sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Tiden har PU visat ett återkommande intresse för , dock mer som led i det ständiga vändande och vridande på det tillgängliga utredningsmaterialet, som sysselsatt gruppen, än som resulat av helt ny information. och , i sam- band med att förundersökningsledningen övertogs av , koncentrerades emellertid utredningsinsatserna åter kring misstankarna mot och möjligheten att åstadkomma en förnyad rättslig prövning av dessa. En särskild handlingsplan upprättades av . Enligt denna skulle ett arbete med ut- gångspunkt från att var gärningsmannen inledas. Syftet var att inventera och värdera allt material i denna del. inkom dessutom nya uppgifter angående . Det ledde sedermera till att beslöt att be Riksåklagaren ansöka om resning. ingav Riksåklagaren en resningsansökan till . aktualiserades det s.k. Sydafrika-spåret. Från polisiär synpunkt var det dock knappast fråga om ett spår, utan om uppföljning och kontroll av inkomna eller publicerade uppgifter, även om uppslaget från spaningssynpunkt bedömts som intressant. Uppslaget hör vidare till de mer resurskrävande, eftersom det rör utländska och svårtillgäng- liga förhållanden. lämnade sin befattning som spanings- ledare. Bakgrunden berörs under följande rubrik. inkom en anonym polisanmälan mot spaningsledaren , med påståendet att denne använde en av polisens bilar som vore den hans egen. Det uppgavs även att polisen höll med bostad. Enligt anmälaren förelåg skattebrott om inte hade tagit upp dessa saker i sin deklaration. Brottsutredningen i översikt 129 enheten för internutredningar, CU. Frågan om förundersökning skulle inledas underställdes åklagarmyndigheten. beslöt kammaråklagaren att inte inleda förundersökning. Beslutet motiverades med att det inte fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. inkom en ny anmälan, ställd till överåklagaren i . Även denna anmälan var anonym, men den hade undertecknats Palmegruppen och det uppgavs att majoriteten av personalen på låg bakom anmälan – ingen vill framträda med namn men de flesta är beredda att lämna full upplysning om sakförhållandena till berörd utredare, hette det i skrivelsen. Sakförhållandena var desamma som i den första anmälan, dock berördes inte bostaden i denna skrivelse. Chefsåklagaren beslöt enligt vad som antecknats på skrivelsen att inleda för-förundersökning, vilket kort senare ändrades till ett beslut om förundersökning. Ytterligare senare, , inkom ännu en anonym anmälan, undertecknad . Därefter vidtog en grundlig utredning. CU bedrev spaning mot . Av upprättade spanings- promemorior framgår att syftet med spaningen var att utröna huruvida använde en av polisens bilar för privat bruk. Resultatet, så som det framgår av spaningspromemoriorna, talade för att använde det aktuella fordonet privat. Efter att ha misslyckats med att på informell väg hos inhämta körjournaler vände sig CU till chefsåklagaren , som beslöt att husrannsakan skulle genomföras hos . Husrannsakan genomfördes , varvid körjournaler och andra handlingar be- slagtogs. Under samma månad hölls förhör, bl.a. med flera av utred- ningsmännen i Palmegruppen. Av utredningen framgick följande. hade i sin deklara- tion yrkat avdrag för s.k. dubbel bosättning. Hans familj hade flyttat till , på grund av att hot riktats mot honom och familjen. avslog yrkandet och hänvisade i beslutet till att arbetsgivaren i detta sammanhang torde ha ett visst ansvar och eventuellt kunna skydda Er familj eller bekosta ett sådant skydd. beslut finns intaget i förundersökningsprotokollet. På detta finns en anteckning, daterad och undertecknad av rikskriminalens dåvarande chef . Den är inte helt lättläst, men torde uttydas: Ö. får använda tjänstebil till och från bostaden i . RKP betalar hyran för lägenhet i . Ö. står själv för skattemässiga konsekvenser i samråd med sekretaria- tet. Arbetsgivaren stod därefter för hyran av den lägenhet i där bodde . 