sou · GNB334d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Svenskt medborgarskap genom adoption 229 7Svenskt medborgarskap genom adoption De flesta utländska barn som adopteras av svenska adoptivföräldrar förvärvar svenskt medborgarskap med automatik i enlighet med regleringen i nuvarande 1 a § MedbL. Som framgått av redovisningen under avsnitt 2.3 gäller detta dock inte i de fall då ett utländskt adoptionsbeslut har automatisk giltighet i till följd av bestämmelserna i lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden röra nde adoption. När så är fallet är barnet i stället hänvisat till att ansöka om naturalisation, en ordning som varit föremål för debatt . 7.2Adoptioner som gäller i på grund av lag väckte Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) i en skrivelse till Justitie- och Arbetsmarknadsdepartementen en fråga som rör det faktum att för internationella adoptions- frågor () saknar behörighet att godkänna ett utländskt adoptions- beslut som gäller i på grund av lag. Omständigheterna i det enskilda fall som DO hänvisade till är följande. LL är svensk medborgare och bosatt i . Han är gift med en amerikanska och tillsammans har de en tioårig son och en femårig adoptivdotter, har såväl svenskt som amerikanskt med- borgarskap medan KL, som är född i , har enbart amerikanskt medborgarskap. Om KL i stället fötts i äktenskapet hade hon i enlighet med 1 § 2 MedbL förvärvat svenskt me dborgarskap vid födelsen. KL ansökte hos om svenskt medborgarskap, men fick avslag under hänvisning till att hon inte uppfyllde hemvistvillkoret i 6 § MedbL och att det inte heller fanns skäl att göra undantag från detta villkor. KL:s ärende överklagades till , som i sitt beslut anförde att det för att KL skall kunna erhålla automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap i formellt hänseende krävs att det amerikanska adoptionsbeslutet godkänns av . I likhet med fann inte heller skäl att ge dispens från hemvistvillkoret. 230 Svenskt medborgarskap genom adoption SOU 1999:34 DO avslutade sin skrivelse med att konstatera att det för att KL skall få svenskt medborgarskap automatiskt krävs att godkänner adoptionen men att saknar möjlighet att göra det eftersom adoptionen redan gäller i på grund av lag. Mot den bakgrunden ansåg DO att en lagändring borde övervägas. anförde i sin svarsskrivelse att Förmynde r- skapsutredningens betänkande, i vilket bl.a. medborgarskapsfrågor avseende adoptivbarn behandlades, fortfarande var föremål för beredning och att det ännu var för tidigt att yttra sig om inriktningen på ett kommande förslag när det gäller frågan om svenskt medborgarskap för a doptivbarn. Avslutningsvis kan noteras att förslag inte har lett till någon ändring i den av DO förordade riktningen. – som är den största auktoriserade adoptions- organisationen i – har i en skrivelse till kommittén tagit upp en fråga som rör den situationen att i bosatta utländska medborgare adopterar ett barn som inte har svenskt medborgarskap. "får nästan alla adoptivbarn från utlandet automatiskt svenskt medborgarskap i och med adoptionen. Denna ordning fungerar väl. Det automatiska medborgarskapet gäller dock inte för barn vars adoptivföräldrar är utländska medborgare. Utredningen har i uppgift att föreslå hur barn som föds i av utländska medborgare ska kunna erbjudas svenskt medborgarskap. Vi hemställer att utredningen undersöker hur barn som adopteras från utlandet av utländska medborgare bosatta i ska kunna få svenskt medborgarskap. Om utländska medborgare bosatta i adopterar ett barn från sitt eget ursprungsland, så är det oftast rimligt att barnet behåller sitt ursprungliga medborgarskap. Men om t.ex. ett engelskt par adopterar barn från eller , så kan det barnet inte få engelskt medborgarskap, eftersom makarna inte är bosatta i . Det kan inte få svenskt medborgarskap förrän , eftersom föräldrarna inte är svenska medborgare. Eftersom svensk lag tillåter att utländska medborgare adopterar från ett tredje land när de bor här, så borde