sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Forskaren kan givetvis på eget initiativ förmedla sina data och källmaterial till andra forskare och man kan glädjande nog notera att en hederskodex med detta innehåll är på väg att utvecklas. En viktig princip är alltid att den forskare som tagit fram och bearbetat vissa data får ve- derbörligt erkännande för detta. I praktiken sker redan en utväxling av data mellan olika forskargrupper. Kommitténs förslag till kodifiering av denna praxis och avvägning av de delvis motsatta intressena innebär att data och forskningsmaterial skall fritt kunna kommuniceras inom vetenskapssamhället så snart de doku- menterats, med vederbörliga hänvisningar till upphovsmannen och med iakttagande av sekretesslagen. När data och källmaterial är avsett att ligga till grund för erläggande av licentiatexamen eller doktorsexamen, eller för vinnande av docentkompetens bör upphovsmannen ha exklusiv förfoganderätt fram till att examensarbetet eller doktorsavhandlingen godkänts, eller till dess att docentkompetens vunnits. Med hänsyn taget till det oklara rättsläget när det gäller vad som utgör allmän handling och med hänsyn till det enligt 1 § 2 stycket lag om rätten till arbetstagares uppfinningar angivna lärarundantagetvilken innebär att universitet och högskolor inte har någon rätt till de uppfinningar som lärarna gör, inte ens om de görs på betald arbetstid och med utnyttjande av arbetsgivarens lokaler och ut- rustning39 måste detta endast bli en fråga om en rekom- mendation till forskarna. Detta gäller också beträffande blod- och väv- nadsmaterial som finns sparade i olika former av biobanker men här aktualiseras särskilda frågor beträffande förfoganderätt och uppfyllandet 39 , SOU 1996:70, s. 201. Att minska risken för oredlighet i forskning 85 av tillämpliga regler för information till och samtycke av dem som pro- verna härrör från. Dessa frågor beröres kort i kapitlet om forskning som innefattar personuppgifter där Kommittén föreslår att de intressen som står på spel i detta sammanhang får en mer fördjupad analys än vad som är möjligt inom ramen för de tidsramar som givits Kommittén. 3.12Befintliga regler för publiceringsetiken Det ligger inte inom Kommitténs mandat att föreslå hur vetenskapliga tidskrifter skall uppfylla sitt moraliska ansvar. Här finns förvisso viktiga etiska frågor som har att göra med angivande av författarskap, dubbel- publicering, eventuella potentiella intressekonflikter, tydlighet i beskriv- ningen av referenser, peer review av artiklar och redaktörernas ansvar mot författare och läsare. Frågor kring peer review-systemet och före- komsten av potentiella intressekonflikter diskuteras i särskilda kapitel i föreliggande betänkande. Beträffande dessa publiceringsetiska frågor bör dock framhållas att de vetenskapliga tidskrifterna redan har tagit ett stort ansvar för detta. Det finns som angivits tydliga regler och internationella riktlinjer att falla tillbaka på.40 Om en redaktör eller en referent i sam- band med prövning av en artikel för publicering finner grundad anled- ning att misstänka oredlighet i forskning bör detta anmälas till rek- torn/chefen för den forskningsinrättning som berörd huvudansvarig fors- kare är knuten till i enlighet med den procedur som här föreslås. Då flera författare finns upptagna är den författare som står först att betrakta som huvudansvarig. Redaktörer och referenter har en viktig roll att spela när det gäller att upptäcka och beivra misstänkt oredlighet. Det har emellertid ibland hänt att det är tidskriftsredaktörerna eller referenterna själva som är oredliga. Ansvarig utgivare för tidskriften har ett ansvar för att pressetiska rikt- linjer följs. För svenska tidskrifter finns en möjlighet att vända sig till Allmänhetens pressombudsman om man har grundad anledning misstän- ka brott mot de pressetiska reglerna. har en självsanerande funktion och motsvarigheter finns på andra håll i världen. Skulle frågan gälla misstanke om att redaktören eller referenten gjort intrång i författarens upphovsrätt till sitt verk finns möjlighet att väcka talan i domstol. Samma sak gäller förstås om en forskare misstänker att en annan forskare gjort sig skyldig till intrång i upphovsrätten. 