130 Brottsutredningen i översikt använde kontinuerligt en av de bilar Palmegruppen förfogade över. hade inte för skattemyndigheten deklarerat för vare sig bilen eller bostaden. Av förhören med tjänstemän vid framgick dels att hade uppfattats som en kärv och fordrande chef, dels att hans sätt att förfoga över en av gruppens bilar hade väckt stor irritation. Av förhöret med framgick att denne uppfattat att var påverkad av hoten och hade upplevt dem som mycket besvärande, i synnerhet som han hade småbarn. Det påverkade hans arbetssituation; han ville ha saken ordnad eller lämna sin post. uppgav att han själv från sin tid som palmeutredare – han hade som byråchef hos Riksåklagaren tjänstgjort i förundersök- ningsledningen, bl.a. som åklagare i målet mot – var bekant med att man fick väldigt otäcka brev. Han fattade det beslutet att för att kompensera () för det faktum att han inte fick göra det här avdraget så skulle rikskriminalen hjälpa honom ekonomiskt på det sättet att han skulle få ta en tjänstebil till och från och att vi skulle stå för hyran för lägenheten i . Beslutet inne- fattade inte någon rätt för att fritt använda bilen privat. Någon mer ingående utredning beträffande det hot upp- levt företogs inte. Ombedd att kommentera ett påstående från personer i Palmegruppen, att hoten mer eller mindre var nonsens, svarade Almblad: Jag tror jag törs garantera att inte upplever dem som nonsens, och det är vad som betyder någonting för mig. uppdrog , som då efterträtt som chef för rikskriminalen, åt en psykiater att göra en be- dömning av de hot som riktats mot . I ett utlåtande ut- talade , psykiatrisk konsultöverläkare vid polis- myndigheten i , att det enligt hans bedömning och alltjämt, genom det mycket stora intresse SR (den person som framställt hoten, vår anmärkning) visar genom sina många skrivelser och de indirekta och fördolda hot hon uttryckt, föreligger en hotbild mot personligen och hans familj. Med anförande av vissa ytterligare omständigheter bedömde läkaren att det förelåg en all- varlig hotbild mot och dennes familj. hölls förhör med . Han fick bl.a. frågan om det inte slagit honom att hans tillgång till bil skulle kunna få skattemässiga konsekvenser: Aldrig slagit mig ... att det här är en förmån. Jag har ställt upp för arbetsgivaren och jobbar dygnet runt. Så fort någon ringer så åker jag till jobbet. Jag sitter kvar . Jag har jobbat kanske för tre personer under . Det har aldrig slagit mig att det här är en förmån. Det är en hjälp för att jag skall kunna göra jobbet. Brottsutredningen i översikt 131 fattade chefsåklagaren , efter att ha redogjort för utredningen, följande beslut. har ansett att förmånerna inte är skattepliktiga på grund av hotet mot honom och hans familj. Han har fått stöd för sin uppfattning genom en formulering i skatteförvaltningens beslut samt genom att arbetsgivaren inte lämnat någon kontrolluppgift. uppgift att han talat med om beslutet och att han inte tänkte deklarera förmånerna motsägs visserligen av den sistnämnde men eftersom uppgift här står mot uppgift och bådas berättelser är trovärdiga får uppgift tas för god. På grund av det anförda kan inte styrkas att insett att förmånerna varit eller kunnat vara skattepliktiga och därför skulle deklareras. Inte heller kan det visas att förfarit grovt oaktsamt genom att inte deklarera dessa. Det kan inte heller visas att någon annan person uppsåtligen eller av grov oaktsamhet begått brott som har samband med förmåner. Förundersökningen läggs ner. fick i samband med förundersökningen lämna sin post under former som utåt torde ha tolkats så att han fick sparken. Av ut- redningen i detta ärende, liksom av uppgifter som lämnats till kommis- sionen från personer inom PU, framgår att sökte andra tjänster och alltså ville lämna sitt uppdrag. I det ovan nämnda förhöret angav själv att han både sökt och erhållit andra befattningar, men att han av sin uppdragsgivare nekats lämna befattningen som spaningsledare. Arbetet med brottsutredningen efter det att slutat som spaningsledare Efter