svensk lag också göra det möjligt för barnet att få svenskt medborgarskap – åtminstone i de fall barnet inte kan få adoptivföräl drarnas medborgarskap." Svenskt medborgarskap genom adoption 231 Kommittén anser att adoptivbarn i fråga om medborgarskap så långt möjligt skall vara likställda med andra barn. Kommittén föreslår därför att ett utomnordiskt adoptionsbeslut som gäller i på grund av lag skall medföra automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap för adoptivbarnet om någon av personerna som adopterar är svensk med- borgare och barnet inte har fyllt . I 4 kap. 8 § (FB) föreskrivs att ett adoptivbarn – vid tillämpning av bestämmelse i lag eller annan författning som tillägger släktskap eller svågerlag rättslig betydelse – skall anses som adoptant- ens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Har make adopterat andre makens barn eller adoptivbarn, skall dock barnet anses som makarnas gemensamma. Undantag från det sagda gäller endast om annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. Grundtanken bakom 4 kap. 8 § FB är att adoptivbarn i rättsligt hänseende så långt möjligt skall vara likställda med biologiska barn. Detta kan med andra ord sägas innebära att rättsliga skillnader mellan å ena sidan biologiska barn och å andra sidan adoptivbarn bör finnas endast då det av någon anledning är sakligt motiverat. Införandet av 1 a § MedbL var självfallet ett viktigt led i stärkandet av adoptivbarnens rättsliga ställning i . Som bl.a. DO påpekat innebär emellertid den nuvarande regleringen den skillnaden att en utomnordisk adoption med automatisk giltighet i inte medför rätt till medborgarskapsförvärv i denna ordning medan en utomnordisk adoption – som för att äga giltighet i måste godkännas av – däremot gör det. Frågan är om det är sakligt motiverat att även fortsättningsvis upprätthålla denna skil lnad. Den nu aktuella frågeställningen berördes redan i förarbetena till 1 a § MedbL. I propositionen 1991/92:90 s. 12 anförde departements- chefen att han för egen del ville skilja mellan ett adoptionsbeslut som meddelats eller godkänts i eller i de övriga nordiska lä nderna och ett annat adoptionsbeslut som i och för sig kan visa sig giltigt här. När det gäller beslut av det senare slaget, fortsatte depart ementschefen, behövs det ofta en utredning om gällande rätt i det frä mmande landet innan det står klart om en adoption med verkan i föreligger. aktualiserades även i den proposition, 1996/97:91, som föregick ratificering av . I förfat tnings- kommentaren till ändringarna i 1 a och 13 a §§ MedbL anfördes följande: 232 Svenskt medborgarskap genom adoption "Ändringarna i paragraferna är följdändringar på grund av tillträdet till . Lagrådet föreslår i sitt yttrande att ordet "godkänts" byts ut mot "gäller". Bakgrunden till förslaget är att vissa utländska adoptionsbeslut enligt 3 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption gäller i efter särskilt godkännande medan andra enligt samma paragraf skall gälla utan särskilt godkännande. Enligt förarbetena till ifrågavarande paragrafer ville man skilja mellan ett adoptionsbeslut som meddelats eller godkänts i eller i de övriga nordiska länderna och ett annat adoptionsbeslut som är giltigt här utan särskilt godkännande (prop. 1991/92:90 s. 12). Mycket talar för Lagrådets förslag, särskilt med beaktande av att vissa andra utländska adoptionsbeslut som enligt skall gälla i utan särskilt godkännande kommer att omfattas av bestämmelse rna. Enligt regeringens mening saknas det dock nu underlag för att göra den ändringen som Lagrådet föreslår. Regeringen har beslutat om direktiv för en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att se över lagen om svenskt medborgarskap (dir. 1997:5). Frågan om en ändring i enlighet med Lagrådets förslag bör kunna övervägas i det sammanhanget." Den ordning som således råder får inledningsvis den konsekvensen att de nu aktuella adoptivbarnen inte med automatik fö rvärvar svenskt medborgarskap. Regleringen