40 Se t.ex. regler beslutade av den internationella kommittén för medicinska tidskriftsredaktörer, , 1993, nr.17 269 2282-86. 86 Att minska risken för oredlighet i forskning 3.13Befintliga rättsliga instrument för beivrande av oredlighet41 Kommitténs definition av oredlighet i forskning är vid för att kunna fånga in både forskningens och forskarens etik. I den svenska rättsord- ningen finns redan en rad rättsliga instrument för att komma till rätta med oönskade handlingar och oönskat beteende av det slag Kommittén tagit upp i sin definition med preciseringar. Olika rättsliga ordningar som är relevanta beskrivs i korthet i det följande, första gången en lag eller förordning nämns anges den i fetstil. Att ett förfarande är ohederligt kan, i en del fall, betyda att det utgör en straffbelagd gärning. Sålunda kan tänkas att plagiat av andras alster kan utgöra upphovsrättsintrång, att sakuppgifter åtkommits genom stöld eller dataintrång eller att utifrån erhållna dokument ma- nipulerats på ett sätt som utgör urkundsförfalskning. Skulle något så- dant ha förekommit finns det emellertid en färdig rättsordning för hur saken skall hanteras. Det ankommer primärt på åklagare att pröva frågan om brott begåtts och, om åtal väcks, ligger avgörandet hos allmän domstol. Skadeståndsanspråk prövas också av domstol, vare sig de framförs accessoriskt i ett brottsmål eller fristående i ett tvistemål.42 Sexuella trakasserier på arbetsplatsen hanteras inom ramen för jäm- ställdhetslagen. skärptes kraven i denna lag när det gäller arbetsgivarens ansvar för att förebygga och förhindra sexuella trakasserier.43 Enligt 1 kap 9 § högskoleförordningen skall universite- ten och högskolorna vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att någon student utsätts för sexuella trakasserier. Enligt 10 kap 1 § i sam- ma förordning får disciplinära åtgärder vidtas mot en student (inkluderar också forskarstuderande) som utsätter en annan student eller arbetstaga- re för sexuella trakasserier. De disciplinära åtgärderna är varning eller avstängning. Om ett förfarande innefattar åsidosättande av skyldigheter i en offentlig anställning kan det bli fråga om disciplinansvar. De grundläggande rätts- reglerna ges i lagen om offentlig anställning. Enligt 14 § får en ar- 41Beträffande skrivningarna i detta avsnitt har samråd skett med professorn i offentlig rätt, . 42Ur PM från hovrättslagman : Hanteringen då en forskares vetenskapliga hederlighet ifrågasätts, . 43För en fyllig redogörelse se den av utgivna skriften På grund av kön... Om sexuella trakasserier på arbetsplatsen , 1998. Att minska risken för oredlighet i forskning 87 betstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldig- heter i anställningen, meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Dis- ciplinpåföljden är varning eller löneavdrag. Undantag gäller bl.a. för hälso- och sjukvårdspersonal, som i sin yrkesutövning står under Social- styrelsens tillsyn, för sådana förseelser i denna yrkesutövning som skall prövas av . Den som är skäligen misstänkt för att i sin anställning ha begått brott skall anmälas till åtal, om misstanken avser brott enligt 20 kap , som avser tjäns- tefel. I förvaltningslagen finns bestämmelser som är tillämpliga på förvalt- ningsmyndigheternas handläggning av ärenden och domstolarnas hand- läggning av förvaltningsärenden. Denna rättsliga reglering täcker alltså in den forskningsverksamhet som bedrivs av myndigheter som universi- tet, högskolor och sektorsforskningsorgan men också de statliga forsk- ningsrådens verksamhet. Frågor om jäv vid handläggning av ärenden finns reglerade i 11 § och 12 § förvaltningslagen. Dessa rättsregler är tillämpliga i fall av oredlighet som har att göra med sådana ärenden som medelstilldelning