sou · GNB388d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Resningsmaterialet ger här samma övergripande bild som den fick; flertalet som tillfrågats om intresse för skjutvapen, har uppgivit att de aldrig sett honom bära eller använda sådana. En sammanfattande bedömning av utredningsläget avseende tillgång till vapen Utredningen visade att i och för sig knappast skulle ha haft några svårigheter att få tillgång till ett vapen av den typ som kom till användning vid mordet. Den fortsatta utredningen har lett till en obestyrkt uppgift om att genom skulle ha kommit i besittning av en magnumrevolver före mordet. I övrigt är utredningsläget såvitt framgår av dokumentationen i stort sett oför- ändrat sedan rättegångarna. De uppgifter som dokumenterats angående personer som hos iakttagit vapen har ett begränsat värde och får kanske ses som ett försök från PU:s sida att vederlägga hovrättens uttalande att inte verkade intressera sig för skjutvapen. Huru- vida intresserade sig för skjutvapen eller inte är dock inte av större intresse för brottsmisstanken mot honom än huruvida han vid något annat tillfälle än mordkvällen kan visas ha haft tillgång till ett skjutvapen. Den samlade bedömningen av utredningen i denna del är att den rört sig i ett område långt från det som i slutändan skulle behöva ledas i bevis. HD uttalade sig efter sin prövning av materialet i kategoriska ordalag: Även om andra vittnen (än , vår anm.) nu har lämnat uppgifter om innehav av olika skjutvapen, saknas dock varje som helst utredning som visar att han faktiskt hade en magnum- revolver med vilken han kunde skjuta makarna . Utredningen avseende relation till bombmannen HD framhöll i sitt resningsbeslut att värdet av uppgifter härrörande från måste bedömas med extra stor försiktighet, eftersom han är avliden och inte kan utfrågas i en rättegång. Härutöver bedömde HD det bevismässiga värdet av Per S:s uppgifter på följande sätt: Det som Per S uppgett utgör uppgifter i andra hand och delvis tolkningar av vad sagt och kan ha menat. Det kan alls inte uteslutas att haft ett intresse av att inför Per S och eftervärlden oriktigt göra gällande att han legat bakom mordet på . Eftersom han vetat att han inte hade kvar att leva och för övrigt redan avtjänade ett livstidsstraff har han själv inte riskerat något. Det citerade brevet talar visserligen för riktigheten i Per S:s uppgifter angående men utgör inte i sig något starkare bevis för skuld. Det s.k. testamente som Per S överlämnat till myndigheterna saknar större bevisvärde. Inte heller de upp- gifter som andra personer lämnat och som skall belysa motivfrågan eller den övriga skriftliga bevisningen som åberopas i resningsärendet har någon större tyngd. Sammantaget är den nya bevisningen i denna del inte sådan att det är sannolikt att dess förebringande i hovrätten hade ändrat den friande domen. När det gäller Per S:s uppgifters betydelse för mordutredningen är det till att börja med lätt att se att såväl Per S:s trovärdighet som tillför- litligheten i de uppgifter han lämnat kan ifrågasättas. Per S:s agerande under vintern 1996-97 är inte ägnat att ställa hans trovärdighet utom tvivel. Han närmade sig Riksåklagaren med en för- frågan angående sin tystnadsplikt. Vid det tillfället får han anses ha utlovat mer än han sedermera visat sig kunna hålla avseende sina kun- skaper om mordet. Utan att invänta något besked från Riksåklagaren i sekretessfrågan gav han in en utförlig redogörelse, som innefattade uppgifter som i vart fall när han fick dem måste varit omfattade av hans tystnadsplikt som advokat. Han har senare gått ut med liknande upp- gifter i massmedia på ett sätt som återigen kom att ge sken av att han hade mer kunskap om saken än han visat sig besitta. Oavsett om medierna därvid skulle ha överdrivit och i något hänseende misstolkat honom eller inte, var denna publicitet något som han med sin erfarenhet som advokat och kännedom om ämnets art måste ha kunnat räkna med. Det förhåller sig vidare så att Per S av