innebär emellertid i flera fall dessutom att adoptivbarnet i praktiken är utestängt från möjligheten att över huvud taget erhålla svenskt medborgarskap, något som hänger samman med att de nu aktuella familjerna ofta bor utomlands och att adoptivbarnet därmed saknar möjlighet att uppfylla det hemvistkrav som krävs för naturalisation (är adoptivbarnet och bosatt utanför sin medborgarskapsstat, uppställs dock inte något krav på hemvisttid i ). För det fall en familj – som är bosatt i adoptivbarnets medborgarskapsstat – även har egenfödda barn kan situationen således bli den att dessa barn och föräldrarna har svenskt medborgarskap medan adoptivbarnet inte har det. Det är enligt kommitténs uppfattning angeläget att om möjligt undvika uppkomsten av sådana splittringar i medborgarskapsbilden inom en familj. Som framgått av den gjorda redovisningen är det skäl som angetts till att de nu aktuella adoptionerna inte med automatik medför förvärv av svenskt medborgarskap att det i dessa fall ofta behövs en utredning om gällande rätt i det främmande landet innan det står klart om en adoption med verkan i föreligger. Kommittén menar att problematiken i detta avseende inte bör överdrivas utan som regel bör man kunna utgå från att de svenska utlandsmyndigheterna – som är de myndigheter hos vilka frågor av detta slag främst kommer att Svenskt medborgarskap genom adoption 233 aktualiseras eftersom adoptivbarnens svenska passansökningar som regel lämnas in där – relativt enkelt och snabbt kan ta fram den utredning som behövs. I den mån frågorna i stället blir föremål för bedömning hos i b elägna myndigheter, kan dessa självfallet vända sig till aktuell svensk utlandsbeskickning för att få hjälp med den utredning som anses behövlig. Det kan naturligtvis inte uteslutas att det i några enstaka fall kommer att vara så att utredningen inte är helt lättillgänglig och därför drar ut något . Dessa undantagssituationer bör emellertid enligt kommitténs uppfattning inte hindra att en ändring genomförs. En ändrad ordning kan i sällsynta undantagsfall vidare tänkas innebära att en utomlands bosatt adoptivfamilj felaktigt tror att en i giltig adoption föreligger och därmed – även det oriktigt – utgår från att adoptivbarnet har svenskt medborgarskap. Detta är självfallet inte någon önskvärd konsekvens. Även adoptivfamiljerna bör emellertid ku nna vända sig till sin svenska utlandsbeskickning för få klarhet i frågan. Med beaktande härav – samt att olägenheter av detta slag kan förväntas bli mycket sällsynta – bör inte heller risken för missförstånd i detta a vseende i sig vara tillräcklig för att den nuvarande ordningen skall få bestå. Till det sagda kommer att en ändrad ordning också kan sägas vara mer naturlig. Härmed avses att det får anses rimligt att en adoption – som med automatik gäller i på grund av lag – i medborgar- skapshänseende tilläggs lika stor betydelse som de adoptioner vilka först måste godkännas av . Med hänvisning till det anförda finner kommittén övervägande skäl tala för att en ändring av det nu diskuterade slaget bör genomföras. Som en följd därav undanröjs den problematik som påtalats av DO, likaså överensstämmer kommitténs förslag med vad Lagrådet förordade i samband med beredningen av regeringens proposition 1996/97:91 om internationella adoptionsfrågor. Det finns inte någon statistik som utvisar antalet utomnordiska adoptionsbeslut där någon av adoptivföräldrarna är svensk medborgare. Sannolikt rör det sig dock om ett förhållandevis begränsat antal vilket i sin tur gör att antalet barn som i praktiken berörs av den föreslagna ändringen är relativt få. För dessa barn och deras familjer är ändringen dock av stor betydelse och kommittén finner den även vara principiellt viktig. har i den ovan redovisade skrivelsen väckt en annan fråga som rör adoptioner. rör den situationen att i bosatta utländska medborgare adopterar ett utländskt barn. Som anförts är huvudregeln i svensk rätt att adoptivbarn skall anses som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. 