för forskning och tjänstetillsättning. Deras syfte är att värna om en opartisk handläggning av ärenden. Enligt 1 st är den som skall handlägga ett ärende jävig om saken angår honom själv eller hans make, förälder, barn, syskon eller någon annan närstående eller om ären- dets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående. Det är alltså dessa omständigheter som skall beaktas och inte huruvida en forskare i t. ex. en tjänsteförslags- nämnd, en stipendiekommitté, en betygsnämnd eller en prioriterings- kommitté uppfattar sig vara påverkad av dessa omständigheter i sin plikt att medverka till en opartisk behandling av ett ärende. Enligt 12 § 2st skall den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom, självmant ge det till känna. Att inte göra detta är alltså tjänstefel och kan medföra anmälan om åtal enligt 20 kap . Enligt 27 § förvaltningslagen och regeringsrättens praxis som komplette- rar denna föreskrift kan en myndighet ompröva beslut som är fattade på oriktiga grunder. Denna rättsregel tillämpades i fallet med den doktors- avhandling vid som betygsnämnden godkänt men som till en väsentlig del utgjorde plagiat av en annan avhandling. Nämnden fann att den blivit vilseledd och att vilseledandet hade betydelse för bedömningen. Nämnden omprövade därför sitt tidigare beslut och underkände avhandlingen. Med åberopande av detta beslut omprövade därefter rektorn sitt examensbeslut och exa- mensbeviset återkrävdes. Samma tillvägagångssätt kan bli aktuellt om en forskare erhållit docentkompetens, dvs. antagits som oavlönad docent, på 88 Att minska risken för oredlighet i forskning oriktiga grunder genom att i sin ansökan åberopa forskningsresultat som bygger på fabricerade eller förfalskade data. Enligt gällande rätt kan en forskare bli av med sin doktorsexamen och sin docentkompetens om man finner att han varit oredlig i sin forskning. Enligt 13 kap 4 § högskole- förordningen får beslut av en högskola endast överklagas om det är sär- skilt medgivet i detta 13:e kapitlet eller i annan författning. Det betyder att beslut om underkännanden efter omprövning eller avslag på ansökan om antagning som oavlönad docent inte kan överklagas. När det gäller studenterna vid ett lärosäte - vilket enligt högskoleförord- ningen inbegriper forskarstuderande44 - finns regler om disciplinåtgärder i 11 kap högskoleförordningen. Enligt 1 § 1 st får disciplinära åtgärder vidtas mot studenter som med otillåtna hjälpmedel eller på annat sätt försöker vilseleda vid prov eller när en studieprestation skall bedömas. De disciplinära åtgärderna är varning eller avstängning. Beslut om av- stängning får jämlikt 13 kap 3 § högskoleförordningen överklagas. Sammanfattningsvis konstaterar att befintliga rättsregler, utöver att reglera förfaranden som utgör straffbelagda gärningar, täcker in den oredlighet som kan föranleda disciplinansvar, både när det gäller forskare som är anställda av myndighet och forskarstuderande. För samtliga forskare som fått sin examen efter avslutad forskarutbildning vid svenska universitet och högskolor eller som antagits som oavlönad docent vid ett av dessa lärosäten finns det alltså möjlighet enligt gällande rätt att utkräva disciplinansvar, detta oavsett var denna forskare nu rå- kar vara anställd. De enda forskare som i praktiken undantas från detta livslånga disciplinansvar är de som erhållit sin forskarutbildningsexamen eller sin docentkompetens vid någon av de nya stiftelsehögskolorna. gäller detta och Stiftelsehög- skolan i . Detsamma gäller i . Kommittén upplever den här observerade diskrepansen mellan olika lä- rosäten vad avser möjligheten att utkräva disciplinansvar som otillfreds- ställande. För myndigheter med forskningsverksamhet finns därtill lagfästa proce- durregler för hur disciplinärenden skall prövas. Enligt 19 § verksför- ordningen skall det vid varje myndighet finnas en personal- ansvarsnämnd med myndighetens chef som ordförande. Vid ett universi- tet eller en högskola är rektor