sou · GNB392d2 · 2000-01-01 00:00:00 — I några partier – , och – är riksdagsledamöterna mer positiva till systemet än kandidaterna. Inom fp och kd har dessutom kandidaterna i sin tur gjort mer positiva bedömningar av systemet än väljarna. I de andra partierna – dvs. , socialdemokraterna, och – är bilden den motsatta; bland riksdagsledamöterna är bedömningen mest kritisk som kandidaterna är mer kritiska än väljarna. Att moderata politiker bildar gemensam front med riksdagskandidater och riksdagsledamöter från v, s och mp har dock sin specifika förklaring. Synen på det ideala personvalssystemet skiljer dessa partier åt; överens är man endast om att det system som utnyttjades i valet var dåligt. Att enbart förlita sig på vad svarspersoner uttrycker för uppfatt- ningar om personvalssystemet när de har att avgöra om systemet var bra eller dåligt riskerar att ge en alltför okomplicerad bild av hur systemet bedöms av de centrala aktörerna i den representativa demokratin. I tabell 3 kan vi utläsa resultaten av en mer informationsrik fråga om vad väljare och politiker anser om personvalsinslaget i svenska riksdagsval.7 Frågan formulerades på följande sätt: Allmänt sett, vad är Din åsikt om personval i samband med svenska riksdags- val?. Fyra olika alternativ erbjöds som svarsmöjlighet: inget person- valsinslag bör finnas, personvalsinslaget bör vara mindre, personvals- inslaget är lagom och personvalsinslaget bör ökas.8 Tabell 3 redovisar 7Frågan handlar således inte om personvalsinslag i svenska val i allmänhet; den gäller vilket inslag svarspersonerna önskar se förverkligat i riksdagsvalen. 8Den exakta ordalydelsen på alternativen var: "inget personvalsinslag bör finnas, endast val av partier", "ett personvalsinslag bör finnas, men vara mindre än i årets rikdagsval", "ett personvalsinslag bör finnas, och det är lagom som Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika... hur svarspersoner i respektive grupp fördelar sig på de fyra alternativa personvalsmodellerna.9 Inte heller nu visar resultaten på någon allmän enighet mellan väljare, kandidater och riksdagsledamöter. Väljare i alla partier tycks vara överens om att den grad av personval som utnyttjades val var lagom. Det är den mest populära åsikten bland väljarna i samtliga partier (se också i denna antologi). När det kommer till jämförelsen mellan väljare och politiker hjälper oss tabellen att identifiera den populäraste åsikten bland väljarna, riksdagskandidaterna respektive riksdagsledamöterna. , och är de enda partier där väljare, kandidater och riksdagsledamöter är överens om vilken grad av personval som är att föredra. I dessa tre partier är den populäraste åsikten att stå fast vid det inslag av personval som utnyttjades val. I övriga partier görs en mer splittrad bedömning bland väljare och politiker. , socialdemo- kraternas och politiker är å ena sidan mer benägna att minska inslaget av personval i valsystemet än sina väljare. Moderata och folkpartistiska politiker är å andra sidan mer villiga än sina väljare att öka graden av personval. Tabeller ger även besked om förhållandet mellan andelen svarande som vill minska inslaget av personval och andelen svarande som vill öka samma personvalsinslag. det var i årets riksdagsval" samt "personvalsinslaget bör ökas ytterligare i kommande riksdagsval". 9 Svarspersonerna som svarat "vet ej" eller givit något annat svar på frågan har inte medtagits i denna analys. 