sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Någon ytterligare motivering förefaller inte behövas och för de flesta människor är denna moraliska sanning självklar sedan barnsben. Vid närmare eftertanke finner man emellertid att det finns åtminstone tre olika svar på frågan varför oredlighet är något som bör förebyggas och beivras. De tre svaren anger genom sina olika perspektiv olika angrepps- sätt för den som önskar komma till rätta med problemet oredlighet. Man kan hänvisa till de långsiktigt dåliga konsekvenserna av oredligheten. Ett sådant motiv räcker dock inte för att avhålla den som funderar på att plagiera en text som någon annan skrivit och som tror sig, sannolikt på goda grunder, kunna göra detta utan att bli upptäckt. Man måste vädja också till forskarens vilja att vara moralisk. Ett legitimt skäl för den forskare som blivit plagierad kan också vara att hänvisa till plagieringen som ett intrång i upphovsrätten. Detta är i så fall ett tredje motiv. De tre svaren har sin bakgrund i tre olika sätt att ange kriterier på en moraliskt Att minska risken för oredlighet i forskning 57 Dessa skall mycket kort och översiktligt beskrivas här. Konsekvensetiska skäl för att stävja oredlighet Ett viktigt skäl för att samhället bör se till att komma till rätta med ve- tenskaplig oredlighet är av konsekvensetisk natur. Samhället är starkt beroende av att den kunskap som forskare levererar är tillförlitlig efter- som denna kunskap ofta läggs till grund för olika beslut där både männi- skors och naturens väl och ve står på spel. menar att detta förhållande accentueras särskilt när det gäller de biomedicinska vetenskaperna.16 Så kan till exempel en läkemedelsprövning där man manipulerat med data få förödande konsekvenser för patienten. Undan- hållande av kända ekologiska risker vid utsättande av genetiskt modifie- rade organismer i naturen kan också få stora negativa konsekvenser. Frågan om hur pass tillförlitlig en vetenskapsbaserad kunskap är träffar dock alla discipliner. Så har till exempel nationalekonomiska teorier ibland ett stort inflytande på människors välbefinnande. Också etiken som vetenskaplig disciplin måste fråga sig hur pass tillförlitliga de eventuella råd och anvisningar är som man ibland delar ut. Samhället måste kunna lita till att forskningens resultat representerar en rimligt säker och så allmängiltig kunskap som möjligt samt att den fram- ställs på ett så sakligt och objektivt sätt som möjligt. Samhället är därför angeläget om att både fusk och dålig vetenskap stävjas. Ur konsekven- setisk synvinkel spelar det ingen roll om otillförlitliga resultat är en frukt av slarv eller fusk. Det är konsekvenserna på gott och ont som räknas och det finns inget som i sig säger att några förfalskade data åstadkom- mer mer skada än slarvigt hopkomna data eller övertolkade data. Indi- rekt kan det ändå vara så att fusk åstadkommer mer skada genom att samhällets förtroende för forskningen får sig en allvarligare knäck. Sam- hället måste alltid agera utifrån en vetenskapsbaserad kunskap utan att ha full information. Man måste lita till att forskningens kontrollmeka- nismer mot fusk och dålig vetenskap fungerar. Förtroendet mellan sam- hälle och vetenskap fungerar som en form av smörjmedel för att över- vinna den oundvikliga friktion som informationsbristen innebär. Imple- mentering av forskningens resultat går snabbare och smidigare om det i grunden finns ett förtroende för att forskarna håller en hög moral. Finns inte detta måste forskningens avnämare lägga in en rad kostsamma kon- trollinstanser. Misstroende kastar grus i maskineriet, något som i och för sig också gäller själva forskningsprocessen. Människor i allmänhet kan 16 , op. cit. 58 Att minska risken för oredlighet i forskning kanske tänka sig ha en viss förståelse för att det slipper igenom en del slarv, även en forskare är bara en människa. Skulle det däremot komma till allmänhetens kännedom att forskare fuskar och är ohederliga, och att forskarsamhället inte