utredningsmaterialet att döma i åtminstone ett fall givit direkt vilseledande uppgifter när han framträtt i media (det gäller det i TV lämnade beskedet om att det skulle finnas en karta, där den plats där vapnet skulle ha kastats skulle vara utmärkt). Sammantaget ger detta mer intryck av en person som varit angelägen om att framträda offentligt med viktiga uppgifter, än av någon som i beaktande av informationens från flera synpunkter – tystnadsplikten och utredningsintresset – mycket känsliga karaktär försökt lösa en intressekonflikt på ett ansvarsfullt sätt. De redogörelser Per S givit i sina förhör är vidare av ett något plastiskt slag; de synes kunna omformas efter omständigheterna och de frågor som ställs. I fri framställning ger Per S:s skildringar ofta intryck av att innehålla betydligt mer substans än de visar sig göra då han ombeds konkretisera de uppgifter han grundar sig på. Ett tydligt exempel på det är när han uppgav sig veta hur mordet planlagts, att det beordrats av etc. Detta visade sig konkret inte bestå av mer än ett påstående om att och , före mordet, talat om att under vissa angivna förutsättningar mörda statsministern. Flera av Per S:s utsagor innehåller en motsvarande spännvidd (t ex vad han förtäljt om mordvapnet, liksom om platsen där det skulle ha kastats). Mot den angivna bakgrunden måste trovärdigheten i Per S:s uppgifter sättas i fråga. Även karaktären av en del uppgifter gör att de måste ifrågasättas. Per S uppgav sig ha vetat vem som låg bakom mordet. Denna uppgift har han vidhållit. I det sista förhöret fick han av frågan: Men vad du säger , det innebär, såvitt jag förstår, att när slut- ligen greps för mordet, då blev du inte förvånad, utan det hade du vetat , att det var han som låg bakom? Per S: Mm : Är det rätt uppfattat? Per S: Det är rätt uppfattat. Uppgiften kan i och för sig vara med sanningen överensstämmande. Men vid värderingen av dess trovärdighet måste tas i beaktande vilken utomordentligt svår samvetskonflikt Per S i så fall befunnit sig i . Man måste fråga sig – inte minst med tanke på hur Per S agerade och hans tidigare framträdanden i media angående bombmannen och – om det är troligt att han helt önskat eller kunnat hålla inne med den sanning som i så fall hade anförtrotts honom, t.ex. i samband med att han som ombud för närvarade då denne hördes i förundersökningen mot . Självfallet måste man beakta att Per S även kan ha känt rädsla för dem han hade att göra med och det kan – återigen – naturligtvis inte ute- slutas att det förhållit sig så som Per S sagt, men trovärdigheten i utsagan måste likväl från objektiv synpunkt ifrågasättas. Till det sagda bör läggas att Per S lämnade uppgifter till mordutredningen som pekade i en såvitt man kan förstå helt annan riktning (se kapitel 5, Avsnitt HF – Scientologikyrkan ). Om Per S:s uppgifter skulle tas för goda måste deras tillförlitlighet bedömas. Per S har själv uppgivit att använde dubbla budskap och att han hade blivit manipulerad av denne. Det kan heller inte ute- slutas att den dödssjuke inför eftervärlden velat få det att framstå som om han bidragit till statsministermordet, något som HD framhöll i sitt resningsbeslut. var inne på samma sak i förhöret med Per S, som i och för sig kategoriskt avvisade den hypo- tesen. Inte heller relation till verkar oproblematisk från denna synpunkt. Vad Per S berättat i denna del pekar närmast på att såg sig som försmådd eller sviken av . Även detta kan i så fall ha inverkat på det sade till Per S. Allt det sagda medför att Per S:s uppgifter måste bedömas med försiktighet. förhåller det sig som framgått så, att mycket av det Per S uppgivit ansluter till av polisen kända förhållanden, vilket ökar i vart fall dessa uppgifters tillförlitlighet. Den övergripande inne- börden i Per S:s utsaga, att påverkat att begå mordet, har funnits med i utredningen som en hypotes i motiv- diskussionen. Även om man skulle misstro åtskilligt av det Per S upp- givit, finns det inte något skäl att tro att hela berättelsen