358 Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika ... Två huvudsakliga mönster kan utläsas. , social- demokraterna och är partier där det finns övervikt inom samtliga grupper för att hellre minska än öka inslaget av personval. Mönstret förstärks dessutom, åtminstone inom v och s, om vi går från väljare till kandidater och från kandidater till riksdagsledamöter. Åsiktsövervikten för en minskning framför en ökning av person- valsinslaget är med andra ord störst bland riksdagsledamöterna. I de fyra andra partierna är bilden delvis, men bara delvis, den motsatta. Mönstret är inte lika tydligt. Ändå är det möjligt att dra slutsatsen att opinionen för att öka inslaget av personval i riksdagsvalen bland politikerna väger tyngre än opinionen att minska personvalsmöj- ligheterna. Inom , och väljargrupper finns dock en liten övervikt för den motsatta stånd- punkten. I valet mellan att öka eller minska personvalsinslaget skulle väljare i c, m och kd föredra det senare alternativet.10 Åsiktsöverensstämmelsen mellan väljare, riksdagskandidater och riksdagsledamöter i frågan om personval i svenska riksdagsval kan åskådliggöras som i figur 1. De fyra alternativa förslag till personvals- inslag som specificerats i vår undersökningsfråga till väljare, kandidater och valda ledamöter har i figuren omvandlats till en skala från 0 till 10 där värdet 0 står för svarsalternativet inget personvals- inslag bör finnas, endast val av partier och värdet 10 för personvals- inslaget bör ökas ytterligare i kommande riksdagsval. Svarsalterna- tiven ett personvalsinslag bör finnas, men vara mindre än i årets 10 Det finns ett samband mellan svarspersonernas uppfattning om det utnyttjade personvalssystemet och åsikt om personval i valen till . Väljare, riksdagskandidater och riksdagsledamöter som ansåg att personvalssystem var bra gjorde bedömningen att det var lagom med personval i det valet (väljare och riksdagsledamöter) eller att man i framtida val till borde öka personvalsinslaget (kandidater). I samtliga undersökta kategorier var den dominerande uppfattningen bland de som tyckte mindre bra om det personvalssystem som utnyttjades i valet att man snarare borde minska eller helt avskaffa möjligheten att rösta på person i riksdagsvalen. Väljare, kandidater och riksdagsledamöter som varken ställt sig positiva eller negativa till det personvalssystem som användes intar också i frågan om ett framtida valsystem en försiktig linje; den populäraste ståndpunkten var att ett personvalsinslag bör finnas, och att det är lagom som det var riksdagsval. Sambandsmåttet Pearsons r visar därmed på relativt starka samband mellan svarspersonernas utvärdering av det utnyttjade personvalssystemet och åsikt om personval i framtida riksdagsval. Sambanden uppmättes bland väljarna respektive riksdagsledamöterna till r = .58, samt bland riksdagskandidaterna till r = .59. Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika... rikdagsval och ett personvalsinslag bör finnas, och det är lagom som det var i årets riksdagsval har givits värdena 3.3 respektive 6.7.11 Därmed har avstånden mellan de olika svarsalternativen gjorts ekvidistanta. Resultaten visar den genomsnittliga placeringen för väljarna, riksdagskandidaterna och riksdagsledamöterna. Bilden av en polariserad solfjädersmodell känner vi igen från undersökningar av åsiktsöverensstämmelsen i politiserade vänster- högerfrågor (se t.ex. 1988; 1996; 1996; 1997). Samma mönster kan nu uppvisas i en författningsfråga. Åsiktsbilden i frågan om personval i svenska riksdagsval följer ett tydligt vänster-högermönster. Det som särskilt förtjänar uppmärksamhet är att väljarna står för en konsensuppfattning medan politikerna är starkt splittrade i de som önskar gå vidare och öka inslaget av personval och de som hellre minskar graden av personval eller allra helst går tillbaka till det tidigare systemet med partival utan personvalsinslag. Mest splittrade i denna fråga är ledamöterna i riksdagen.12 Figuren illustrerar därmed en tydlig elitkonfliktmodell. 11 De exakta värden som utnyttjats vid räkneoperationerna har varit 10/3 respektive 20/3. 