sou · GNB3112 · 2000-01-01 00:00:00 — Den ursprungliga samhällsteoretiska bilden med två sfärer upplevdes efter hand som alltför ekonomistisk och nyliberalt hjärtlös. De mjuka värdena fick ju ingen plats, och måste in för att liberalkonservativ ideologi inte skulle upplevas som alltför grabbigt inriktad på de hårda frågorna. Man var under press från som betonade närsamhälle, gemen- skap och familj. De liberalkonservativa skiljde då ut marknaden, och lät uttrycket civilt samhälle betyda familj, släkt och frivilligorganisationer enbart. Men följande är tänkvärt. De mjuka och vårdande värdena förläggs inte till marknadens ekonomiska effektivitet och servicetänkande, och inte till välfärdsstatens eller den kommunala sektorns omsorg i förvalt- ningsform. Nej, i familjen och släktens och välgörenhetsorganisationernas trygga famn är det som vi skall få uppleva den vårdande mjukheten. Man tycks drömma om ett samhälle med hemmafruar, eller åtminstone med hembiträden. Frågan är vilken samhällsteoretisk bild, den med två eller tre sfärer, som är mest grabbig! inför de viktiga frågorna om den politiska ordningen som grundval för rättsstat och rättsordningens samt den sociala organisationens upprätthållande.18 Det andra sättet som denna samhällsbild påverkar vårt tänkesätt begränsar demokratins tillämpningsområde. Om samhället bara tänks bestå av de två sfärerna stat och civilt samhälle kommer demokratins sfär att likställas med den offentliga sfären, politikens sfär. Demokratins område kommer att likställas med den offent- liga sfärens område. Demokratin blir instängd i den statliga sfären. Det leder i sin tur till att frågor om demokratins utvidgning och legitima spelplan kommer att likställas med den offentliga sfärens utvidgning. Hot mot demokratiska värden kommer att handla om hur ekonomism tränger undan offentlig–politiska avvägningar och prioriteringar inom offentlig politik och offentlig förvaltning. Demokratins fördjupning kommer då att handla om ökat folkligt inflytande inom den offentliga sektorns verksamheter. Detta är naturligtvis bra som sådant. Det är viktigt att demokratisera den offentliga sektorns verksamheter och diskutera t.ex. brukarin- flytande i skolor och daghem, eller demokratisk styrning av sjukvården. Frågan är bara varför vi inte (längre) diskuterar industriell de- mokrati på arbetsplatserna, eller betonar vikten av demokratiskt (med-) inflytande över marknaderna. Den politiska reträtten från överhöghet över , är ett nutida exempel på en demo- kratisk reträtt. Frågan är vem som tjänar på att demokratiskt in- flytande över den privata sektorns organisationer och över mark- naderna glöms bort. Eller vem som tjänar på att demokratiskt in- flytande och demokratisk kultur inom den privata sektorns organisationer och marknader skjuts åt sidan. Med detta vill jag ha sagt att demokratiska arrangemang och institutioner inte får begränsas till enbart den offentliga sektorn med stöd av sam- hällsteoretiska bilder med två eller tre sfärer. (Här lurar oss språ-- ket litet och jag har medvetet försökt åtgärda det. Jag skriver inte demokratins inflytande i företagen, i bestämd form, eftersom det 18 Se min anknytning till i essän Det civila samhället i sam- hällsdebatt och samhällsteori, s. 212–218. i dagens politiska språk skulle betyda statens inflytande. Jag skriver demokratiskt inflytande, i obestämd form, för att betona min demokratiteoretiska tes i denna essä att demokrati är en egenskap som kan finnas i alla möjliga institutionellt–organisa- toriska arrangemang, i de mest skilda organisationer och sociala system. Demokratibegreppet får inte låsas fast vid stat och offentlig sektor à priori vilket ju är önskedrömmen i vissa be- greppsliga strategier och tankesmedjor. Demokratiskt inflytande kan i många fall organiseras annorlunda än genom staten. Det tredje sättet som denna samhällsbild påverkar vårt tänke- sätt stänger även in demokratiska former och arrangemang i den nu- tida offentliga sektorn enbart. Demokratiska