skulle vara grundlös; det finns alltför mycket av dokumentation i form av hand- lingar från och fakta i polisiärt material som stöder stommen i Per S:s berättelse för att man skulle ha anledning att hysa en sådan misstanke. Vad Per S uppgivit får därför anses ha gett ett tillskott till spekulationen om att , därest han skulle ha begått ett dåd av detta slag, skulle ha kunnat göra det som ett resultat av påverkan från eller samråd med . Det har därför funnits anledning att ta Per S:s berättelse på allvar och vidta åtgärder för att belägga eller falsifiera de uppgifter han framlagt. Från utredningens synpunkt är Per S:s berättelse i övrigt proble- matisk i följande hänseende. Inom PU har man bedömt hypotesen om en ensam gärningsman, som handlat på ingivelse, som den mest sannolika och styrt sina resurser därefter. Misstanken mot bygger alltsedan åtalet 1989 på att han begått brottet spontant, sedan han av en slump fått se vid biografen . Per S:s berättelse, i vart fall sådan den såg ut inledningsvis, innebar däremot att mordet skulle ha varit planlagt. Det går inte ihop med PU:s syn, som alltså är att det med all sannolikhet inte var plan- lagt. Förhörsledarnas ointresse för att i vart fall i det första förhöret fördjupa sig i frågan om hur planläggningen enligt Per S skulle ha gått till kan ses i detta ljus. Förutom vad som ovan sagts om trovärdighet och tillförlitlighet talar alltså det som är känt för att det svårligen kan ha gått till på det sätt som den fulla versionen av Per S:s berättelse innebär. I slutet av det senare förhöret frånföll ju för övrigt Per S i praktiken uppgiften att det skulle ha varit fråga om ett planerat brott. Det som därmed kvarstår av den övergripande berättelse Per S lämnat är att skulle ha stått under stark påverkan av . Denna misstanke har man alltså länge hyst inom PU, men den får sägas ha i någon mån stärkts genom vad Per S numera uppgivit. Utöver det sagda synes Per S:s uppgifter ge visst ytterligare stöd för att allmänt sett kan ha haft tillgång till vapen. Uppgiften att ett vapen hämtats hos på det sätt som Per S beskrivit fram- står som fullt möjlig. I övrigt är att beakta att söner och ytter- ligare någon person tillfrågats om det funnits eller förekommit vapen på Ingarö-fastigheten, utan att detta lett utredningen framåt. Det har också gjorts omfattande men resultatlösa undersökningar på fastig- heten. Övriga uppgifter om relationen mellan och Som framgått ovan i redogörelsen för de uppgifter lämnat framförde denne att stod under inflytande m m. Relationen mellan och är sedermera utomordentligt väl belagd, bl.a. genom de uppgifter Per S lämnat. Men även , Inga J, , m.fl. har hörts om detta och alla givit ungefär samma allmänna bild. En sammanfattande bedömning av uppgifternas utredningsvärde Utredningen kring relation till m.m. har gett det entydiga resultatet att allmänt sett mycket väl kan ha låtit sig inspireras av väl belagda myndighetshat. Hypotesen att skulle ha kunnat låta ett sådant hat komma till utlopp i impulsiva gärningar, av den typ som statsministermordet skulle kunna vara ett resultat av, har så långt vunnit stöd. Själva hypotesen förut- sätter emellertid något helt annat, nämligen att man vet att utfört detta dåd och söker en förklaring till varför han kan ha gjort det. Så länge detta inte belagts hänger resonemangen och i viss mån utred- ningen kring i luften. Relationen i sig bevisar ingenting. Det gör inte heller det allmänna inflytande som enligt många uppgifter haft över . Detta gäller i synnerhet om man som huvud- hypotes har att mordet inte var planerat, utan att modus operandi var I så fall finns mycket litet utrymme för annat inflytande från sida än ett mycket allmänt sådant. Med tanke på den relation och hade har det likväl varit befogat att undersöka den. I resningsansökan sägs att de uppgifter som Per S förmedlat från har gett den tänkta motivbilden tyd- ligare konturer. Allmänt sett har kunskapen om och relation fördjupats samt inte minst