12 En gemensam tendens för samtliga partiers riksdagsledamöter är att opinionsstödet för ett ökat inslag av personval har minskat . Både efter valet och val har samtliga riksdagsledamöter fått besvara en fråga om sin inställning till att "radikalt öka inslaget av personval i riksdags- valen". Svarsalternativen var "mycket bra förslag", "ganska bra förslag", "varken bra eller dåligt förslag", "ganska dåligt förslag" samt "mycket dåligt förslag". Undersökningarna ger oss möjlighet att studera opinionsförändringen bland riksdagsledamöterna och därmed opinionen före och efter den genomförda personvalsreformen. Efter valet fanns en opinionsövervikt för att det var ett bra förslag i , , och . Efter valet fanns motsvarande opinionsövervikt inom , och . Helt förväntat, med tanke på att ett ökat personvalsinslag har införts mellan de båda undersöknings- tidpunkterna, har stödet för förslaget minskat i samtliga partier . riksdagsundersökning genomfördes av och och svarsfrekvensen var mycket hög, (1996:13). 360 Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika ... Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika... Mönstret i figuren går på tvärs inte bara med diffusionsteorins förutsägelser om att det främst är elitgrupper som sluter upp bakom en idé eller samhällsreform som är ny. Det går också på tvärs med statsvetaren lag om kurvlinjär disparitet (1973). Hans lag säger att åsiktsöverensstämmelsen är störst mellan de lägsta och översta skikten inom ett parti, dvs. mellan riksdagsledamöter och väljare i vår modell. Mest radikala är i stället det partiaktiva mellanskiktet inom partierna, vilket – enligt Mays lag – leder till ett kurvlinjärt åsiktsmönster där partiskillnaderna för mellanskiktet av partiaktiva är större än skillnaderna mellan väljare respektive riksdagsledamöter för olika partier. Enligt en sådan modell förväntas det partiaktiva mellanskiktet (riksdagskandidaterna) befinna sig längst ut på skalans ändpunkter medan eliten (riksdagsledamöter) och gräsrotsnivå (väljarna) befinner sig längre in mot mitten på skalan.13 Något sådant mönster, med störst åsiktskonflikter mellan de kandidater som ställde upp i valet, kan emellertid inte utläsas ur figuren.14 Helt om – marsch, på stället marsch eller framåt marsch? Frågan om personval i svenska riksdagsval är lika politiserad på elitnivå som vilken traditionell vänster-högerfråga som helst. Bland väljarna däremot finns ett opinionsstöd för det personvalssystem som untyttjades 1998. Därtill råder bland väljarna konsensus om denna inställning. Med en liknelse från försvaret skulle väljarnas åsikt bäst kunna illustreras med kommandot på stället marsch. I samtliga väljargrupper finns stöd för det system som utnyttjades val; är den dominerande uppfattningen bland väljarna att personvalsinslaget var lagom i detta val. Någon majoritet kan inte uppmätas vare sig för ett minskat eller ökat personvalsinslag. Inom eliten har däremot två motstridiga tendenser gjorts synliga med de genomförda analyserna. Några lyssnar till stridsropet framåt marsch och vill öka inslaget av personval. Andra vill hellre minska samma personvalsinslag eller återgå till det system som gällde förut och inte ha något personval överhuvudtaget. De vägleds således av 13Anledningen härtill finner i avsaknaden på materiella drivkrafter hos det aktiva mellanskiktet. Deras överväganden följer snarare ideologisk övertygelse än väljarstrategiska hänsynstaganden (1973). För en granskning av Mays lag, se t.ex. 1988; Kitschelt 1989; 1995; 1996; 1997. 14Endast väljare, riksdagskandidater och riksdagsledamöter uppvisar ett kurvlinjärt åsiktsmönster i enlighet med Mays lag. 362 Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika ... kommandot helt om – marsch.15 Att formulera ett gemensamt mål för dessa styrkor blir i sanning ett konststycke. 15 Att elitföreträdarna har helt olika uppfattningar om ett framtida personvals- system är kanske inte något att förvånas över med tanke på att den modell för personval som infördes var en utpräglad kompromiss. Däremot behöver inte – som SNS Demokratiråd gjort gällande – slutsatsen bli att "regering och riksdag bör överväga antingen en återgång till det gamla valsystemet eller en vidareutveckling av personvalet till obligatoriskt personval inom ramen för partilistor" (m.fl. 1999:133). Också den ståndpunkt som de allra flesta väljare företräder, och som innebär att det system som användes i höstens riksdagsval var lagom, bör vägas in i de utvärderingar som görs av personvalsreformen. Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika... (1999) Riksdagskandidat 1998. Dokumentation, stencil, : . , M., , P. & , S. (1997) Europaparlaments- val 1995. EU-kandidater i fokus. & , S. (1996) Representation From Above. Members of Parliament and Representative Democracy in , Aldershot: Dartmouth. , F. W. (1973) Communication and Development, i Ithiel de (ed.) Handbook of Communication , : McNally. (1988) Svenska folket och löntagarfonderna. En studie i politisk åsiktsbildning, : . & , S. (1995) Väljarnas val, : juridik. & , S. (1998) första Europaparlaments- val, : juridik & , P. (1988) De folkvalda. En bok om riksdagsledamöterna och den representativa demokratin i , : . (1996) Svensk åsiktsöverensstämmelse, i , B. & , B. (red.) Vetenskapen om politik. till professor emeritus , : Statsvetenskapliga institutio- nen. (1999) Representativ demokrati, skrift nr 24, SOU 1999:64, : Fakta info direkt. , F. (1996) Personröstning, i SOU 1996:66 Utvärderat personval, betänkande av Nomineringsrätts- och valkretskommittén, : Allmänna Förlaget. 364 Väljare, kandidater och riksdagsledamöter tycker olika ... Karvonen, L. (1981) Med vårt västra grannland som förebild. En undersökning av policydiffusion från till , Åbo: Stiftelsens för , . Kitschelt, H. (1989) The Internal Politics of Parties. The of Curvilinear Disparity Revisited, i Political Studies, årgång 37, sid. 400-421. Lazarsfeld, P. F., Berelson, B. & Gaudet, H. (1944) The Peoples Choice. How the Voter Makes up His Mind in a Presidential Campaign, : . (1973) Opinion Structure of Political Parties: The Special of Curvilinear Disparity, i Political Studies, årgång 21, nummer 2. (1995) 's of Curvilinear Disparity Revisited: Leaders, Officers, Members and Voters in British Political Parties, i Party Politics, vol. 1, no. 1, sid. 29-47. , , , K., Karvonen, L., Nedelmann, B. & , E. (1999) Demokrati på svenskt vis, , : . (1986) Pionjärer, efterföljare och avvaktare. Innovationer och deras spridning bland de svenska primärkommunerna, : Kommunfakta. , A (1997) Mellan två sköldar, i , I. & Wängnerud, L. (red.) på nära håll. Sju studier av riksdagsarbetet, : SNS. Premiären för det nya svenska personvalssystemet blev inte lyckad. Alltför många av de centrala aktörerna bland partier, kandidater, medier och väljare satsade inte alls eller endast halvhjärtat på personvalet. Ett lyckat personval förutsätter att partierna sätter av resurser och ger kandidaterna chansen att profilera sig, att kandidaterna tar till vara den nya möjligheten och verkligen driver personvals- kampanjer, att media ger många olika kandidater möjlighet att exponera sig och att väljarna anstränger sig att inte bara välja parti utan också välja bästa kandidat. Resultatet 1998 blev att flera partier satsade minimalt på personvalet både när det gäller att sätta av kampanjresurser och när det gäller att ge enskilda kandidater möjligheten att exponera sig. Minst satsade och , mest och . Färre än hälften av kandidaterna till bedrev någon form av personvalskampanj – om vi räknar generöst.1 Även i och , som var de mest personvalspositiva partierna, avstod cirka en tredjedel av kandidaterna från att genomföra någon personvalskampanj. I de lokala valen var personvalskampanjer än mer sparsamt förekommande. av kandidaterna i kommunvalen satsade på personvalskampanjer. 