pÂ samhllsmedlemmarna. De definierar medborgarstyre îsom en fˆrening av effektivt deltagande, politisk jmlikhet, makt ˆver dagordningen, upplyst fˆrstÂelse och toleransî (s. 144). Dessa definitioner och kategorier utgˆr det nor- mativa fundamentet till ett fruktbart stt att analytiskt nrma sig demokrati. Om vi tar tvÂ steg tillbaka och reflekterar ˆver hur man uppnÂr dessa kriterier ñ dvs. vilka de (mÂnga) villkoren som mÂste uppfyllas fˆr att en sÂdan situation ska fˆrverkligas r ñ fˆreslÂr jag att vi gˆr en enkel schematisk indelning. ena sidan har vi vad jag skulle kalla fˆr de strukturella villkoren. Hr finns allt det funda- mentala kring statsskicket, de viktiga juridiska ramarna, de centrala civila och politiska institutionerna och deras stt att fungera. andra sidan har vi de kulturella villkoren, de aspekter och processer som ligger till grund fˆr en vital medborgarkultur. Jag anvnder alltsÂ begreppet îkulturî i en antropologisk bemrkelse: medborgar- kultur handlar om fˆrestllningsvrldar, vrderingar och levnadsstt. Vi r fˆrmodligen mest vana att tnka pÂ demokrati i strukturella termer, men demokrati krver ocksÂ en fˆrankring i medborgerliga dygder och vardaglig praktik (cf. 1997; Islin och 1999). De strukturella och kulturella villkoren samspelar med va- randra och stÂr i ˆmsesidigt beroende. De strukturella aspekterna kan inverka pÂ de kulturella. r strukturerna beroende av att de kulturella villkoren r uppfyllda, att mnniskor tnker och agerar pÂ stt som ˆverensstmmer med demokratins behov. Annars blir demokratin endast ett tomt, formalistiskt skal. I har teman om medborgarnas praktik och vrderingar tagits upp i diskussionerna kring begreppet îcivilsamhlletî (Tr- gÂrdh 1995; AmnÂ 1999c) dr man just har hvdat vikten av demo- kratins fˆrankring i mnniskors vardag. Mnniskor kan i sina mÂnga olika aktiviteter i samhllslivet îtrna uppî och utˆva en sorts med- borgarkompetens och bidra till en medborgaranda i samhllet. Jag vill pongtera att den sortens medborgerligt îsocialt kapitalî som vxer fram i det civila samhllets sammanhang utgˆr en viktig del av medborgarkulturen, men att medborgarkulturen i min bemrkelse syftar till nÂgot stˆrre, som innefattar mnniskors relation till sÂvl det politiska som det civila samhllet. Vidare r medborgarkulturen nÂgot som ven tillhˆr och knnetecknas av den mediala offentlig- heten, inte enbart medborgarnas vardag. NÂgot skissartat omfattar medborgarkulturen fˆljande dimensioner: Relevanta kunskaper och kompetenser. Mnniskor mÂste ha till- gÂng till tillfˆrlitliga verklighetsgestaltningar, analyser, debatter, osv. och de mÂste kunna tillgodogˆra sig dessa. I diskussioner om offentligheten sger vi att det behˆvs information och det r riktigt.