234 Svenskt medborgarskap genom adoption linje härmed föreslår kommittén i avsnitten 8.8 och 9.7 att vad som där anförs om lättnader i förvärvsvillkoren för utländska barn skall omfatta även adoptivbarn. Detta innebär med andra ord att adoptivbarn i nu aktuellt hänseende kommer att vara fullt ut likställda med andra barn. Enligt kommitténs uppfattning föreligger inte skäl att införa ytterligare lättnader i förvärvsvillkoren för adopti vbarn Bland konsekvenserna av att tillämpar härstamningsprincipen märks att barn som föds i inte alltid förvärvar ett medborga r- skap vid födelsen. Således blir t.ex. ett barn som föds i statslöst om båda föräldrarna är statslösa. Detsamma gäller om två föräldrar – som visserligen har medborgarskap men vars respektive land renodlat tillämpar territorialprincipen – får barn i . Statslöshet kan även uppkomma när en av föräldrarna är svensk medborgare, nämligen i de fall då fadern är svensk medborgare men inte gift med barnets utländska mor. Barnet blir i dessa fall statslöst om modern är statslös eller om lagstiftningen i hennes hemland inte ger barn rätt till medborgarskap efter modern. Det totala antalet statslösa barn i – dvs. personer som inte fyllt – uppgick per till 4 243 varav 3 883 också är födda i . Fördelningen på olika åldrar såg ut enligt fö ljande. Det totala antalet statslösa personer i per uppgick till 6 139, vilket med andra ord innebär att av dessa var . 8.2FN:s konvention om barnets rättigheter () , vilken ratificerats av utan förbehåll, trädde i kraft . Konventionen innebar att man formulerade barnets rättigheter på ett samlat sätt i ett internationellt bindande avtal. Med barn avses i konventionen varje människa under , om barnet inte blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet i fråga om myndighetsålder. Konventionens artikel 7 är av särskilt intresse i detta sammanhang eftersom den handlar om bl.a. barns rätt till medborgarskap. Artikeln har följande lydelse: Barnet skall registreras efter födelsen och skall ha rätt från födelsen till ett namn, rätt att förvärva ett medborgarskap och, så långt det är möjligt, rätt att få vetskap om sina föräldrar och bli omvårdat av dem. 2.Konventionsstaterna skall säkerställa genomförandet av dessa rättigh eter ienlighet med sin nationella lagstiftning och sina åtaganden enligt tillämpliga internationella instrument på detta område, särskilt i de fall då barnet annars skulle vara statslöst. I den proposition som föregick ratificeringen av , prop. 1989/90:107, övervägdes innebörden av artikel 7 punkt 1. I propositionen gjordes den bedömningen att artikeln – vid en samman- tagen tolkning med andra internationella konventioner som anslutit sig till på detta område – inte ger ett statslöst barn en ovillkor- lig rätt från födelsen till ett medborgarskap i det land barnet föds i utan rätten får villkoras genom nationell lag. Svensk rätt torde därför – sades vidare – inte komma i konflikt med artikelns stadganden. De andra internationella konventioner som regeringen åsyftade i sina överväganden är den internationella konventionen om medborger- liga och politiska rättigheter samt konvention om begränsning av statslöshet. I förstnämnda konventions artikel 24 punkt 3 anges att varje barn har rätt att förvärva ett medborgarskap. I den andra konventionens artikel 1 föreskrivs att fördragsslutande stat skall bevilja person som är född på dess territorium medborgarskap om denne annars skulle bli statslös. För medborgarskapet får staten föreskriva villkor om att medborgarskap skall förvärvas jämlikt lag vid sådan ålder och under sådana villkor som anges i nationell lag. Beviljandet av medborgarskap skall ske antingen automatiskt eller efter ansökan. Enligt det sistnämnda alternativet får för bifall till ansökan – förutom sådana villkor som rör sökandens ålder och hemvist – inte ställas upp andra villkor än att sökanden alltid varit statslös och att han eller hon inte har begått brott mot rikets säkerhet eller annat brott