ordentligt tar tag i det, riskerar den nödvändiga förtroendefulla atmosfären att förgiftas totalt. Negativa konsekvenser för forskningen i termer av minskade anslag och hårdare extern styrning torde därtill vara ett starkt skäl för forskarsamhället att självt komma till rätta med problemet. Rapporter om plagiat innebär en minuspost när det gäller forskningens förtroendekapital och därför är plagiering något som av konsekvensetis- ka skäl bör stävjas. Vetenskapssamhället tillhandahåller olika medel som har en starkt självsanerande effekt. Att stjäla någons idé eller till och med delar av en text som någon annan skrivit kan ge en statushöjning på kort sikt. På kan dock vetenskapens kritiska granskning komma i fatt. Detta gäller också den som underlåter att rapportera så- dant som motsäger den egna teorin eller den som är för snabb ut med sina "resultat". Om devisen "publish or perish" (publicera eller för- svinna) är den som normalt gäller i vetenskapliga sammanhang skulle man här istället kunna tala om "publish and perish" (publicera och för- svinna). Forskare har ett starkt egenintresse i att endast redovisa väl un- derbyggda resultat. Det dröjer inte länge innan forskare världen runt för- söker reproducera de påstådda resultaten. Skinner menar att vetenskapen tillhandahåller en slags interna, kon- sekvensetiskt motiverade, normer, som kraftigt förhindrar slarv och ohe- derlighet från att blomstra. "Det är kännetecknande för vetenskapen att varje ohederlighet snabbt bringar olycka för den ohederlige. Ta till exempel en forskare som i sin forskning testar en teori han redan är välkänd för. Forskningsre- sultaten kan konfirmera hans teori, motsäga den eller lämna den i tvi- velsmål. Oavsett någon eventuell böjelse att göra motsatsen måste han med samma självklarhet redovisa både resultat som stöder och resultat som motsäger teorin. Om han inte gör det själv kommer någon annan forskare göra det inom loppet av veckor, månader eller som mest . Detta kommer skada hans prestige mer än om han rapporte- rat resultaten själv. I det långa loppet handlar det inte så mycket om personlig prestige som om effektiv forskningsprocess. Forskare har helt enkelt funnit att hederlighet, både mot sig själva och mot andra är nödvändigt för att nå framgång. 17 Skinner, B.F., Science and human behavior, 1953, p.13., citerat från , op.cit., s.7. Att minska risken för oredlighet i forskning 59 Dygdetiska skäl för att stävja oredlighet En etik som ser till konsekvenserna både för egen och för andras välfärd torde kunna komma till rätta med det mesta av både fusk, slarv och dålig vetenskap. Det är dock inte tillräckligt. De flesta människor skulle nog anse att det finns moraliska skäl att undvika fusk och slarv även om man är helt säker på att saken inte upptäcks och även om man är säker på att konsekvenserna vad avser egen och andras välfärd på både kort och lång sikt enbart blir goda. Ett exempel skulle kunna vara om en historiker, typ som berättades om tidigare, sett till att förstöra manuskript och alla anteckningar. Eftervärlden fick ny god kunskap sig till del men det var fel person som krediterades för forska- rinsatsen. De flesta skulle ändå avstå. Det finns andra moraliska skäl än de konsekvensetiska. Det konsekvensetiska angreppssättet har varit förhärskande inom forsk- ningsetiken. Mycket lite har gjorts för att fokusera forskarnas egna mo- raliska kvaliteter, deras moraliska dygder och laster. Den norske filoso- fen är ett av undantagen. Han brukar som ingredien- ser i en forskningsetik ta upp sådana traditionella Aristoteliska dygder som mod, sanningsenlighet, öppenhet och anständighet. Ett för forskare efterföljansvärt exempel finner han i filosofen . Det var en forskare som satte upp starka moraliska krav på sig själv - att inte se till praktiska konsekvenser som , ryktbarhet, professionell och samhällelig status eller ekonomi. levde enligt den Au- gustinska formeln gaudium de veritate; i glädjen över att äga sanningen. Detta är den högsta formen