sou · GNB325 · 2000-01-01 00:00:00 — För att konventionens krav skall kunna uppfyllas måste åtgärder vidtas för att säkerställa samernas rätt att yttra sig över åtgärder som berör användningen, förvaltningen och bevarandet av sådana naturtillgångar inom renskötselområdet som har betydelse för renskötselrätten. Därutöver måste åtgärder vidtas för att samerna skall få rätt att yttra sig över åtgärder som berör användningen, förvaltningen och bevarandet av alla naturtillgångar inom mark som samerna traditionellt innehar. Enligt min bedömning är det tillräckligt att vidta åtgärder för att samerna skall ha möjlighet att yttra sig över användningen, förvaltningen och bevarandet av naturtillgångar inom ramen för nu gällande regelverk. Detta synsätt stämmer överens med de uttalanden som finns i ILO- guiden om att ursprungsfolkens rättigheter enligt artikel 15 får tillämpas i enlighet med den rättsliga regleringen och de rättigheter som ursprungsfolken har i respektive stat. När det gäller en rätt för samerna att yttra sig över användningen, förvaltningen och bevarandet av naturtillgångar med betydelse för renskötselrätten anser jag att samerna får en sådan rätt om de åtgärder vidtas som jag bedömt som nödvändiga för att stärka skyddet mot inskränkningar i renskötselrätten, se avsnitt 7.2.6. Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar 191 Jag har angivit två åtgärder som nödvändiga för att stärka skyddet mot inskränkningar i renskötselrätten. En åtgärd är att en bestämmelse måste införas med den innebörden att markanvändningsåtgärder inom renskötselområdet som kan medföra mer än ringa intrång i renskötselrätten inte får vidtas utan att samerna får rätt att i förväg yttra sig över dessa. Ytterligare en åtgärd som jag ansett vara nödvändig är att ge rätt att yttra sig innan områden av riksintresse för rennäringen fastställs enligt hushållningsregler och en rätt för att yttra sig innan exploatering av mark och vatten tillåts inom sådana områden. Vidtas dessa åtgärder till skydd för renskötselrätten innebär det också att samerna får rätt att yttra sig över åtgärder som berör användningen, förvaltningen och bevarandet av de naturtillgångar inom hela renskötselområdet när sådana åtgärder har betydelse för renskötselrätten. Detta kan jämföras med att jag i kapitel 7 angett att åtgärder till skydd mot inskränkningar i renskötselrätten bör införas för den del av renskötselområdet som samerna traditionellt nyttjar tillsammans med andra för att uppfylla kravet i artikel 14 punkt 1 andra meningen. Denna åtgärd måste vidtas för att uppfylla kravet i artikel 15 punkt 1 om möjlighet till inflytande för samerna över naturtillgångar inom hela renskötselområdet. För att samerna skall få rätt att yttra sig över åtgärder som berör användningen, förvaltningen och bevarandet av alla naturtillgångar inom mark som samerna traditionellt innehar bör en ny regel införas i 4 kap. . Regeln bör ges den innebörden att all mark som samerna traditionellt innehar skall skyddas som riksintressant med hänsyn till dess betydelse för samisk kultur. För att det skall framgå att den mark som samerna traditionellt innehar skyddas som riksintressant till följd av sin betydelse för samisk kultur bör detta framgå av regeln. En sådan utformning av regeln gör att naturtillgångar i den del av renskötselområdet som är av störst betydelse för samernas kultur och andliga värden ges det särskilda skydd mot exploatering som andra områden som anses riksintressanta i sin helhet. Vilka markområden det rör sig om kommer att klarläggas genom den prövning som jag angett skall göras av en (se avsnitt 7.3.4. Innan beslut fattas eller åtgärder vidtas, som innebär att naturtillgångar kan exploateras inom mark som samerna traditionellt innehar, måste ges rätt att yttra sig. Det kan exempelvis ske inom ramen för bevakning av att riksintressena beaktas i samband med att beslut fattas av myndigheter eller domstolar i enlighet med de bestämmelser som 1:2 hänvisar till. 192 Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar Det bör noteras att skogsvårdslagen inte omfattas av hushållningsregler. När det gäller användningen av skog inom den mark som samerna traditionellt innehar anser jag dock att det är tillräckligt att samerna har möjlighet att i förväg yttra sig över planerade skogsvårdsåtgärder på det sätt som blir följden om de åtgärder vidtas som jag angett är nödvändiga för att skydda renskötselrätten mot inskränkningar (se avsnitt 7.2.6) För att kravet i artikel 15 punkt 1 skall kunna uppfyllas till fullo är det viktigt att understryka att samerna måste ha en reell möjlighet att påverka användningen av dessa naturtillgångar. Detta innebär att de myndigheter som inhämtar yttranden från samerna måste eftersträva att ta hänsyn till samernas synpunkter. 8.4Artikel 15 punkt 2. Ursprungsfolks rättigheter till naturtillgångar som staten behållit äganderätten till Min bedömning: Naturtillgångar som omfattas av minerallagen och torvlagen omfattas av bestämmelsen i konventionens artikel 15 punkt 2. För att uppfylla kravet på samråd med samerna innan tillstånd till utforskning eller exploatering beviljas inom renskötselområdet, måste gällande regler ändras. Om reglerna i ändras så som jag angett är nödvändigt för att uppfylla kravet i artikel 15 punkt 1, får en sådan rätt till samråd innan exploatering beviljas. Därutöver krävs regler med krav på samråd med innan undersökningstillstånd beviljas. Samråden måste utformas så att reell hänsyn tas till samiska intressen (jfr artikel 6 punkt 2). De fall då staten behåller äganderätten till mineral- eller underjordiska tillgångar eller rättigheter till andra tillgångar som hör till mark, skall regeringarna fastställa eller upprätthålla förfaranden för samråd med ifrågavarande folk, i syfte att ta reda på om och i vilken utsträckning deras intressen skulle skadas, innan de påbörjar eller lämnar tillstånd till program för utforskning eller exploatering av sådana tillgångar som hör till dessa folks mark. Berörda folk skall där det är möjligt få del av vinsten från sådan verksamhet och erhålla skälig ersättning för eventuella skador till följd av sådan verksamhet Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar 193 8.4.1Innebörden av artikel 15 punkt 2 Bestämmelsen i artikel 15 punkt 2 är tillkommen för att reglera den situationen att ägaren till mark inte äger de underjordiska tillgångar eller rättigheter till andra naturtillgångar som hör till marken. I stället har staten behållit äganderätten till dessa naturtillgångar. Bestämmelsen anger att samråd skall ske med ursprungsfolken innan utforskning eller exploatering tillåts av naturtillgångar som staten behållit äganderätten till. Bestämmelsen gäller, som jag inledningsvis påpekat, på all mark som ursprungsfolk har rättigheter till. Syftet med samråden är att ta reda på om, och i vilken utsträckning ursprungs- folkens intressen skulle skadas av sådan verksamhet. Ursprungsfolken skall få ersättning för eventuella skador till följd av utforskning eller exploatering av mineral- eller underjordiska tillgångar och där det är möjligt, få del av vinsten från sådan verksamhet. När en stat ratificerar nr 169 skall enligt ILO-guiden bestämmelsen i artikel 15 punkt 2 tillämpas så snart konventionen trätt i kraft, både på sådan verksamhet som redan pågår och på sådan verksamhet som planeras (ILO-guiden s. 20). Det är att märka att bestämmelsen i artikel 15 punkt 2 är en av de bestämmelser i konventionen som föreskriver ett obligatoriskt samråd med ursprungsfolket innan åtgärder vidtas på mark som ursprungsfolket har rättigheter till. Innan utforskning eller utvinning på sådan mark påbörjas av mineraltillgångar och/eller andra naturtillgångar som staten behåller äganderätten till, måste följaktligen samråd med ursprungsfolket äga rum. Bestämmelsen om samråd skall tolkas i ljuset av bestämmelsen i artikel 6 som är en av de centrala bestämmelserna för tolkningen av konventionens övriga bestämmelser. I artikel 6 punkt 1 anges