ideal kan enligt min mening mycket väl prägla hela samhället, och bör göra det, om vi skall kunna leva våra liv demokratiskt. De kan mycket väl prägla både den privata sektorn och den offentliga, för att nu inte tala om en del andra sektorer såsom den kooperativa sektorn, familje- 19 har ivrigt propagerat för att vi bör betrakta de tre sfärerna stat, marknad och civilsamhälle som grundade i helt olika logiker eller etiska grundlagar, t.ex. i sin essä i antologin , (red.) Civilt samhälle kontra offentlig sektor. Och eftersom de tre sfärerna grundas i tre olika etiska logiker bör vi lyda dessa logikers bud, annars går det oss inte väl. Det vill säga att inte använda samma etik i familjen som på marknaden, och inte samma etik i staten som på marknaden eller i familjen. poäng är att demokrati och kollektiva beslut inte har att göra i marknadens sfär eller i civilsamhället. Han försöker alltså skapa en logiskt vattentät filosofi om varför demokratins principer inte får an- vändas utanför den statliga sfären, varför demokratin i princip bör vara just instängd. Men resonemang grundas i ett tankefel. Demo- krati är inte detsamma som stat, utan bör ses som en egenskap hos stater. Stater kan vara mer eller mindre demokratiska. Det betyder också att demokrati kan vara en egenskap hos både företag och familjer. Demokrati kan alltså i princip finnas i alla möjliga samhälleliga sfärer och organisa- tioner. Det är upp till oss att avgöra vilka värden som vi vill skall realisera, i staten, på marknaden eller i familjen. ägnar sig åt gammal god platonistisk metafysik när han försöker bygga in vissa värden (sina egna värderingar av hur samhället bör fungera) som ontologiskt existerande essenser i de olika sfärerna. sektorn, kultursektorn m.m. (OBS! Eftersom min polemiska udd är riktad mot ett ensidigt statssocialistiskt tänkande talar jag defi- nitivt inte om statlig planekonomi! Marknad är i många fall en effektiv distributionsform.) Det är stor skillnad, sett från perspek- tivet av egenmakt och autenticitet, mellan att arbeta i ett egenägt eller kooperativt ägt företag och i ett kapitalägt eller ett institu- tionsägt. Skillnad i inflytande och självrespekt mellan att arbeta i en demokratiskt styrd arbetsgemenskap och i en hierarki. Skillnad i självuppfattning och människosyn mellan ett kulturliv och idéliv som präglas av allas lika värde och ett som utgår från vissa indivi- ders förutbestämda höghet (genom ras, religion, härstamning, stånd, utbildning, rikedom eller egendom). Det är skillnad mellan att växa upp i en demokratisk familj och i en auktoritär. Det är skillnad mellan att leva i ett samhälle där demokratins idéer genomsyrar alla samhällsområden och i ett där demokratins idéer tillåts gälla endast inom den offentliga sektorn. Eller rent av endast i de mjuka och människovårdande delarna av den offentliga sektorn. 5Rörelsen och välfärdsstaten – en påminnelse För att nu börja dekonstruktionen av offentlig sektor–spåret som det enda naturliga inom socialdemokratin, och därmed det natur- liga i dagens diskursiva struktur, vill jag börja med att påminna om den svenska arbetarrörelsens organisationstradition. Arbetar- rörelsen består i begynnelsen, och talar vi om perioden – 1902, av en brokig samling organisationer, främst fackföreningar. finns frikyrkornas och nykterhetsföreningarnas organi- sationstradition och en växande flora av allehanda kulturförening- ar, sparkassor, arbetslöshetskassor, sjukkassor och konsument- kooperativ, och, inte att förglömma, mobiliseringen i rösträtts- rörelsen. Det är fackföreningarna som bildar det Socialdemokra- tiska arbetarepartiet (SAP) . Medlem i partiet blir man huvudsakligen genom fackföreningarnas frivilligt kollektiva an- slutning av sina medlemmar. Det betyder att rörelsen i första hand existerar som social rörelse och först i andra hand som parti. Arbetarrörelsens fackliga organisationer kommer alltså först, par- tiet efteråt, både tidsmässigt och betydelsemässsigt. Fackförening- arnas