för självförverkligande och det mest full- komliga njutandet av människans möjligheter, hennes potentialitet. Ut- över den etik som är inriktad på medmänniskans välfärd behövs i forsk- ningen också en självförverkligandets etik av det slag som Tranøy pekar på. Ingen hederlig forskare skulle vilja dagtinga med sanningen eller omöjliggöra kritisk kontroll av sina resultat för att någon extern intres- sent vill öka sin eller en grupps nytta. Den kunskap forskaren söker måste kunna stå emot både kollegialt tryck och krav från uppdragsgivare och avnämare. Det är en grundläggande och intressant konflikt som kommer när man bryter det konsekvensetiska och det dygdetiska perspektivet mot varandra. Är sanningen vetenskapens enda övergripande mål eller är målet att befrämja välfärden? Man kan med hävda att det inte är ett hopande av sanna satser till varandra som driver vetenska- 60 Att minska risken för oredlighet i forskning pen.18 Sanningen i sig kan inte tillräckligt motivera stora forskarinsatser. Det är projektet som gör arbetet mödan värt. Kan världen bli godare, intressantare och människor kanske något friskare och lyckligare? Hea- les invändning pekar på det önskvärda i att forskare i högre grad än vad som tycks vara fallet frågar sig varför man anser vissa frågor mer viktiga att få svar på än andra. Valet av forskningsuppgift är något som oftare kunde problematiseras. Den föreslagna pliktkollissionen mellan forskarens förpliktelser mot sanningen och förpliktelser till välfärd är emellertid blott skenbar. Den kan lösas med hjälp av en distinktion som redan av Aquino formulerade. Man bör skilja mellan en verk- samhets interna och externa mål eller värden. Externa mål eller värden är alltid någons egendom eller tillhörighet och det finns ofta flera olika vägar att nå dem. Förpliktelsen till välfärd är ett externt mål för veten- skapen, ofta i praktiken formulerat av anslagsgivande råd och myndig- heter. Sanningskravet i den vetenskapliga verksamheten är emellertid förknippat med för denna verksamhet specifika interna mål. De kan upp- nås endast genom ett deltagande i just denna verksamhet. Alasdair Ma- cIntyre har illustrerat vad som menas med interna och externa mål för en verksamhet genom en analogi om schackspel.19 MacIntyre ber oss att föreställa oss en förälder som vill lära sin sjuåring spela schack, trots att barnet själv inte har något egentligt intresse av att lära sig spela. Barnet tycker emellertid om godis och föräldern förklarar att om de spelar schack tillsammans en gång så bjuds barnet på godis. Föräldern berättar dessutom att hon kommer att spela på ett sådant sätt att det blir svårt men inte omöjligt för barnet att vinna. Varje sådan vinst resulterar i en extra portion godis. Sålunda motiverad kom- mer sjuåringen att spela, och spela för att vinna. Så länge det är enbart godiset som lockar spelar det för barnet ingen roll om det fås genom är- ligt spel. Kan man få godiset snabbare genom fusk så är det ett tillräck- ligt skäl att uppöva den konsten. Men, hoppas föräldern, nås den tidpunkt då barnet inser schackspelets värde av andra skäl än den yttre belöningen. Genom förvärvandet av en särskild analytisk förmåga, stra- tegisk fantasi och intensiv koncentration får sjuåringen skäl inte bara att vinna , utan att behärska spelet och utveckla sig själv i relation till de krav och möjligheter som just schackspelandet ger. Om barnet nu fuskar så bedrar hon inte bara sin förälder utan också sig själv. Barnet har fått erfarenhet av spelets interna mål. Sanningskravet inom vetenskapen hör tillsammans med det nyfikna sökandet efter intres- 18Referensen till Heale från vid ett seminarium då oredlighet i forskning diskuterades. 