det att lämnade sin befattning övertog tidigare biträdande spaningschefen spaningsledarskapet inom ramen för den befintliga organisationen. utsågs till spaningsledare, dock med tillträde först . Arbetet under fortsatte på samma sätt som under ledning. förutsåg att det pensum han och åtog sig 1988 skulle vara avklarat . skulle enligt bedömning samtliga uppslag vara processade, dvs. färdiga och genomgångna, på det sätt som man hade föresatt sig 1988. då denna bedömning gjordes, dvs. , återstod enligt 300-500 upp- 132 Brottsutredningen i översikt slag att processa, vilket alltså är en relativt liten del av de totalt cirka 18 500 uppslagen. ledde, som framgått av redovisningen av förundersök- ningsledningens arbete, koncentrationen kring uppslaget till en kraftsamling, som kulminerade med resningsansökan . Efter resningsansökan har arbetet fortsatt i samma former som . Högsta domstolens avslag på resningsansökan föranledde ingen omorganisation av verksamheten eller för- ändring av dess grundläggande inriktning. Palmegruppen består alltfort av ett knappt femtontal kriminalpoliser jämte administrativ personal. Anmärkningar om samarbetet mellan polis och förundersöknings- ledning samt om möjligheten att i efterhand beskriva hur utred- ningsarbetet bedrivits Samarbetet mellan förundersökningsledningen och spaningsledningen har enligt vad som alltså uppgivits från ömse håll fungerat väl. Förundersökningsledningen har legat på åklagarsidan. Formellt innebär det att Riksåklagaren haft ansvaret för mordutredningen. Enligt , som varit mer eller mindre knuten till förundersökningsledningen sedan det fulla åklagarinträdet och varit förundersökningsledare – , innebär detta att åklagaren ansvarar för att polisen gör rätt saker, däremot inte för hur polisen utför de enskilda uppgifterna och inte heller för hur polisledningen avdelar och prioriterar sina resurser. Det är emellertid uppenbart att åklagarens insats som förundersök- ningsledare de facto har förändrats beroende på utredningsläget. När det finns en misstänkt gärningsman har åklagaren fler uppgifter och får en aktivare roll. Skillnaden synes dock inte bara vara kvantitativ utan också kvalitativ. När det finns en misstänkt styr åklagaren och dennes perspektiv, inriktat på kommande rättslig prövning, utrednings- insatserna i den delen. När det inte finns en misstänkt tycks polisen kunna arbeta närmast helt självständigt och synes då också själv styra spanings- och utredningsinsatsernas inriktning, allt i jakt på en brotts- misstanke stark nog att föra vidare till åklagaren. I praktiken betyder det att åklagarens inflytande över utredningen när den befinner sig i dessa skeden är uttunnat. Det formella ansvaret synes därvid bli just formellt. Det kan ifrågasättas om åklagaren i dessa skeden tar ansvar för att polisen gör rätt saker. Brottsutredningen i översikt 133 Att det faktiska ansvaret för brottsutredningens inriktning således vandrat fram och åter beroende på utredningsläget bekräftas av flera ikttagelser. Redan i Parlamentariska kommissionens utfrågning beskrev åklagarinsatsen i utredningar av detta slag som en berg och dalbana: När man har en misstänkt är arbetet på topp, och när det åter blir ett spaningsmord faller åklagarinsatserna tillbaka, sedan kommer nästa misstänkt, och då blir det samma sak. 7 Detta synsätt synes i och för sig inte vara oomstritt bland de åklagare som varit engagerade i förundersökningsledningen. Icke desto mindre finns det alltså enligt vår mening tecken på att förundersökningsledningen i mordutredningen fungerat på detta vis. Från spaningsledningens sida har det sålunda uppgivits att de direktiv man efter rätte- gångarna fick från dåvarande förundersökningsledaren innebar att polisen skulle informera förundersökningsledningen när det dök upp misstankar av intresse – kom när ni har något. Och efter rättegångarna diskuterades det alltså på åklagarsidan om inte förunder- sökningsledningen borde återgå till polisen, eftersom det inte