starka ställning i partiet, de påverkade verkligen partiets självbild och målsättningar, förklarar en stor del av den svenska arbetarrörelsens enhetlighet, jämfört med andra länder.20 Arbetarrörelsen består dock inte av fackföreningar enbart, som de egendomslösas skydd mot arbetsgivarna. Den framväxande industriarbetarklassen, och det arbetande folket i allmänhet, i stad som på landet, organiserar sig i sjukkassor och arbetslöshets- kassor, i spar- och bostadskassor (HSB), i begravningskassor (FONUS), i kooperativa butiker (KF bildas ), i kulturför- eningar (ABF) och idrottsföreningar (AIF, AIK, IFK etc., folkrö- relseidrotten är osedvanligt stark i ), i Folkets park- och Folkets husföreningar och medialt med tidningar, tidskrifter och bokförlag. Denna flora av organisationer kommer till stånd som ett skydd för den enskilde och ett stärkande av individen inom det ekono- miska livets marknader: arbetsmarknaden, konsumtionsmarknaden och bostadsmarknaden. De formar ett socialt skyddsnät av självhjälp i övergången från det traditionella jordbrukssamhället till det moderna industrisamhället. Frikyrkor och nykterhetsför- bund är också småfolkets organisationer i denna omvandlingspro- cess, ofta föregår de den socialistiska arbetarrörelsen, och dess mönster och traditioner förs vidare in i fackföreningar och parti- föreningar. Ser man saken från det arbetande folkets perspektiv kan man säga att den egna organiseringen är den viktigaste vägen till social och ekonomisk trygghet, och till kulturell identitet och individuellt bemyndigande till kanske så långt fram som 1960 (allt det som i dåtida retorik kallas ekono- misk, social och kulturell frigörelse). Då menar jag bemyndi- gande dels som socialekonomiskt faktum, dels som upplevelse- mässigt och psykologiskt faktum. Fackföreningarnas kassor och organiseringens skyddsnät utgör dessutom en viktig faktor i industrisamhällenas historiska rörelse i 20 Therborn G., Socialdemokratin träder fram. Arkiv nr 27–28, s. 3–71. riktning mot den fullt utbyggda välfärdsstaten. Sjukförsäkring, pensionsförsäkring och arbetslöshetsförsäkring tar sin början inom yrkesgillen och fackföreningar, stöds genom offentliga bidrag, och resulterar i en allt mer omfattande lagstiftning första hälft. , , och är oftast pionjärer i de sociala reformpro- grammens inrättande. I vissa fall kan traditionen av självorganise- ring och social rörelse vara så stark att den försenar vissa sidor av välfärdsstatens utveckling. I till exempel dröjer det ända till 1934 innan en nationell lagstiftning genomförs till stöd för fackföreningars arbetslöshetsförsäkring och än administreras A-kassorna genom fackförbunden. Inom sjukförsäkringen är också rörelsebakgrunden stark, och och i många länder fungerar sjukförsäkringen genom offentliga bidrag till de frivilliga kollektiva kassorna.21 Denna starka tradition av självorganisering leder också till att organisationerna ses som primära och partiet/partierna som se- kundärt, som redskap för den vilja och de intressen som organise- rats i den vidare rörelsen. Den politiska kulturen inom arbetarrö- relsen är en rörelsekultur, ända fram . Det betyder att arbetarrörelsens bärande tankar och idémässiga kärna utgår från självorganisering, direktdemokrati och representativ närdemokrati. Däremot ses inte den historiskt existerande statliga och kommunala organisationen som någon självklar tillgång eller ett självklart medel. Tvärtom ses den som motståndarnas organisa- tionsprincip och överhets kultur, en fiende att kämpa mot eller en arena som måste erövras. Kritiken mot den dåtida statsordningen är framträdande i den socialistiska språkvärlden –1920. (Med Internationalens klassiska ordval: stat och lagar oss förtrycka, vi under skatter digna ner.) Efter det de- mokratiska genombrottet blir kritiken mer teknisk och gäller mer hur man skall få förvaltningar att följa socialdemokratiska politiska 21 , B, AMS som socialdemokratisk reformbyråkrati, Arkiv nr 18 s. 56–76. Genom