dokumenterats. Utredningsin- satserna i denna del kan även ses mot bakgrund av att i sin friande dom ansåg att det måste tillmätas betydelse att det inte visats, eller ens gjorts antagligt, att haft något motiv att mörda statsministern. Utredningen avseende uttalanden av som tyder på att denne begått mordet Det gemensamma för de uppgifter som kommit fram i denna del av utredningen är att de avser uttalanden som skall ha gjort, uttalanden av innebörd att han begått mordet eller på annat sätt gjort medgivanden som kan tolkas som att han är gärningsmannen. Uppgifter av detta slag kan ha ett utredningsvärde. Så länge det, som , endast rör sig om påståenden om enstaka uttalanden som skall ha gjorts mellan fyra ögon, kan de dock knappast anses föra utredningen nämnvärt framåt. Övriga delar av resningsmaterialet åberopades i resningansökan till styrkande av att uppgift om när han kom hem på mordnatten var felaktig. Enligt skulle , som befann sig i lägenhet , ha berättat för att han vittnade falskt i denna fråga och att det var som hade tvingat honom till detta. Utredningsvärdet i detta är begränsat. Det är redan konstaterat att saknar alibi. ansåg även att förhållningssätt gav intryck av att han försökte skaffa sig alibi. HD har numera framhållit att även som oskyldig kan ha haft anledning att vilja undanhålla det förhållandet att han haft tillfälle och rum att begå brotten. Tillförlitligheten i uppgift är låg; typiskt sett skall den bevisning användas som ligger närmast det förhållande som skall styrkas. Den som därvid borde komma i fråga är . Han är dock inte åberopad i sammanhanget. Uppslaget med de fem ungdomarna – m.fl. – är intressant bl.a. genom att det synes visa att det kan finnas okända intressanta vitt- nesmål oredovisade även mycket efter en så uppmärksammad händelse som detta mord. Ett par av vittnesmålen synes tillföra nya fakta. Det finns inga tidigare rapporterade iakttagelser som så detaljerat beskriver hur reagerade vid skottet och hur han föll till marken. Ny är ju även uppgiften att det inte skulle ha stått någon annan person nära makarna ; en av de hörda uppger sig till och med vara helt bergsäker på att det stod ingen precis, inte nära inpå i varje fall. Det sistnämnda illustrerar det problematiska med vittnen som an- mäler sig så sent. Uppgiften om att det inte fanns någon i närheten är uppenbart felaktig. Det finns flera ögonvittnen som sett gärnings- mannen på platsen. Det är vidare utrett att skottet avlossades på nära håll. Gärningsmannen sköt dessutom två skott och måste ha uppehållit sig i paret närhet efter det att fallit till marken. Den som sett falla, måste således också ha kunnat se gärnings- mannen. Så här långt efteråt finns det ingen möjlighet att utreda hur det kommer sig att dessa nya vittnen likväl inte säger sig ha sett någon som kunde vara gärningsmannen. I den meningen framstår det de nu be- rättar som omöjligt att bearbeta från utredningens synpunkt. Slutsatsen kan synas vara att iakttagelser av detta slag är färskvaror, som måste tas om hand omgående, annars förlorar de med tiden sitt värde. 6.3Sammanfattande anmärkningar om utredningsläget beträffande Den bevisning som i rättegångarna åberopats mot kan delas in i följande avsnitt: 41 àGärningsmannens närvaro vid Grand före och efter filmföreställ- ningen àVägen från Grand till brottsplatsen 41 Jfr redovisningen i HD:s resningsbeslut. Alibi för . fann att saknade alibi och att dennes beteende gav intryck av att han sökt skaffa sig ett sådant. Resultatet av den fortsatta utredningen har inte lett till någon för- ändring av den bedömningen. Gärningsmannens närvaro vid Grand . fann inte styrkt att befunnit sig vid Grand före bioföreställningen (omkring ), men ansåg att det förelåg en betydande sannolikhet för att han befann sig där efter föreställningen (omkring ). Enligt uppgifter från det nya vittnet befann sig utanför Grand omkring . HD bedömde bevisvärdet i detta som begränsat. HD gjorde ingen bedömning av tillförlitligheten i upp- gifterna. Utöver har