1 Noterbart är här den stora diskrepansen mellan kandidaternas egna uppgifter och partiombudsmännens angående antalet personvalskampanjer. Nästan hälften av kandidaterna uppgav i riksdagsvalet uppgav att de bedrivit kampanj. Enligt ombudsmännens uppgifter var det av kandidaterna som bedrev kampanj. Den stora skillnaden är i sig en illustration av den osäkerhet som finns inför personvalssystemet. Det råder inte minst osäkerhet kring vad som skall avses med personvalskampanj. Uppenbarligen lägger ombudsmännen en annan och mer kvalificerad innebörd i begreppet än vad kandidaterna själva gör. Det kan å andra sidan inte uteslutas att en del kandidater – hur många är dock vanskligt att bedöma – bedrivit "smygkampan- jer" bakom ryggen på partiorganisationerna just på grund av att de inte upplevde att man från partiorganisationernas sida i särskilt hög grad uppskattar personvalskampanjer. Även massmediernas satsning på personvalet var mycket begränsad. Medievalrörelsen var inte mer personinriktad än tidigare valrörel- ser. Riksdagskandidaterna fick inte större uppmärksamhet. Precis som tidigare fokuserade medierna på partierna och på partiledarna. I TV:s nyhetsprogram var bevakningen till och med mindre fokuserad på olika kandidater än i tidigare val. I lokala medier kunde dock noteras en viss förstärkning av täckningen av kandidaterna. Den lokala bevakningen fick också positiva effekter på kandidatkännedomen. Kännedomen blev bättre där det skrevs mycket om kandidaterna. av väljarna personröstade i riksdagsvalet. De som inte deltog i personvalet hänvisade i första hand till att de inte kände till kandidaterna eller att de var negativa till personval. Att kandidat- kännedomen var mycket bristfällig visas av att endast något av partiväljarna kände till namnet på någon enda kandidat i den egna valkretsen; en nivå på personkännedomen som inte var bättre än vid tidigare val utan personröstning. Bland väljare som personkryssade var det endast något som kunde ange ett namn på den kandidat de röstat på. Kunskapsinnehållet bakom personkryssen var alltså högst begränsat för många väljare. Och annat var inte att förvänta sig med tanke på de fåtaliga och begränsade personvalskampanjerna och den magra mediebevakningen. När alla aktörer endast gör halvdana insatser kan inte resultatet bli annat än halvdant. Men frånvarande personvalskampanjer och bristande kandidatkännedom syns inte i valstatistiken. Om man är nöjd med att bedöma personvalsreformen enbart utifrån utfallet av valet kan man kanske till nöds göra en mer positiv bedömning. Reformen blev inte helt effektlös. Den fick vissa konsekvenser. Ett antal kandidater – tolv i riksdagsvalet och 229 i kommunvalen – blev invalda tack vare personvalsystemet. Personvalet ledde heller inte som befarat till att färre kvinnor kom in i . Och partierna kan vara tillfreds med att deras kandidatrangordningar oftast fick stöd av väljarna. Toppkandidaterna fick flest kryss, främst förstanamnen. Forskningsresultaten sammanfattas aktör för aktör. Vi börjar med partierna. När det gäller finansiering konstaterar att och fortfarande har de mest rigorösa rättsliga regleringarna när det gäller hur kandidater och partier betalar för valkampanjer. Men har kontroll och regleringar ökat även i , inte minst när det gäller insyn i partiernas finanser. Europeiska regelverk är dock än så länge starkt particentrerade, vilket innebär att finansiering av enskilda kandidaters kampanjer är svagare reglerade. , som saknar en rättslig reglering och kontroll av partifinansiering, befinner sig i sällskap med en krympande minoritet av stater som inte har en samlad rättslig reglering av hur partierna finansierar sin verksamhet. Svenska partier har tagit på sig uppgiften att etiskt kontrollera sig själva. En internationellt sett tämligen unik situation, fastslår och . Partierna försökte någorlunda leva upp till sitt ansvar 1998. De gjorde det genom att upprätta rekommendationer för hur regionala partiorganisationer och kandidater skulle hantera kampanjfinansieringen i valet. Skillnaderna i partiernas rekommenda- tioner var dock betydande. Kandidaternas personliga spelutrymme varierade mycket mellan partierna. När det gäller ekonomiskt stöd till personvalskampanjer varierade också stödet mellan partierna, men inom klart begränsade ramar. De allra flesta personvalskampanjer bedrevs med mycket små medel. Kandidaterna själva uppgav låga summor – i genomsnitt för dem som bedrev personvalskampanjer till och för dem som bedrev personkampanjer i kommunvalen. Ett fåtal kandidater till angav att de haft kampanjutgifter över 