av sådan svårighetsgrad (föranledande frihetsstraff eller mera). Efter ratificering av uppkom inom olika rättsområden frågan huruvida svensk praxis var förenlig med konventionens bestämmelser. Mot bl.a. denna bakgrund fick i uppdrag att göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhöll sig till bestämmelserna i konventionen. överväganden såvitt avser medborgar- skapslagstiftningen redovisades i huvudbetänkandet Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116). slutsats i fråga om lagstiftningen på medborgarskapsområdet var att det bör införas en möjlighet för statslösa barn att vistelse i ansöka om svenskt medborgarskap för egen del. Kommittén motiverade sitt ställnings- tagande enligt följande (s. 224 i betänkandet): Det är en viktig uppgift för varje konventionsstat att tillse att barn inte saknar medborgarskap. Detta kan åstadkommas genom såväl inhemska regler som internationellt samarbete. Det relativt stora antalet statslösa barn som finns här i landet tyder på att den nuvarande ordningen inte är tillfredsställande. Denna ordning innebär att statslösa barn kan komma att från sin födelse och under hela sin uppväxt sakna svenskt medborgarskap om inte föräldrarna ansöker om och beviljas sådant. Enligt vår mening är den beskrivna situationen inte förenlig med bestämmelsen i artikel 7 och dess syfte. Även om artikel 7 inte kräver att svensk medborgarskapslagstiftning ger varje barn som föds i , en rätt till svenskt medborgarskap från födelsen, bör det enligt vår mening finnas en möjlighet för statslösa barn att vistelse i ansöka om svenskt medborgarskap för egen del. Utan att föregripa den översyn av medborgarskapslagen som pågår vill vi markera vikten av att frågan om att ge statslösa barn ett medborgarskap får en godtagbar lösning. Med hänvisning till syn på att barn kan förvärva och tillerkännas rättigheter skilda från föräldrarnas rättigheter anser vi att en lösning med ett sådant innehåll bör överv ägas. 8.41997 års europeiska konvention om medborgarskap Rubricerade konvention, som ännu inte trätt i kraft, undertecknades av . Till skillnad års europeiska konvention om begränsning av fall av dubbelt medborgarskap m.m. behandlar den nya konventionen i princip samtliga huvudaspekter på medborgarskapsfrågor. En av konventionens grundprinciper är att statslöshet så långt mö jligt skall undvikas, något som slås fast redan i konventionens ingress. Såvitt avser barn föreskrivs vidare i artikel 6 punkt 2 att varje konventionsstat i sin nationella lagstiftning skall föreskriva att medborgarskap skall förvärvas av barn som föds inom dess territorium och som vid födelsen inte förvärvar något annat medborgarskap. Sådant medborgarskap skall beviljas antingen a)automatiskt vid födelsen, b)därefter, för barn som förblivit statslösa, efter ansökan av eller för barnet i fråga till behörig myndighet i den ordning som föreskrivs i konventionsstatens nationella lagstiftning. En sådan ansökan får gö ras beroende av legal och varaktig hemvist i konventionsstaten av högst innan ansökan gjordes. 8.5Övriga nordiska länders lagstiftning och praxis på området Ett statslöst barn – som är fött i av statslösa föräldrar och som bor i – kan naturaliseras självständigt trots att barnet inte fyllt och trots att övriga ordinarie förutsättningar för naturalisation inte heller föreligger. Detsamma gäller oavsett föräldrarnas medborga r- skapsrättsliga förhållanden om barnet anses vara de facto-statslöst. Utöver att barnet är statslöst och bor respektive är fött i gäller som enda förutsättning för naturalisation att minst en av barnets permanent uppehållstillstånd i . har det emellertid inte varit aktuellt för utskottet att ta ställning till någon sådan ansökan. Möjligheten till självständig naturalisation för statslösa barn som är födda i har funnits , då den infördes till följd av Det finns inte några planer på att ändra lagstiftningen så att dessa barn i stället skulle förvärva danskt medborgarskap vid födelsen. Enligt 1 § 1 mom. fjärde