19MacIntyre, Alasdair, After Virtue, 2:a uppl., Duckwort 1985. Att minska risken för oredlighet i forskning 61 santa samband och förklaringar till denna verksamhets interna mål och värde. I denna mening är förpliktelsen till sanning primär för all veten- skaplig verksamhet. Vetenskaplig oredlighet bör motverkas inte bara för att det riskerar väl- färden, egen och andras. Hederligheten är nog en väg till framgång som Skinner uttryckte saken, men fusk och ohederlighet bryter också mot en uppfattning om vad som kännetecknar en god forskare och vad all forsk- ning ytterst bör drivas av, en glädje i sanningen. Vetenskapssamhället har att slå vakt om och odla dessa ideal. måste man lita till varje forskares vilja att äga självrespekt och måste därför plantera detta "vetenskapens etos", med ord, redan inom forskarut- bildningen. Ett tredje motiv för att komma till rätta med fusk och ohederlighet i forskning har med tillskrivandet av rättigheter att göra. Rättighetsteorier har en stark ställning i den etiska teoridiskussionen. I detta sammanhang är de tillämpliga särskilt när det gäller plagiat. Den som tar något som någon annan tänkt ut eller producerat och för det vidare som om det var ens eget kränker dennes rättigheter. Det är en vedertagen uppfattning att upphovsmannen till en idé, en metod eller någon annan uppfinning bör åtnjuta någon form av äganderätt till sitt alster. Den vanligaste skydds- formen i vetenskapliga sammanhang är copyright men också paten- trätten är tillämplig. Det finns en rad, delvis kontroversiella, frågor som har med dessa skyddsformers tillämpning inom vetenskapens område att göra. De skall inte avhandlas här. På rättighetsteoriernas område handlar det om vilka rättigheter man har, varför man har dem (dvs. hur de kan motiveras) och vad man har när man har dem (dvs. hur någons rättighet är korrelerad till någon annans plikt). Det är sannolikt så att den dokto- rand som fick se sina idéer publicerade i professorns bok med framgång kunde anmält förfarandet till åtal som varande ett intrång i upphovsrät- ten. En förutsättning är att hon kunnat dokumentera idén i någon form av skriftligt material. Den nya informationsteknologin med snabb och omfattande datatrafik gör inte dessa rättighetsfrågor lätta att lösa. Sanningsenlighet och öppenhet - två grundläggande principer I den etiska prövningen av forskningsprojekt vägs projektets nytta in i enlighet med någon form av konsekvensetisk modell men med beaktande av sådana deontologiska principer som försökspersoners rätt till ett in- formerat samtycke innan de involveras i en forskningsstudie. Beträffande grunden för att stävja oredlighet i forskning spelar konsekvensetiken en 62 Att minska risken för oredlighet i forskning Det är istället två principer från dygdetiken och den deonto- logiska etiken som utgör grunden. Principen om sanningsenlighet går tillbaka på vetenskapens grundläggande mål att försöka nå en så rimligt säker och allmängiltig kunskap som möjligt. Det är inte alltid forskaren når sitt mål och det tillhör vetenskapens dygder att också erkänna de brister och den osäkerhet som vidlåder forskningsresultaten. Att försöka få omvärlden att tro något man vet inte föreligger är emellertid att gå över den gräns där det vetenskapliga projektet upphäver sig självt. San- ningsenligheten kan aldrig vägas mot den eventuella nyttan av en hand- ling eller ett projekt. Sanningen må vara svår att fånga och varje senior forskare inser i ödmjukhet att ju mer man lärt sig desto mer har man för- stått att man inte begriper. Varje intressant vetenskaplig lösning ger möjlighet att formulera nya vetenskapliga problem. Strävandet efter san- ning är dock trots svårigheterna att finna den en plikt för varje forskare. Varje forskare måste vinnlägga sig om att kritiskt ifrågasätta varje tes även då det är politiskt inkorrekt eller då det passar illa i den rådande vetenskapskulturen. Så också då det inte tjänar den egna karriären, det egna ämnet, den egna skolbildningen eller den egna prestigen. Principen om öppenhet är delvis en följd av att man accepterar principen om sanningsenlighet. Ett vetenskapligt resultat kan inte godkännas innan andra forskare givits möjlighet att kritiskt granska angivna material, metoder och argument. Principen om öppenhet är en i all