längre fanns någon brottsmisstänkt, något som skulle ha förhindrats av rege- ringsbeslutet , som förankrade förundersökningsledningen hos Riksåklagaren. Den tankegången visar hur man i förundersök- ningsledningen såg på sin roll i ett skede där det inte fanns någon misstänkt person i utredningen. I praktiken har samarbetet mellan förundersökningsledningen enligt vad vi kunnat iaktta alltså fungerat så att åklagarinsatsen varierat be- roende på utredningsläget. I det skede då det inte funnits någon miss- tänkt gärningsman och utredningen varit att rubricera som spanings- mord, dvs. från den friande domen mot och framåt, har Palmegruppen arbetat mycket självständigt. Polisen har på egen hand bedömt när ett uppslag är färdigutrett. Systemet med ad acta- läggning, som är en central del i Palmegruppens rutiner, har för- undersökningsledningen i samtal med oss distanserat sig från. Dessa frågeställningar, om rollfördelningen mellan förundersök- ningsledningen och det övergripande ansvaret för arbetet med mord- utredningen, återknyter vi till i kapitel 8. Förutom informella kontakter mellan personer i spaningsledning och förundersökningsledning, som i efterhand synes svåra att redovisa närmare, har samarbetet och förundersökningsledarens ansvar fungerat respektive utövats så, att man haft återkommande sammanträden mellan spanings- och förundersökningsledning. Det synes ha före- kommit två till tre sådana sammanträden . 7 Parlamentariska kommissionens utfrågning med den 25 janu- ari 1988. Se även det mer utförliga citatet i kapitel 8. 134 Brottsutredningen i översikt varit av informell karaktär. De har följt en viss dagordning, med ut- gångspunkt från spaningsledningens rapporter från utredningsarbetet, och de har innefattat beslut och direktiv till polisen från förundersök- ningsledaren. Några protokoll har dock inte förts, i vart fall inte . Hos Riksåklagaren finns ingen dokumentation från sammanträdena, medan Palmegruppen förfogar över enskilda befatt- ningshavares personliga minnesanteckningar och sedermera även pro- tokoll, som emellertid betraktas som arbetsmaterial. Beträffande pro- tokollen har det från spaningsledningens sida uppgivits att sådana först inte förts, men att man började med detta när det blev uppenbart att vi skulle bli granskade, vilket det blev . Vi har bett PU att för oss redogöra för hur arbetet löpt – hur resurserna varit inriktade, vilka uppslag och åt- gärder som varit prioriterade under vilka tidsperioder osv. De redo- görelser vi därvid fått har emellertid varit fragmentariska – när vi nedtecknat dem och underställt PU dem för eventuella kompletteringar har PU ansett dem alltför ofullständiga för att kunna användas – och ungefärligt översiktliga. Den återstående möjlighet som anvisats oss har varit en genomgång av biträdande spaningschefens s.k. nummer- liggare, där åtgärder avseende varje enskilt uppslag finns antecknade. Bortsett från att detta vore en alltför stor arbetsuppgift, skulle det inte vara möjligt att på detta sätt, via ett närsynt betraktande träd för träd, nå fram till en användbar helhetsbild. Vår slutsats är att eftersom ledningssamarbetet inte dokumenterats är det omöjligt att i efterhand rekonstruera ett underlag för en redovisning av det slag vi gärna hade velat göra. – Att återkommande, successivt uppdaterade analyser av utredningsläget från denna dokumentationssynpunkt skulle ha varit en tillgång behöver knappast tilläggas (jfr våra synpunkter i kapitel 8). 2.1.2Säkerhetspolisens roll i brottsutredningen Säkerhetspolisen har aldrig haft någon formellt självständig roll i mord- utredningen. I ett mycket tidigt skede, redan dagarna efter mordet, underställdes personal vid säkerhetspolisen (säker- hetsavdelning) spaningsledningen. Detta skedde informellt, efter ett samtal mellan och rikspolischefen . Den personal från säkerhetspolisen som kom att medverka i Brottsutredningen i översikt 135 mordutredningen fick sina uppgifter direkt från ledningsgruppen. 