100.000. Det mesta av alla kampanjpengar har kommit från partierna. Därutöver har medel kommit från partierna närstående organisationer och ur kandidaternas egna kassor. Ett fåtal exempel på stöd från företag finns. När det gäller partiernas samlade insats konstaterar att det finns ett visst stöd för att karaktärisera den som både tvehågsen och njugg när det gäller uppbackningen av de enskilda kandidaterna. Nästan hälften av de regionala partiorganisationerna har avstått från att uppmana kandidaterna att bedriva personvalskampanj. Skillnaderna mellan partierna är dock betydande. I och fall har inte någon kandidat uppmanats till att bedriva personkampanj. Stödet till de kandidater som bedrivit kampanj har dessutom i stort sett genomgående varit ytterst begränsat. Sedan kan det hävdas att det inte primärt är partiernas ansvar att personvalskampanjer bedrivs och når ut till väljarna. Det ansvaret åvilar ytterst kandidaterna själva. Men när partierna visar njugghet och tvehågsenhet när det gäller att uppmana och stödja kandidaterna att bedriva personvalskampanj är å andra sidan kandidaternas passivitet förståelig. En viss aktivitetsökning kan enligt ombudsmännen skönjas som en följd av personvalssystemet. Men framförallt är det förväntningsmässigt som det finns anledning att tala om ljusglimtar. Enligt ombudsmännen finns en potential för en vitalisering av de politiska systemet som de kopplar till införandet av personval. Medierna har heller inte det yttersta ansvaret för personvalet men ett informations- och granskningsansvar finns. och fastslår att nyhetsmedia var centrala när det gäller medbor- garnas möjligheter att få kunskap om det nya personvalssystemet. I dagspressen förekom särskilda satsningar med information kring det nya valsystemet. I förekom dock få sådana särskilda informationsinsatser. och ifrågasätter därför om SVT uppfyllt de krav som finns i avtalet med staten. När det gäller valrörelsen visar mediestudien att den inte präglades av personvalet. Riksdagskandidaterna fick inte större uppmärksamhet i riksmedia än vid tidigare valtillfällen. I TV:s nyhetssändningar fick kandidaterna till och med något mindre uppmärksamhet. Lokalt däremot tycks medievalrörelsen ha varit något mer kandidatinriktad . Totalt sett var dock inte medievalrörelse mer personinriktad . De politiska sakfrågorna bereddes t ex inte mindre utrymme. Nyhetsmediernas lokala valbevakning hade effekter på medborgarnas kandidatkännedom. Ju mer uppmärksamhet kandida- terna fick i lokala medier, desto bättre blev väljarnas kännedom om kandidaterna. Journalisterna uppfattade personvalet som svårbevakat. Den svåraste frågan var hur man gör en balanserad bevakning av många olika personvalskampanjer. Många journalister i undersök- ningen var kritiska till partiernas insatser. Hårda ord förekom, som att partierna saboterade personvalet. studie av kandidaterna i riksdagsvalet visar att cirka hälften bedrev någon form av personvalskampanj. Andelen som bedrev det som kallar utpräglad personvalskampanj var . Kampanjerna var inte jämnt spridda över olika typer av kandidater. Mest satsade kandidater från , och , medan kandidater och mycket sällan bedrev personkampanjer. Kandidater från storstäderna och kandidater med hög utbildning och/eller med medelklassbakgrund bedrev oftare personvalskampanjer än kandidater utanför storstäderna och kandidater med lägre utbildning och/eller arbetarbakgrund. Vidare satsade topplacerade kandidater klart oftare på personkampanjer än kandidater längre ned på listorna. Den minoritet av kandidater som bedrev personkampanjer var i genomsnitt mer aktiv under valrörelsen än övriga kandidater. Men totalt sett var inte kandidaterna val mer aktiva än kandidaterna i tidigare val. Personvalspremiären innebär inte att aktivitetsgraden ökade bland kandidaterna. Kontrol- lerade effektanalyser pekar på att personkampanjer lönar sig. Kandidater som bedrev aktiva personkampanjer fick mer kryss än kandidater som inte satsade på några kampanjer.