lämnat uppgifter om vid Grand. Från dessa kan man enligt vår bedömning bortse. Vägen från Grand till brottsplatsen . Vittnet pekade ut som den man han sett följa efter makarna när de passerade hans korvkiosk på västra sida, en bit söder om . ansåg inte att någon säker slutsats kunde dras av vittnesmål. Ingen ny utredning har tillkommit i denna del. pekade ut som den man hon iakttagit efter det att hon och hade blivit beskjutna. ansåg att det förelåg ett betydande utrymme för att hon kunde ha misstagit sig vid identifieringen. Från mordplatsen fanns inget annat utpekande av . Med anledning av vittnesuppgifter om gärningsmannens sätt att röra sig, uttalade hovrätten att det inte utretts att rörelsemönster var så karakteristiskt att det kunde läggas till grund för en identifiering. Ett brottsplatsvittne, , anser sig numera med 95 procents säkerhet kunna identifiera som gärningsmannen. Ännu ett mordplatsvittne, , har uttalat att sätt att röra sig på- minner om gärningsmannens. har lämnat uppgifter även från mordplatsen. Det har vidare tillkommit tre nya vittnen – , och – som säger sig ha mött ovanför trappor, i närhet, strax efter mordet. HD har i sitt resningsbeslut bedömt att uppgifterna från vittnena och inte var sådana att det är sannolikt att de skulle ha lett till en fällande dom mot , om uppgifterna varit kända vid hovrättens prövning. Endast en ledamot av HD tog ställning till uppgifterna från och . Han bedömde dessa uppgifter som alltför osäkra för att bevisningen skulle kunna anses ha tillförts något Uppgifterna från bedömdes av RÅ inte som tillförlitliga; de åberopades inte i resningsansökan. Även från utredningssynpunkt måste samtliga nya uppgifter bedö- mas som osäkra. Från vissa, t.ex. , kan man enligt vår mening helt bortse. Det går därför inte att ange någon bestämd syn på huruvida brottsmisstankarna mot i någon beaktansvärd grad påverkats av det som framkommit efter rättegången i . Enligt hade det inte visats eller ens gjorts antagligt att hade haft något motiv att mörda . Den fortsatta utredningen har i denna del inriktats på relation till , med antagandet att denne på ett eller annat sätt skulle ha påverkat att begå mordet. HD ansåg att den bevisning som i detta hänseende åberopades i res- ningsärendet inte hade någon större tyngd och att det inte var sannolikt att dess förebringande i hovrätten skulle ha ändrat den friande domen. Från utredningssynpunkt har bilden av och relation förtydligats en del. Det från PU:s synpunkt antagna motivet framstår dock inte som mer än en psykologisk hypotes. Enligt gav utredningen inte något konkret belägg för att mordkvällen hade tillgång till skjutvapen. Hovrätten framhöll att det inte fanns utredning om att han tidigare använt sig av handeldvapen och att det som framkommit närmast tydde på att han inte var intresserad av skjutvapen. HD konstaterade i resningsbeslutet att det saknades varje som helst utredning som visar att faktiskt hade en magnumrevolver med vilken han kunde skjuta makarna . Den fortsatta utredningen i vapenfrågan har i princip inte lett till annan kunskap än den som förelåg vid rättegångarna, dvs. att det hos eller i kretsarna kring denne fanns god tillgång till vapen samt att det för i och för sig inte skulle ha erbjudit några större svårigheter att skaffa fram ett vapen. Att skulle ha varit ointresserad av skjutvapen framstår dock mot bakgrund av senare tillkommen utredning som osäkert. Denna del av utredningen har således inriktats på att identifiera ett vapen som skulle kunna ha haft tillgång till. Även den omvända och från utredningssynpunkt än mer angelägna frågan, näm- 42 Formuleringen är kategorisk och kan synas omfatta allt utredningsmaterial, således även de uppgifter från som HD:s majoritet inte beaktade i själva resningsprövningen. Det kan i alla händelser konstateras att den ledamot som bedömde även uppgifter gjorde samma bedömning med an- vändande av samma formulering. ligen att finna det vapen som faktiskt använts, har varit föremål för omfattande utredningsåtgärder. Dessa är inte redovisade i resningsan- sökan; de har inte lett till något konkret resultat. Kärnan i de brottsmisstankar som förelegat mot synes därmed kunna sammanfattas i följande punkter. 