sin tonvikt på perioden kommer i boken in (Arkiv, 1990) inte att särskilt beröra rörelsebakgrunden. initiativ, något som inte alltid varit lätt.22 Den kritiska hållningen gentemot den borgerliga stat- och sam- hällsordningen är inte sakligt ogrundad. Den existerande staten är ju sakligt sett den härskande klassens stat, för att travestera den dåtida marxismens (dvs. socialdemokratins) retorik. Rösträtt och valbarhet är förbehållen de välbärgade, både i stat och kommuner. är kommunerna i en organisation främst för de besuttnas intressen, och kan rimligen inte vara annat. Det är ju de egendomsägande som är det borgerliga samhällets med- borgare. Den kommunala rösträtten är graderad efter taxerad in- komst och förmögenhet. Juridiska personer såsom företag har rösträtt efter taxering. Denna graderade rösträtt sågs naturligtvis som mycket kränkande utifrån den enade liberala och socialistiska vänsterns människosyn. Den dåtida motviljan mot den existerande offentliga makten och kommunerna medför bl.a. att begreppet lokal demokrati, som vi känner det som en vänsteridé, knappast alls återfinns inom socialistisk idétradition –talets första hälft. Industriarbetarna får ju social exi- stens och individuell självkänsla, och lokal demokrati, främst genom sin ekonomiska, sociala, kulturella och politiska självorga- nisering. Detta får till konsekvens att arbetarrörelsens ideologi till att börja med inte är särskilt engagerad av kommuner och kommunala frågor. Den ideologiska tonvikten på kommuner växer fram efter hand och får sin höjdpunkt inom socialdemokratin först , då man bestämmer sig för att göra kommunerna till de främsta bärarna av den välfärdsstatliga reformpolitiken, till en ryggrad i den sociala, ekonomiska och kulturella infrastrukturen. Det är en politik som förverkligas i den omvälvande kommun- blocksreformen 1962–1973 och i den nya författningen, slutligt genomförd 1975, med gemensam valdag för kommunalval och riksdagsval.23 (kommunisterna), å sin sida, skaffar 22Rothstein, B., Att administrera välfärdsstaten. Några lärdomar från , Arkiv 36–37, s. 68–84. 23Dahlkvist, M., , S., som makt- spridningsprojekt? Den svenska statstraditionen och den lokala politiska sig som parti inte ens ett eget kommunalt handlingsprogram förrän år 1975.24 Detta kan förvåna, men blir naturligt om man ser till arbetarrörelsens långa tradition av självorganisering, å ena sidan, och den kommunistiska traditionens koncentration på partistyrd systemomvandling uppifrån. Spänningsfältet mellan arbetarrörelsens organisationskultur och den existerande offentliga politiska makten, den strukturella posi- tionen mellan klass och stat som sociologen uttryckt det,25 är som jag ser det en viktig förklaring till de interna politiska striderna inom socialdemokratin själv och inom arbetar- rörelsen i stort. Tidigt kommer denna spänning till uttryck i frågan om strategin, om vägen till ett socialistiskt samhälle, men också därmed utformningen av framtidssamhället. Skall strategin huvud- sakligen vara en ekonomisk kamp inom marknaden (ekonomis- men) eller en politisk kamp för att erövra den politiska makten i staten? Skall man ingå i en borgerlig regering (ministersocia- lism)? Eller skall man över huvud taget verka förbättrande och förändrande inom det rådande samhällets ramar (reformism), oavsett om man vill gå den ekonomiska eller den statligt politiska vägen? Spänningen mellan rörelsesocialism och statssocialism kommer också till uttryck i diskussionen om intern demokrati, som motsättningar mellan rörelsens bas och partiledningen (sedermera, efter vänsterns utbrytning ur partiet, arbetarpartiernas ledningar). Socialdemokratins tidiga ledarskikt kämpar dessutom, som jag kommer att visa, en ojämn kamp mot fackföreningarnas och kooperationens rörelsesocialism och demokratism. Partiets ledning hade nämligen tidigt ambitionen att partiet ensamt enhetligt skulle leda arbetarrörelsen nationellt. De kom att förlora stort i denna fråga.26 styrelsen i forskarvolym I Maktdelning SOU 1999:76, s. 257–318. 