myndighetschef. a. pröva frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan och avstäng- 44 Definitionen av student återfinns i 1 kap 6 § högskoleförordningen. En doktorand är en student som är antagen till och bedriver forskarutbildning. Att minska risken för oredlighet i forskning 89 Både beträffande sektorsforskning och forskning som sker vid svenska universitet och högskolor, med undantag för stiftelsehögskolorna ovan, är det således författningsreglerat hur disciplinärenden skall prö- vas för forskare och lärare. För sektorsforskningen och annan myndig- hetsdriven forskning än den som bedrivs vid högskola får enligt 35 § förvaltningslagen beslut om disciplinpåföljd överklagas hos regeringen. Enligt 34 § lagen om offentlig anställning beslutar statens ansvarsnämnd i frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan och avskedande, när det gäller professorer och andra arbetstagare som anställs av regeringen. Denna ordning finns införd i 4 kap 25 § högskoleförordningen varigenom även de professorer som inte anställts av regeringen inkluderas i procedurreg- lerna för disciplinansvar (merparten). Mot beslut i statens ansvarsnämnd kan enligt 15 § förordning med instruktion för statens ansvarsnämnd talan föras i tingsrätten eller arbetsdomstolen. När det gäller disciplinära åtgärder mot studenter finns procedurregler i 11 kap högskoleförordningen. Enligt 3 § skall en särskild disciplinnämnd hantera dessa frågor i enlighet med i samma kapitel fastställda ordningar för anmälan. Anmälan inges till rektor som efter utredning kan besluta att ärendet lämnas utan åtgärd eller föranleder en varning av rektor eller hänskjuts till . Enligt 13 kap 3 § högskole- förordningen får disciplinnämndens beslut om avstängning överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, dvs. Länsrättens beslut kan överklagas till kammarrätten, men i detta fall krävs pröv- ningstillstånd av kammarrätten för att överklagandet skall kunna prövas. Sammanfattningsvis kan beträffande procedurregler sägas att ärenden avseende disciplinansvar för oredligt förfarande av forskarstuderande och forskare vid myndighet såsom universitet, högskolor och sektors- forskningsorgan skall handläggas av därför inrättade nämnder: nämligen statens , personalansvarsnämnder för övri- ga forskare och disciplinnämnder för forskarstuderande. Beslut om dis- ciplinpåföljd kan som huvudregel överklagas men skyddsmöjligheterna varierar beroende på vilken nämnd som har fattat beslutet. Denna okoordinerade mångfald av rättsskyddsbestämmelser har fått en illustration i ett anmält fall av misstänkt oredlighet. Medicinska forskningsrådets expertgrupp för utredning av ohederlighet i forskning fastställde efter utredning att en professor och en docent gjort sig skyldi- ga till oredlighet. De båda forskarna överklagade detta beslut till kam- marrätten som beslutade att inte ge särskilt tillstånd för prövning efter- som man inte fann att expertgruppens beslut var ett beslut inom ramen för myndighetsutövning. Den anmälde professorns ärende skall enligt 90 Att minska risken för oredlighet i forskning gällande lag prövas av statens ansvarsnämnd som har att själva pröva hela sakunderlaget. beslut kan i sin tur överprövas. Docenten slutade sin anställning på egen begäran och kan inte få sin sak prövad i högre instans om inte regeringsrätten ger prövningstillstånd. Hade docenten inte slutat sin anställning skulle ärendet prövats i perso- nalansvarsnämnden. Beslut om disciplinpåföljd där hade dock enligt gällande rätt inte kunnat överprövas i någon rättslig instans. 