8 Säkerhetspolisen representerades i ledningsgruppen, till att börja med av byråchefen och sedan på lägre nivå. I denna roll kom säkerhetspolisen att utföra mycket arbete inom mordutredningen. Eftersom det emellertid inte var säkerhetspolisen som självständig myndighet som utförde arbetet, utan dess personal som ställdes till spaningsledningens förfogande, förekom ingen diarie- föring av handlagda ärenden och veterligen inte heller någon annan egen dokumentering av vidtagna åtgärder från säkerhetspolisens sida (jfr dock angående polisärendena nedan). I det hänseendet kom säker- hetspolisen såvitt mordutredningen angick att fungera som en avdel- ning inom . Den kanske mest omtalade av säkerhetspolisens arbetsuppgifter inom mordutredningen gäller de s.k. polisärendena. Hanteringen av dessa behandlas i kapitel 4. Även andra uppslagstyper lades dock regel- mässigt på säkerhetspolisen, t.ex. undersökningar rörande palestinier, kurder och kroater. Skälet torde ha varit att dessa uppslag hade med terrorism att göra och att säkerhetspolisen bedömdes lämpad att hantera dessa, eftersom man där hade personal som sysslade med frågor kring terrorism. Vid vår genomgång av PU-materialet har vi också kunnat konstatera att uppslag med utländsk anknytning under det första utredningsåret i många fall har utretts av säkerhetspolisen. Någon möj- lighet att distinkt peka ut vad säkerhetspolisen i dessa hänseenden ansvarade för finns emellertid inte, eftersom säkerhetspolisen, som 8 Det sagda framgår av , del 2, SOU 1987:72 s. 34, 50 f och 133 f. – I likhet med vad som gäller andra förhållanden från den inledande tiden är den formella bilden oklar. beskriver oftast förhållandet så att det var personal från säkerhetspolisen som underställdes spaningsledningen, dvs. det var inte säkerhetspolisen som sådan. talas dock om uppdrag till säkerhetsavdelningen (a.a.s. I prak- tiken torde det dock ha fungerat så att såvitt mordutredningen angick förfogade över säkerhetspolisens resurser, som vore han dess chef. Av utfrågningar med och av vad denne upp- givit för den tidigare framgår att han såg det på det sättet. Det motsägs inte heller av i motsvarande utfrågningar. skildrade visserligen inte förhållandena på samma sätt, men han för- klarade att samarbetet med säkerhetspolisen, efter en del inledande trassel, kom att fungera väl sedan han haft överläggningar med rikspolischefen och då- varande chefen för säkerhetspolisen, . – Saken behandla- des av i det s.k. buggningsmålet. Hovrätten fann det utrett att säkerhetspolisens personal fick anses ha stått under befäl och lydnad i den mån personalen – hade medverkat i mordutredningen. 136 Brottsutredningen i översikt alltså ha haft att göra med att säkerhetspolisen faktiskt inte ansvarade för en eller flera specifika delar av mordutredningen, utan endast fungerade som en resurs för spanings- och förundersökningsledningen. Det slutliga ansvaret och ansvaret för hela mordutredningen låg centralt (jämför framställningen angående polisärendena i kapitel 4). Ett sätt att beskriva säkerhetspolisens roll är att den fungerade som en förhörs- eller utredningsgrupp inom mordutred- ningen. Den var avskild från andra delar av utredningen, men hade inget självständigt utredningsansvar utan arbetade på preciserade upp- drag. Resurserna för utredningen av det s.k. huvudspår, som utvecklades – dvs. PKK-spåret – kom i hög grad att att tas från säker- hetspolisen. Enligt var ca 150 polismän sysselsatta med detta spår , varav huvuddelen kom från säkerhets- polisen.9 Sammanfattningsvis spelade alltså säkerhetspolisen en betydande roll , men ansvaret låter sig inte tydligt avgränsas, eftersom arbetsinsatsen var sammanvävd med utred- ningen i övrigt. Därutöver torde säkerhetspolisen ha utbytt information om mordet med utländska säkerhetstjänster. Från detta synes dock inte föreligga någon dokumentation. har uppgivit att säkerhets- polisen fick all den hjälp man kunde önska i detta hänseende, men att inget av intresse för