1.Christer P har utpekats som gärningsman av , ett utpekande som dock inte ansetts så tillförlitligt att det ensamt kan utgöra bevis för hans skuld. 2.Gärningsmannen har enligt vittnesuppgifter rört sig på ett sätt som i och för sig visar överensstämmelser med sätt att röra sig. 3.Christer P har utpekats som närvarande utanför biografen omkring på ett sätt som gjort att det vid domstolsprövningen bedömts som mycket sannolikt att han också befann sig där . 4.Christer P befann sig under mordkvällen i mordområdet, det har han själv vidgått och det stöds av annan utredning. 5.Christer P har inte alibi för mordet, men han har försökt skaffa sig ett sådant. Endast punkt 1 utgör, om förhållandet skulle kunna styrkas, ett bevis i vedertagen mening (en omständighet av vilken man kan sluta sig till att han begått mordet). Resten utgör faktiska omständigheter som kan anses belagda med hög grad av sannolikhet och som i varierande ut- sträckning pekar mot att kan vara gärningsmannen, men som även kan förklaras på andra sätt. Utöver detta finns en hel del från bevissynpunkt mer perifera omständigheter som synes ha haft inverkan på hur brottsmisstankarna mot värderats i olika sammanhang. Utredningen har omfattat undersökning av omständigheter av det slaget. Vad det rör sig om är bl.a. personlighet, psykiska status, umgänge och kriminella historia samt hans beteende efter mordet på . Omständigheter av det slag som därvid intresserat PU har inget egentligt bevisvärde. Däremot har de ett utredningsvärde; det är av värde att veta om den person, mot vilken brottsmisstankar på annan grund föreligger, till sin karaktär, typ och historia skulle kunna tänkas ha begått ett brott som det som utreds. Därmed inte sagt att allt av detta slag bör göras till föremål för utredning. Beträffande torde PU:s intresse för hans person etc, delvis ha sin grund i det uttalande gjorde i sina slutöverväganden, om att det som hade framkommit om personlighet och livsföring – en förtids- pensionär som missbrukat sprit och narkotika – talar mot att han skulle begå ett brott som det nu aktuella. Det är naturligt att utredare, som uppfattat detta ställningstagande från hovrättens sida som i sak tvivelaktigt, har inriktat sig på att belysa de omständigheter som dom- stolen härvid uttalade sig om. I alla händelser visar hovrättens uttalande att omständigheter av detta slag kan tillmätas betydelse också vid en rättslig prövning. De uppgifter kring person m.m. som framkommit måste i vart fall numera anses peka i annan riktning än den hovrätten angav. Detta innefattar inget ställningstagande till hovrättens bedömning, som ju endast grundande sig på vad som framkommit under rättegången. Av intresse i det sammanhanget är att Riksåklagaren i resningsansökan tydligt markerade att målet, om resning beviljades, skulle drivas på ett annat sätt än 1989; av vad Riksåklagaren deklarerade framgår bl.a. att han till en eventuell ny rättegång avsåg att kalla vittnen till styrkande av omständigheter av det slag som diskuteras. Betraktar man kärnan i brottsmisstankarna mot till- sammans med uppgifterna om hans person m.m. är det tydligt att den utredning som bedrivits till styrkande av att han i och för sig skulle vara kapabel att begå mordet utgör den fylligare delen. Situationen är därmed den att det finns en del mjukdata som kan anföras till stöd för att kan vara gärningsman, som det saknas bevisning till styrkande av hans skuld. Utredningen mot har dragit stora resurser. Vid bedömningen av rimligheten häri måste beaktas att den lett till att brottsmisstankarna mot successivt stärkts, särskilt genom målsägandens utpekande. är skillnaden i miss- tankarnas styrka i och för sig inte påfallande. Vad som därvid även bör beaktas är att brottsmisstankarna heller aldrig har försvagats.