att samråd skall äga rum med ursprungsfolken så snart lagstiftnings- eller administrativa åtgärder som direkt kan påverka dem övervägs. Sådana samråd skall enligt artikel 6 punkt 2 ske förtroendefullt och i en efter omständigheterna lämplig form, i syfte att uppnå överenskommelse eller samtycke till föreslagna åtgärder. När det i artikel 15 punkt 2 anges att ursprungsfolk där det är möjligt skall få del av vinsten från utforskning eller exploatering av naturtillgångar som staten behållit äganderätten till anges i ILO-guiden att uttrycket där det är möjligt (whenever possible) skall läsas mot bakgrund av innehållet i artikel 6 och 7 (ILO-guiden s. 20). Av artikel 6 framgår som ovan nämnts att ursprungsfolken har rätt att få ett reellt inflytande över beslut som berör dem. Av artikel 7 framgår att det måste undersökas vilken påverkan olika utvecklings- projekt som planeras kan få på ursprungsfolkens sociala, andliga och 194 Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar kulturella miljö innan sådana projekt startas. Artikel 7 ger också garantier för att ursprungsfolken skall få delta i beslut om sådana utvecklingsprojekt skall igångsättas eller inte. I ILO-guiden anges inte närmare hur dessa bestämmelser skall påverka tillämpningen av bestämmelsen om att ursprungsfolk skall få del av vinsten där detta är möjligt. I övrigt kommenteras inte bestämmelsen i ILO-guiden. Inte heller har bestämmelsen berörts i samband med slutdiskussionerna rörande konventionens utformning (, , seventy-fifth Session, 1988 och , seventy-sixth Session, 1989) eller av i deras kommentarer till tillämpning av bestämmelsen. I den norska rapporteringen till angående tillämpning av konventionen har denna bestämmelse inte kommenterats. I har markägaren enligt minerallagstiftningen, rätt till viss andel av vinsten från gruvdrift på markägarens mark (avgift). När det gäller ursprungsfolks möjlighet att få del av vinsten från sådan verksamhet har Samerettsutvalgets folkerettsgruppe tolkat bestämmelsen i artikel 15 punkt 2 så att ursprungsfolk skall få del av vinsten av sådan verksamhet oavsett om den äger rum på mark som ursprungsfolken innehar med ägande- och besittningsrätt eller om det rör sig om mark där ursprungsfolket har bruksrätt. Storleken på del av vinsten bör enligt folkerettsgruppen vara beroende av hur omfattande rättigheter ursprungsfolket har till det markområde där verksamheten äger rum. Artikel 15 punkt 2 ställer krav på regeringarna att fastställa eller upprätthålla förfaranden för samråd med ursprungsfolken innan regeringarna påbörjar eller lämnar tillstånd till program för utforskning eller exploatering av naturtillgångar som finns på ursprungsfolkens marker men som staten har behållit äganderätten till. Syftet med samrådet är att ta reda på om och i så fall i vilken utsträckning ursprungsfolkens intressen skulle skadas av sådan verksamhet. Ursprungsfolken skall alltid ersättas för eventuella skador som följer av utforskning eller exploatering av dessa naturtillgångar och där det är möjligt få del av vinsten av sådan verksamhet. Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar 195 Det är svårt att mot bakgrund av de få kommentarer som gjorts angående tolkningen av uttrycket där det är möjligt dra några slutsatser om när ursprungsfolk skall ges del av vinsten från utforskning och exploatering av naturresurser som staten behållit äganderätten till. En rimlig tolkning är enligt min mening att bestämmelsen tar sikte på hur den nationella lagstiftningen generellt reglerar fördelningen av vinst från sådan verksamhet. Om den nationella lagstiftningen i ett land föreskriver att markägare skall få andel av vinsten från sådan verksamhet kan det vara en situation där det också anses möjligt att ge ursprungsfolk andel av vinsten när verksamheten bedrivs på deras mark. Den situationen råder i och Samerettsutvalgets folkeretts- gruppe har där ansett att samerna borde få en andel av vinsten från sådan verksamhet. En annan situation där det