uni- versitetsforskning. Man skall öppet redovisa sina källor, sina data och sina teorier för att andra forskare men också avnämare av forskningens resultat skall kunna inse om slutsatserna man drar följer av dessa pre- misser. Resultaten bör också snabbt bli tillgängliga för andra forskare att bygga vidare på. Det gäller både positiva och negativa resultat. Prin- cipen om öppenhet kan ibland komma i konflikt med industriintressen när universitetsforskare söker samarbete med industrin. Det kan finnas situationer då principen om öppenhet får vika temporärt för att möjliggö- ra ett sådant samarbete. Ett exempel är när en forskare går med på att avvakta några månader med att publicera ett vetenskapligt resultat för att möjliggöra för industrin att söka ett patent. Den etiska problematiken kring intressekonflikter av detta slag diskuteras utförligare i ett särskilt kapitel i föreliggande betänkande. Inte i något fall bör dock principen om öppenhet överges på ett lättvindigt sätt och utan en noggrann avvägning mellan de värden som står på spel. Att minska risken för oredlighet i forskning 63 3.9Principiella och praktiska svårigheter för att komma till rätta med oredligheten Trots en viss diskussion i frågorna torde det som sagts om vad oredlighet i forskning är och de etiska grunderna för att stävja sådant beteende ändå uppfattas som relativt okontroversiellt. När det gäller frå- gan om hur man skall komma till rätta med problemet och minska ris- kerna för oredlighet går meningarna emellertid isär. Några vill betona forskarnas egenansvar och pläderar för fortsatt självreglering i forsk- ningsetiska frågor. Andra menar att forskarna inte är lämpade att tvätta sin egen byk utan föreslår någon form av extern juridisk kontroll av verksamheten. Dessa två uppfattningar kan sägas representera två hu- vudlinjer i diskussionen. För att svara på frågan hur man bör gå till väga och vilken av de två huvudlinjerna man bör välja måste några principi- ella utgångspunkter diskuteras. Det finns också praktiska hinder för att komma till rätta med problemet som har sin grund i den hierarkiska struktur som kännetecknar vetenskapssamhället. Att lita till forskarens heder Att det finns betydande praktiska svårigheter när det gäller att granska och stävja oredlighet i forskning torde framgå av de exempel som refere- rats. Inte minst kan det vara svårt att få en tydlig bild av det faktiska sakunderlaget. Svårigheterna är inte mindre på det principiella planet när det gäller att utforma etiska regler och riktlinjer. Man skulle kunna ut- trycka det så att det man med dessa regler strävar efter är att reglera människors heder. För att göra detta måste man emellertid lita till deras hederskänsla eller, annorlunda uttryckt, vilja att vara moralis- ka. Oavsett hur man i detalj definierar vetenskaplig oredlighet finns det alltid ett moment av avsiktligt bedrägligt förfarande eller ohederlighet med i bilden. I de flesta fall kan man nå bot och bättring genom att på- tala vad som skett. Man vädjar då till den berördes sk. "bättre jag", hans eller hennes hederskänsla. Den som inte vill vara hederlig kommer man emellertid inte åt, om man inte avser att skapa den hundraprocentigt ef- fektiva kontrollstaten. Då har man emellertid lämnat moralens område. För att komma till rätta med fusket måste det vetenskapliga projektets och kunskapssökandets idé inplanteras och odlas hos varje forskare. Man måste lita till att den inre sanktionen slår till när en forskare drab- 64 Att minska risken för oredlighet i forskning bas av frestelsen att gå genvägar i forskningen. Den tyske filosofen har uttryck detta så att om en person saknar förmågan att känna moralisk skam så är det ingen idé att diskutera moraliska frågor med denne.20 Man kan inte med lagar få människor att vara moraliska däremot kan man ge rättsligt stöd för människors vilja att vara moraliska genom att tillförsäkra sådant som rättssäkerhet, kompetens och opartisk- het vid prövningar. Hierarkin inom forskarvärlden - ett praktiskt