3.14Finns det behov av en särskild rättslig ordning för beivrande av oredlighet? tog 1997 fram ett förslag till riktlinjer för hanteringen vid universitet och högskolor av frågor om vetenskaplig ohederlighet.45 vid var särskilt på två punkter mycket kritisk till detta förslag i sitt remissvar.46 Man saknade en entydig definition av begreppet forsk- ningsfusk. Eftersom stora värden står på spel för den som blir utsatt för en granskning måste man enligt fakultetsnämnden i lag bestämma vad som skall utgöra forskningsfusk. Enligt juridiska fakultetsnämnden be- hövs också en mycket stabilare författningsreglering än den hänvisning till högskolelagens första kapitel som förslaget hänvisar till för att uni- versitet och högskolor skall kunna utfärda föreskrifter om hur misstan- kar om vetenskaplig oredlighet skall utredas. Ett uttryckligt stöd i lag som bemyndigar antingen regeringen eller vederbörande universitet eller högskola att besluta sådan föreskrifter utgör enligt fakultetsnämndens mening därvid ett minimum.47 Det främsta motivet för en sådan strikt juridisk reglering som föreslås av vid är att man måste uppnå en mycket hög grad av rättssäkerhet för att den enskilde forskare 45Rapporten finns med som bilaga i Kommitténs rapport värna om vetenska- pens integritet och en god forskningssed. Rapport om vetenskaplig oredlighet, , 1998, 46Remissvaret avlämnat av Rektor vid , , 302, Dnr 0911/96. Som underlag till remissvaret och Juridiska fakultetsnämndens yttrande till rektor förelåg ett utlåtande av professorn i juridik som också blev vägledande för yttrandet. 47Stockholms universitet, , Yttrande avseende Remiss: Förslag av om hantering av frågor om forskningsfusk, Doss 302, Dnr 0911/96, s.2. Att minska risken för oredlighet i forskning 91 som anklagas för fusk skall kunna få ett fullgott skydd. Ett uttalande om att någon viss forskare har fuskat kan ha förödande konsekvenser för denne oavsett om det blir några disciplinära påföljder. Bara det faktum att en forskare blir föremål för utredning torde ha konsekvenser för den fortsatta karriären. Det är stor risk att själva processen med utredning också kommer att utgöra påföljden. Frågan om hur man kan uppnå en tillräcklig grad av rättssäkerhet vid utredning av misstanke om oredlighet i forskning är en av de svåraste frågorna att lösa. Vill man uppnå en maximal rättssäkerhet för alla inblandade parter måste utredning och bedömning av sakunderlaget följa vad som närmast liknar en sedvanlig brottmålsprocess. Man måste då också göra som Ju- ridiska fakultetsnämnden vid föreslår och i lag eller förordning både ge en entydig definition av vad som skall avses med termen forskningsfusk eller oredlighet i forskning samt bemyndiga uni- versitet och högskolor att besluta om föreskrifter gällande utredning av misstanke om oredlighet. Svårigheten att uppnå denna grad av rättssä- kerhet hänger samman med de problem som angivits beträffande möjlig- heten att entydigt och klart definiera termen forskningsfusk som en legal term. Skall man klara detta måste man också i lagrum kunna ange och entydigt definiera vad forskning är, dvs. den vetenskapliga praxis som fuskaren avviker ifrån. Man kommer då genast in på en rad i och för sig vetenskapsteoretiskt intressanta frågeställningar men de alltid med nöd- vändighet preliminära svaren på dessa frågor lämpar sig dåligt för preg- nanta juridiska formuleringar i en lagtext. För att ge maximal rättssäker- het skulle lagtexter och kommentarer till dessa sannolikt bli mycket om- fattande. Från det seminarium Kommittén anordnade rörande frågan om en sär- skild rättslig ordning är önskvärd för att beivra oredlighet i forskning skall inledning som kort berörde dessa frågor re- fereras här. Beträffande önskvärdheten av en särskild rättslig ordning där syftet är att komma till rätta med förfarande av oredlig natur inom forskning bör man beakta möjligheten både av repressiva och preventiva åtgärder. Med avseende på de repressiva åtgärderna bör man om nya rättsliga ordning- ar föreslås nogsamt beakta vikten av avgränsningar mot befintliga rättsinstrument inom de straffrättsliga, de disciplinarbetsrättsliga och de civilrättsliga områden. När det gäller utformning för en särskild eller till redan befintlig lagstiftning kompletterande rättslig ordning avseende oredlighet i forskning kan man välja att antingen utforma ett detaljerat regelverk som anger gällande rätt eller att utgå