skulle kunna anses som möjligt att ge ursprungsfolk del av vinsten är att staten får en andel av vinsten från sådan verksamhet eller att staten själv driver verksamheten och därmed har hela vinsten av den. Jag får anledning att återkomma till tolkningen av denna bestämmelse i följande avsnitt när jag jämför bestämmelsen med vad som gäller enligt svensk minerallagstiftning och lagstiftning rörande utvinning av torvfyndigheter. Redan nu kan jag dock konstatera att innebörden av bestämmelsen att ursprungsfolk där det är möjligt skall få del av vinsten från utforskning eller exploatering av naturtillgångar som staten behållit äganderätten till är oklar. Det enda som med säkerhet kan utläsas direkt av ordalydelsen av bestämmelsen är, att det inte finns något absolut krav på att ursprungsfolk skall få del av vinsten från sådan verksamhet. För del torde regeln om naturtillgångar som staten behållit äganderätten till närmast stämma på som omfattas av minerallagen (1991:45) och torv som omfattas av lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, torvlagen. Även om man inte ser staten som den egentlige ägaren har staten oavsett ägarförhållandena ett avgörande inflytande på undersökning och utvinning av tillgångarna. När det gäller och torv som omfattas av dessa lagar uppkommer alltså frågan om ursprungsfolkets rätt till samråd innan tillgångarna utforskas eller exploateras. 196 Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar Enligt minerallagen finns en rätt att utforska och exploatera mineral- tillgångar förutsatt att bergmästare meddelar undersökningstillstånd respektive bearbetningskoncession. Fastighetsägare (eller annan som har dennes medgivande) får dock bedriva undersökningsarbeten utan sådant tillstånd. En förutsättning är dock att det kan ske utan intrång i t.ex. nyttjanderätt, servitut eller annan särskild rätt. I 17:1 minerallagen anges att med särskild rätt till fastighet avses bl.a. renskötselrätt. Ansökningar om undersökningstillstånd får beviljas av bergmästare utan att någon annan än sökanden haft tillfälle att yttra sig 8 kap. 1 § minerallagen. Minst undersökningsarbete påbörjas skall den som fått tillstånd underrätta markägaren och innehavare av särskild rätt till fastighet när arbetena skall påbörjas. Underrättelse till innehavare av renskötselrätt får delges den sameby som innehavaren tillhör, 3 kap. 5 § minerallagen. I ärenden om beviljande av bearbetningskoncession sänds meddelanden till bl.a. nyttjanderättshavare som bereds tillfälle att inkomma med erinringar mot ansökan inom en minsta tid . Ansökan om bearbetningskoncession kungörs också, 21 § mineralförordningen (1992:285) ). Vid prövningen om beviljande av bearbetningskoncession skall bergmästaren tillämpa 3 kap. och 4 kap. och samråda med i det eller de län där koncessionsområdet ligger rörande tillämpningen av , 8:1 minerallagen. En bearbetnings- koncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt, 4:5 samma lag. Torvlagen följer i väsentliga delar minerallagens reglering. En skillnad är dock att såväl ansökan om undersökningskoncession som bearbetningskoncession skall kungöras, 8 § förordningen (1985:626) om vissa torvfyndigheter, torvförordningen. När det gäller ansökan om undersökningskoncession skall meddelande om sådan ansökan sändas till dem som berörs av ansökningen om det finns anledning till det och tillgängliga uppgifter gör det möjligt. När det gäller bearbetningskoncession skall ansökningen sändas till fastighetsägare, nyttjanderättshavare, servitutshavare och andra som berörs av ansökningen. Erinringar mot ansökningar om undersökningskoncession och bearbetningskoncession kan göras inom viss angiven tid, minst efter det att kungörelsen varit införd i Post- och , 8 § torvförordningen. som fattar beslut om tillstånd skall lämnas till undersökning och bearbetning av torvfyndighet skall bl.a. beakta Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar 197 hushållningsbestämmelser i tillståndsärendet. Beslut om tillstånd skall