24Strandberg, U., Debatten om den kommunala självstyrelsen 1962–1995, Gidlunds, 1998, s. 190. 25Olofsson, G., Mellan klass och stat. Om arbetarrörelse, reformism och socialdemokrati, Arkiv, 1979. 26Detta är den bärande tesen i avhandling ovan. Jag kommer i denna essä att framhäva hur rörelsens bas ofta har varit mer internt demokratisk än ledningarna. Jag kommer också att peka på att traditionen inom fack och kooperation har varit mer antiauktoritär och direktdemokratisk (nerifråntänkande) än tradi- tionen hos partiernas ledningar (uppifråntänkande). Partiernas bas, liksom fack och kooperation, har heller inte varit så ideologiskt entydiga som partiernas ledningar. Den socialdemokratiska, och senare den kommunistiska, partiledningen betonar ständigt vikten av ideologi, och utvecklar ideologi som legitimering för sitt ledarskap.27 Det intressanta med de två dominerande partiernas idéer är att de båda är statssocialistiska i den meningen att socia- lismens idémässiga kärna och viktigaste institutioner i samhällsut- vecklingen knyts till staten. Jag tänker på socialdemokratins marxism 1897 och 1920, eller dess senare keynesianism . Till och med , , ses det socialistiska inslaget inte i folkets självorgani- sering, inte heller i demokratiskt inflytande i företag och offentlig sektor, utan i kvarvarande offentliga sociala välfärdssystem. Stats- socialismens tradition präglar också i hög grad det kommunistiska partiets utveckling mot stalinism, 1924 och 1928, sedermera mot revisionistisk modernism, 1965, men också dess återvändande till demokratisk vänstersocialism under 1990-talet.28 Båda partierna 27Samtidigt har ledningarna inte dragit för att styra, dominera eller rent av manipulera rörelsens bas, både inom socialdemokratin och inom kommu- nismen. Några flagranta socialdemokratiska exempel är partiledningens agerande när de backade från utlovade radikala krav vid rösträttens genom- förande 1918 (vilket jag återkommer till nedan, kungamakten blev kvar, första kammaren blev kvar, kvinnornas fulla röstdeltagande försenades genom kvarvarande s.k. streck m.m.), eller vid kärnkraftsomröstningen (när man införde tre linjer för att splittra oppositionen) eller vid regeringsinne- haven (när man genomförde den politik av sociala nedskär- ningar som de angripit de borgerliga partierna för att planera) eller vid trixandet med opinionen inför EU och inför EMU. Liknande manipulationer med fotfolket och hederligheten är legio även inom den kommunistiska tradi- tionen. 28Att nuvarande position kan ses som en ideologisk åter- gång till delar av Socialistiska position 1917–1919 kommer utvecklas så att de allt mer kommer att vända arbetarrörelsens tradition från grundningstiden upp och ned. Partiet och dess pro- blem att behålla väljarstöd och politisk makt i stat och kommun blir primärt, medan rörelsens basorganisation och rörelsens små- folkskultur blir sekundär. I denna partitradition avlägsnar man sig efter hand från tanken om det arbetande folkets självorganisering som självändamål. Till slut når man positionen att det räcker om folk röstar, och röstar rätt. 6Den socialistiska idérymden, en schematisk översikt Låt oss blicka ut över den socialistiska traditionens idérymd. Jag tänker göra det genom att konstruera ett schema med två dimen- sioner. Den ena dimensionen består av spänningsfältet mellan å ena sidan arbetarrörelsens organisations- och verksamhetsformer, å andra sidan statliga och kommunala förvaltningars och myndig- heters organisationsformer. Lägger man den politiska tyngd- punkten vid arbetarrörelsens organisationer och självorganisering, där facklig kamp och kooperation ses som självständiga fram- gångsvägar? Eller lägger man den politiska tyngdpunkten vid stat och kommun, där bara partiet är riktigt viktigt? Eller ser man sig blandat ligga någonstans mitt emellan? Längs denna axel får vid ena änden rörelsebaserade politiska lösningar, vid den andra änden statliga