från en generalklausul 92 Att minska risken för oredlighet i forskning som är allmänt hållen. I det senare fallet överlämnar man åt praxis att avgöra vad som är gällande rätt. En sådan generalklausul kan föreskriva att forskare i sin verksamhet skall iaktta god forskningssed. I förarbeten till en sådan generalklausul kan en katalogisering med olika typiska fall vara vägledande för när forskarsamhället tillsammans med olika myn- digheter och rättsinstanser genom praxis anger vad som skall uppfattas som god sed. När det gäller frågan om varthän repressionen skall leda finns två vägar. Man kan konstatera att ett förfarande varit oredligt. Sedan kan man an- tingen låta detta leda till någon form av social repression eller också kan man till ett sådant konstaterande knyta en speciell rättsföljd. I det senare fallet är det viktigt att göra tydliga avgränsningar mot övriga sanktions- system. Beträffande oredligt förfarande som inte är straffbelagt blir upp- giften att avgränsa påföljder och procedurregler mot befintliga disciplin- rättsliga instrument. Vid utformning av särskilda rättsregler har man också att iaktta det grundläggande kravet enligt 8 kap 3 § regerings- formen. Statens ingrepp i enskildas förhållanden förutsätter enligt detta stadgande en lag och får endast ske i enlighet med lag eller på grundval av lag. Detta innebär också att det skall finnas ett rättssäkert förfarande och detta kräver medverkan av jurister, och sannolikt i vissa fall av lag- farna domare. En prövning om oredlighet föreligger kan ske lokalt eller centralt. Den måste emellertid ta sin början lokalt med utredning och någon form av preliminär bedömning av sakunderlaget, sannolikt i ett förfarande med kontradiktoriska inslag. Så långt referatet av framställning. Beträffande behovet av ett lagrum som bemyndigar universitet och hög- skolor att besluta om föreskrifter för utredning av misstankar om ored- lighet i forskning föreslog att man bör utgå från 1 kap 4 § högskolelagen som stadgar att verksamhe- ten vid svenska lärosäten skall bedrivas så att hög kvalitet nås. Forsk- ningsfusk menar man innebär att kvalitetskraven allvarligt åsidosätts men det ankommer på lärosätena själva att definiera vad som utgör god kvalitet respektive dålig kvalitet. Det angivna lagrummet kan sannolikt täcka en stor del av vad som i definitionerna ovan angivits som oredlig- het i forskning. Allt ohederligt beteende resulterar dock inte alltid i en försämrad kvalitet. Man kan t.o.m. tänka sig fall där den mer briljante forskaren har bättre förutsättningar att driva fram forskning med god kvalitet än den medelmåttige forskare han stjäl idéerna eller proverna från. Den av föreslagna for- muleringen är således otillräcklig. Att minska risken för oredlighet i forskning 93 Beträffande problemen med oredlighet i forskning har både anmälare och anmäld starka intressen av opartiskhet och rättssäkerhet vid granskning- en. Erfarenheterna visar också att det är nödvändigt att skydda anmäla- rens eller med den engelska termen the whistle intressen. En kommission för integritet i forskningen vid tillkom bl.a. därför att anmälare av oredlighet i forskning farit mycket illa (jämför bilaga 1). Det finns en form av missriktad kollegialitet där den som uppmärksammar och anmäler oegentligheter inom forskningen stämplas som förrädare. Den så brännmärkte får inga nya tjänster och får överhu- vudtaget svårt att klara sig i forskarsamhället. Vid offentlig utfrågning av kommissionen har anmälare som handlat i god tro berättat att de fått erfara att deras professionella karriär skadats eller ruinerats genom olika former av hot, censur, isolering, anklagelser om rasdiskriminering eller att de själva blivit anklagade för samma beteende de vågat utmana. An- mälare har enligt dessa vittnesmål blivit vägrade tillträde till sina data och sina laboratorier och till och med utsatts for hot om fysiskt våld. Frågorna om rättssäkerhet är avgörande både för anmälaren och den som misstänks för oredlighet.