punkten medborgarskapslagen förvärvar ett barn finskt medborgarskap om barnet föds i och vid födelsen inte förvärvar medborgarskap i någon annan stat. Huruvida föräldrarna, eller någon av dem, har uppehållstillstånd i saknar i detta sammanhang betydelse. Det har i förts vissa diskussioner om att ändra lagstiftningen i detta avseende eftersom det visat sig att det automatiska förvärvet av finskt medborgarskap för dessa barn inte alltid varit i överens- stämmelse med föräldrarnas vilja. har inte några lagregler som underlättar förvärv av isländskt medborgarskap för barn som föds där såsom statslösa. Skulle en sådan situation inträffa – vilket såvitt känt ännu inte varit fallet – gäller emellertid att det är Althinget som har att ta ställning till en eventuell ansö kan om medborgarskap för barnet. Ett barn som föds i , och som vid födelsen inte förvärvar något medborgarskap, kan ges norskt medborgarskap efter ansökan. Föru tsättningarna för ett sådant förvärv är att föräldrarna har beviljats permanent uppehållstillstånd, eller uppfyller villkoren för sådant tillstånd, och att barnet har bott i sedan födelsen. Vidare uppställs det som villkor för naturalisation i dessa fall att barnet inte genom ett enkelt förfarande kan få medborgarskap efter en av föräldrarna, t.ex. efter ansökan eller genom att inge anmälan till myndigheterna i det aktuella landet. Det finns inte något krav på hemvisttid utan ansökan kan ges in när som helst efter födelsen. 8.6Behovet av en ändrad ordning Undvikande av statslöshet är en viktig utgångspunkt för svensk lagstiftning och praxis på medborgarskapsområdet. Detta kommer till uttryck bl.a. genom att en statslös person som regel kan naturaliseras hemvist i i stället för , som är det normala. Principen om att undvika statslöshet är vidare inskriven i flera av de internationella konventioner som åtagit sig att följa. I artikel 7 punkt 1 i föreskrivs t.ex. att varje barn skall ha rätt att förvärva ett medborgarskap. , vilken dock ännu inte trätt i kraft, är än mer konkret och föreskriver att om ett barn som föds i en konventionsstat inte förvärvar med- borgarskap vid födelsen, så skall medborgarskap kunna förvärvas senast då barnet har hemvist i staten. Som angetts ovan är en av konsekvenserna av att tillämpar härstamningsprincipen att det förekommer att barn föds här såsom statslö sa. De möjligheter som ett sådant barn har att i ett senare skede förvärva svenskt medborgarskap är enligt gällande regler följande: a)Genom legitimation varvid förutsättningarna är att barnet skall ha en svensk far som ingår äktenskap med barnets utländska mor innan barnet fyllt . Barnet skall vidare vara ogift (2 § MedbL). b)Genom anmälan enligt 2 a § MedbL. Förutsättningarna enligt denna paragraf är att fadern sedan tiden för barnets födelse skall ha varit svensk medborgare och att han enligt regler har vårdnaden om barnet ensam eller gemensamt med barnets mor. Vid sådant förhållande kan barnet innan det fyllt förvärva svenskt medborgarskap genom ett anmälningsförfarande. Har barnet fyllt krävs att det samtyc ker. c)Såsom biperson i samband med att någon av föräldrarna naturaliseras (6 § MedbL). d)Genom anmälan enligt 3 § MedbL varvid förutsättningarna är att personen i fråga för anmälan har fyllt . Han eller hon skall vidare ha sitt hemvist här i riket och dessutom tidigare haft sitt hemvist här under sammanlagt . Under vissa förutsättningar, 5 § MedbL, kan ett statslöst barn vidare erhålla svenskt medborgarskap om föräldrarna eller någon av dem förvärvar svenskt medborgarskap i enlighet med bestämmel- serna i den redovisade 3 §. e)Genom självständig naturalisation vilket förutsätter att sökanden fyllt (6 § MedbL). Gemensamt för samtliga alternativ som innebär att barnet förvärvar svenskt medborgarskap är att dessa är beroende av att minst en av föräldrarna har eller förvärvar svenskt medborgarskap. I övrigt är barnet hänvisat till att, fyllda, antingen göra anmälan enligt 3 § MedbL eller ansöka om naturalisation enligt 6 § MedbL.