politiska lösningar och på mitten en blandning med frivil- ligorganisationer, statlig lagstiftning och offentliga förvaltningar i samspel.29 Vi får en axel av institutionellt organisatoriska former jag att återkomma till. 29 Schemat är medvetet oprecist i termer av politiska lösningar som är ungefär detsamma som politisk tyngdpunkt, tonvikt vid och det- samma som idéer om institutionellt–organisatorisk uppbyggnad av samhället. Denna brist på precision är nödvändig eftersom jag skriver införstående om ideologi, där själva poängen är att ideologi inte kan utformas alltför klart, då förlorar idéerna sin karaktär av ideologi. Sam- tidigt gör jag heller inte mer än ett utkast till något som skulle kunna bli ett mer preciserat analysschema, i enlighet med kraven inom min som konstrueras från positionen av rörelsens självorganisering en- bart till positionen stat och kommun enbart, och där mittenpositio- nen är statlig lagstiftning och offentliga förvaltningar i samverkan med frivilliga organisationer. Vid den ena änden av denna dimen- sion får vi rörelsesocialism, vid den andra änden får vi statssocia- lism, och i mitten får vi en blandning av element från dem båda. Den andra dimensionen består av idéer som har att göra med demokratin. För många socialister är ju socialismens idé och de- mokratins idé samma sak, socialism ses som demokratins förverk- ligande inom samhällslivets alla områden.30 Men vilken sorts de- mokrati? Frågan har diskuterats i en sammanhängande diskurs sedan , genom arbetarrörelsens barndom och genombrottsår 1830–1920 och den fortsätter att diskuteras. Man möter inom socialismens idétradition en spännvidd mellan direktdemokrati och ledarvälde. Som den ena ytterligheten finner vi idén om direktdemokrati eller representativ närdemokrati, inom den egna rörelsen, men också i samhället i övrigt. Som den andra ytterligheten finner vi populistiskt förankrat toppstyre, kanske förankrat genom återkommande kongressval, direkta medlemsom- röstningar eller val inom den parlamentariska vägen? Vi finner också mellanpositioner av idéer om levande representativ demo- kratisk kultur, inom den egna rörelsen och i samhället i stort. Mittpunkten i denna dimension, jag kallar den levande repre- sentativ demokrati, är drömmen om en kultur där medlem- marna/medborgarna har levande kontakt med (eller är bekanta med) sina representanter och kan diskutera med dem i jämlik dia- log. Närvaron av dialog betonas naturligtvis av direktdemokrater men också av den levande representativa demokratins föresprå- profession som statsvetare. Men denna precisering väntar jag med. Här använder jag essäns frihet till ett prövande nytänkande, i ett context of discovery, mer än att ställa vetenskapliga krav på precisering och utförande i ett context of justification. Det kanske kommer . 30 Till skillnad från den militanta liberalkonservatismen som menar att endast staten bör vara underkastad demokratin medan näringslivet bör vara kapitalägt och utan annan demokrati än kapitalägandets röstetal på bolagsstämmor. kare.31 Men därtill krävs kanske också pratad dialog. 32 Pratet är viktigt dels vid nominering, dels men framför allt som den allomfattande eter i vilken demokratin rör sig. Den levande representativa demokratin förutsätter också en pluralistisk flora av alternativa positioner och grupperingar, dels inom den egna rörelsen,33 dels inom den nationella demokratin såsom med flerpartisystem och proportionella val.34 Den socialistiska idérymdens andra dimension utgörs sålunda av en axel av idéer om demokrati som byggs från den ena ytterpo- sitionen direktdemokrati till den andra ytterpositionen populistiskt förankrat toppstyre och där mittenpositionen är levande representa- tiv demokrati. Schemat över den socialistiska vänsterns idétradition kan där- med ritas som i figur 1 nedan. Min ambition är att schemat skall kunna täcka in de flesta positioner som man kan beteckna som socialistiska under den moderna arbetarrörelsens 150-åriga histo- ria.