mordutredningen kom fram. Genom regeringsbeslutet övertog ansvaret för polisarbetet. Avdelningschefen blev operativt ansvarig, dvs. Under sig hade han ett antal avdelningar, varav en var säkerhetspolisen. I och med detta blev säkerhetspolisen en del av mordutredningen. var chef för denna del. Därmed kom PKK-spåret att formellt flyttas till säkerhetspolisen, vars personal alltså redan tidigare varit i hög grad engagerad i den delen av mordutredningen. hade emellertid ansvaret för polisarbetet i mordutredningen flyttats från till Rikspolis- styrelsen, där säkerhetspolisen var en underordnad avdelning. Något självständigt ansvar avseende mordutredningen fick säkerhetspolisen därmed inte nu heller. I och med att tillträdde som spanings- ledare tillskapades som framgått en egen organisation, Palmegruppen, 9SOU 1987:72 s. 134. 10PK-minnesanteckningar nr 20. Samma uppgift lämnades av byråchefen vid säkerhetspolisen, PK-minnesanteckningar nr 22. Brottsutredningen i översikt 137 Säkerhetspolisen hade ingen roll i denna nya organisation, som fick ansvaret för hela mordutredningen, med ett undantag. Undantaget gällde PKK-spåret som inte flyttades över till den nya utredningsgruppen, utan fick ligga kvar hos säkerhetspolisen. I samband med denna omorganisation ordnades informationsutbytet mellan PU och säkerhetspolisen på följande sätt, enligt vad som upp- givits för kommissionen från företrädare för säkerhetspolisen. Säker- hetspolisen överlämnade allt material rörande mordutredningen till PU. Alla tips som därefter kommit till säkerhetspolisen har vidarebefordrats till PU. Ingen utredning rörande mordet förekommer vid säkerhets- polisen. Då PU har behov av information eller annat bistånd från säker- hetspolisen skall en formaliserad förfrågan riktas till en för ändamålet utsedd kontaktman, som ser till att frågan besvaras, se vidare nedan. Enligt uppgift från ömse håll har denna ordning fungerat väl. låg således kvar hos säkerhetspolisen, även efter tillskapandet av PU. Se vidare kapitel 5, Avsnitt Y – (PKK) . Material hos säkerhetspolisen med anknytning till mordutredningen Säkerhetspolisens material med anknytning till utredningen av mordet på finns inte samlat på sådant sätt att den som är satt att granska materialet enkelt kan beställa fram detta. Enligt vad som upp- givits inför kommissionen av säkerhetspolisens generaldirektör skulle säkerhetspolisen inte förfoga över någon särskild akt rörande Palmeärendet utan material som berör mordutredningen skulle vara insorterat i personakter respektive sakakter, till vilka det i de flesta fall saknas hänvisning om att de innehåller uppgifter rörande utred- ningen av mordet på . 11 Det har emellertid därefter uppgivits att det hos säkerhetspolisen finns två akter rörande mordutredningen, Mordet på statsminister och Ej kurd. I samband med vår materialgranskning hos säkerhetspolisen har slutligen uppgivits att detta inte är två skilda akter. Om dokumentation som rör mordutredningen har från säkerhets- polisens sida uppgetts, att när en förfrågan från PU inkommer till säker- hetspolisen registreras denna i det särskilda diariet för RKP-förfråg- ningar (RKP = ) i Palmeärendet. Diariet, som förts , borde enligt den ansvarige handläggaren åtminstone innehålla samtliga förfrågningar från PU. Möj- ligen kunde det finnas någon muntlig förfrågning som inte diarieförts. 11 Kommissionens sammanträffande med . 138 Brottsutredningen i översikt När säkerhetspolisen upprättat svar på en förfrågan skickas detta i original till PU tillsammans med förfrågningen och såvitt handläggaren visste behåller säkerhetspolisen inte några kopior av handlingarna. 12 händer det att tips rörande mordet på kommer in direkt till säkerhetspolisen. Tipsen behålls då av säkerhetspolisen i original medan kopior vidarebefordras till PU. Säkerhetspolisen gör inga egna utredningar i anledning av sådana tips, eftersom det är bestämt att säkerhetspolisen endast skall vidta utredning i Palmeärendet på förfrågan av PU.