hinder En del av problemen med att komma till rätta med vetenskaplig oredlig- het hänger samman med att vetenskapssamhället sett ur ett socialt orga- nisatoriskt perspektiv är mycket hierarkiskt uppbyggt. Det krävs ett stort mått av civilkurage för att en doktorand skall våga anmäla en professor för oredligt beteende. Man riskerar inte gärna den egna framtida karriä- ren som i hög grad är beroende av goda vitsord från professorn och den- nes nätverk av forskande kollegor. Erfarenheter från visar också att den forskare som anmäler en kollega för oredlighet riskerar att stämplas som illojal och frysas ut från de inre kretsar där beslut om forskningsan- slag och tjänster diskuteras. Idealt sett utgörs livsluften inom akademierna av det öppna samtalet, det ovillkorliga ifrågasättandet, den kreativa förmågan att tänka ständigt nytt, ibland inom etablerade forsknings- och kunskapstraditioner, ibland på tvärs med dessa. För kvinnor som stängs ute från de synliga och osynliga manliga nätverken eller som utsätts för sexualiserat maktmiss- bruk, för studenter och forskarstuderande som trycks ned av begrepp- spoliser och maktfullkomliga professorer blir vetenskapssamhället likt en nutida tom och dammig katedral - utan både livsluft och livslust. Särskilt utsatta är studenter och forskarstuderande som befinner sig i en stark beroendeställning till professorn, lektorn och handledaren. För att kunna etablera goda forskningsseder måste man med professorn i idéhistoria, , ord värna om den intellektuella nyfikenhetens moral. har i ett idéhistoriskt perspektiv beskrivit fem olika moraltraditioner som präglat forskarnas seder inom det framväxande vetenskapssamhället.21 Liksom andra människor får man anta att fors- 20Föreläsning vid Jahrestagung med Ethica 1991. 21Eriksson, , Forskarens moral, Föredrag vid kurs i forskningsetik vid . I Forskningsberedningens skrift nr 5, 1996: Kan forskningen bli mer etisk? utvecklar han fyra av dessa i den inledande artikeln Etiska traditioner i forskningen - en idéhistorisk skiss, Utbildningsde- partementet 1997. Att minska risken för oredlighet i forskning 65 karnas viktigaste källa till moralisk insikt är den allmänna moralen som predikar vanlig hygglighet och redlighet i umgänget människor emellan. Källorna till denna moral finner man inte bara inom kristendomen och hos de klassiska filosoferna. Det förefaller finnas en grundläggande mo- ral som är gemensam för många kulturer, ideologier, religioner och and- ra livsåskådningar även om man inte är överens om normauktoriteten för denna moral. Forskning var redan tidigt en syssla som gjordes inom ramen för en tjänst, ett ämbete. En av de förnämsta plikterna för ämbetsmannen som en del av den styrande klassen var att i allt visa sin lojalitet mot upp- dragsgivaren, mot senaten och det romerska folket. Från ämbetsman- namoralen finns fortfarande impulser kvar om att en forskare bör bortse från egna förmåner och aldrig låta sig mutas. Skråmoralen med dess angivande av för varje skrå särskilda privilegier och förpliktelser har spelat en viktig roll alltsedan tillkomsten av de eu- ropeiska universiteten. Till privilegierna i de lärdas skrå hörde sådant som att föreläsa i vetenskapliga ämnen och att demonstrera döda männi- skors inälvor och att bära vissa akademiska dräkter. Till förpliktelserna hörde givetvis att uppbära dessa privilegier på ett värdigt sätt, att göra ett hedersamt arbete inom de givna ramarna och att tala latin, så att utan kunskaper i detta språk skulle få någon vetenskaplig sanning om bakfoten.22 Från skråmoralen härrör den akademiska jurisdiktionen, ett eget rättsväsende inom universitetsvärlden som fanns kvar i . Sökandet efter sanning kan sägas vara vetenskapens förnämsta känne- tecken . Enligt fick dock denna sitt mest kon- sekventa uttryck först i kamp mot religiösa, ideologiska och allehanda konstnärliga . I framställning får kemipro- fessorn Per representera sanningssökandets moral genom ett citat från dennes promotionsföreläsning vid 1880.