förenas med villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskilds rätt, 12 § torvlagen. Enligt 7 kapitlet minerallagen skall ersättning betalas till sakägare för skada eller intrång som orsakas av undersökningsarbete eller av att mark tas i anspråk för bearbetning. Sakägare är bl.a. den som har renskötselrätt på den mark som berörs av undersökningsarbeten eller bearbetning. Innehavare av renskötselrätt har således möjlighet att få ersättning för den skada eller det intrång som sådana verksamhet kan orsaka när den bedrivs inom renskötselområdet. Samma möjligheter till ersättning för skada och intrång till följd av undersökning och bearbetning eller därmed sammanhängande verk- samhet finns för den som har särskild rätt till fastighet enligt torvlagen, 22 § och 27 §. Del av vinsten vid utforskning eller utvinning av eller torvfyndighet Enligt gällande svensk lagstiftning har varken staten eller markägare rätt till någon andel av vinsten från verksamhet som rör utforskning eller utvinning av eller torvfyndighet. Inte heller andra rättighetsinnehavare till mark där sådan verksamhet bedrivs har någon rätt till andel av vinsten. Kravet i artikel 15 punkt 2 på förfaranden för samråd med ursprungs- befolkningen i syfte att ta reda på om och i vilken utsträckning deras intressen skulle skadas innan tillstånd till program för utforskning eller exploatering av påbörjas eller lämnas kan enligt min mening i huvudsak anses uppfyllt när det gäller tillstånd till exploatering. Innan tillstånd till bearbetning av eller torvfyndighet lämnas skall den som har renskötselrätt, såsom innehavare av särskild rätt till fastighet, beredas tillfälle att inkomma med erinringar mot ansökan om bearbetningskoncession. Erinringarna kan exempelvis gälla att en bearbetningskoncession skulle skada renskötselrätten. Sådana erinringar kan beaktas genom att bearbetningskoncessionen förenas med villkor 198 Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar som behövs för att skydda renskötselrätten, 4:5 minerallagen och 12 § torvlagen. Rennäringens intressen skall också beaktas inom ramen för den prövning som bergmästaren respektive är skyldig att göra när det gäller om en ansökan om bearbetningskoncession är förenlig med bestämmelserna i . Om det bedöms att exploatering av naturtillgångar inom renskötselområdet kan skada renskötseln eller samernas rätt till jakt och fiske eller samiska kulturvärden är det dock tveksamt om kravet på samråd är uppfyllt med gällande regler. Skälet till detta är att enskilda samebyar har svårt att göra en bedömning av om och i vilken utsträckning som samiska intressen i stort skulle skadas av en exploatering av naturtillgångar. En sådan bedömning kan däremot göras av . Enligt gällande regler ställs dock inte krav på att skall höras i dessa fall. Kravet på samrådsförfarande innan utforskning tillåts är inte uppfyllt enligt de bestämmelser som finns i minerallagen. Undersökningstillstånd får meddelas utan att innehavare av renskötselrätt har haft tillfälle att yttra sig och utan att det görs någon bedömning av om utforskningen kan skada renskötseln. Inte heller ägare till mark eller innehavare av annan särskild rätt till fastighet har någon sådan rätt. I denna del överensstämmer inte svensk lagstiftning med kravet i artikel 15 punkt 2 på att förfaranden skall finnas för samråd med ursprungsfolket innan tillstånd till utforskning lämnas. När det gäller ansökan om undersökning av torvfyndighet föreskrivs i 8 § torvförordningen att ansökan om undersökning skall sändas till dem som berörs av ansökningen där tillgängliga uppgifter gör detta möjligt och ger anledning därtill. Detta ligger närmare konventionens krav på ett samrådsförfarande men uppfyller det inte helt. De bestämmelser som finns i 7 kap. minerallagen och i 22 och 27 §§ torvlagen motsvarar däremot konventionens krav i artikel 15 punkt 2 på att samerna skall få skälig ersättning för eventuella skador till följd av verksamhet som rör utforskning eller exploatering av . När det gäller kravet på att artikel 15 punkt 2 skall beaktas också för verksamhet som redan pågår vid ratificeringstillfället, anser jag att kravet är uppfyllt genom de regler om rätt till ersättning för skada som finns i minerallagen och torvlagen. Konventionens artikel 15 punkt 2 ställer inget absolut krav på att ursprungsfolk skall ha del i vinsten från utforskning eller exploatering av eller andra naturtillgångar som staten behåller äganderätten till. Det anges att ursprungsfolken skall få del av vinsten där det är möjligt. Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar 199 Jag har i tidigare avsnitt angett att jag anser det vara en rimlig tolkning av bestämmelsen är att den tar sikte på hur den nationella lagstiftningen generellt reglerar frågan om hur vinst från sådan verksamhet skall fördelas. Om staten eller markägaren enligt den natio- nella lagstiftningen har rätt till någon andel av vinsten från sådan verksamhet skulle det enligt konventionen kunna anses möjligt också för ursprungsfolket att få en andel av denna vinst. Enligt svensk lagstiftning finns ingen rätt till andel av vinsten från utforskning eller exploatering av eller torvfyndigheter, varken för markägare eller staten. Det kan enligt min mening då inte heller anses möjligt för samerna att få del av vinsten från sådan verksamhet. Om mineral- eller torvlagstiftningen skulle ändras så att staten eller markägaren skulle tillerkännas andel i vinst från utforskning eller utvinning av bör det övervägas att också tillerkänna samerna andel av vinsten för sådan verksamhet. För att konventionens krav på samråd skall kunna uppfyllas, måste minerallagen och torvlagen ändras. De samebyar som berörs av ansökan om undersökningstillstånd enligt dessa lagar, måste ges rätt att till samråd innan utforskning tillåts. Utöver sådana ändringar krävs enligt min uppfattning att samråd sker med innan undersökning eller exploatering av eller torv tillåts inom renskötselområdet. skall yttra sig över om och i så fall i vilken omfattning samiska intressen, såsom renskötseln eller samernas rätt till jakt och fiske eller samiska kulturella värden kan skadas av sådan undersökning eller exploatering. har en möjlighet att göra den övergripande bedömning som krävs enligt artikel 15 punkt 2. En av uppgifter är ju att medverka i samhällsplaneringen och bevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringens intressen vid utnyttjande mark och vatten, 2:1 § fjärde punkten sametingslagen. Både minerallagen och torvlagen omfattas av den prövning som skall göras enligt hushållningsbestämmelser. Om reglerna i ändras som jag ovan har angett vara nödvändigt för att uppfylla kravet i artikel 15 punkt 1, får en rätt till samråd innan exploatering beviljas inom områden av riksintresse för rennäringen och inom de områden som samerna traditionellt innehar. Däremot omfattar hushållningsbestämmelser inte undersöknings- tillstånd enligt minerallagen eller torvlagen. Särskilda regler som med 200 Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar krav på samråd med innan undersökningstillstånd beviljas måste därför införas. För att samråden med samebyarna skall uppfylla konventionens krav i artikel 6 punkt 2 krävs att reell hänsyn tas till rennäringen och övriga samiska intressen. Detta innebär bl.a. att bestämmelserna om skyldighet att samråda med samebyarna innan undersökningar av naturtillgångar tillåts måste utformas så att den myndighet som beviljar undersökningstillstånd kan avslå undersöknings- tillstånd eller förena detta med de villkor som behövs för att skydda renskötselrätten. 9Övriga bestämmelser om ursprungsfolks rätt till mark, artikel 16–19 Min bedömning: Jag bedömer att i allt väsentligt uppfyller kraven i artiklarna 16–19 med gällande svenska bestämmelser. För att kravet i artikel 19 skall anses vara helt uppfyllt krävs att staten står för kostnader för tillhandahållandet av mark som är nödvändig för att samerna skall kunna fortsätta att försörja sig på renskötsel.