sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Kontroll enligt första stycket får vidtas endast om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll. Paragrafen motsvarar 5 kap. 6 § UtlL och behandlar den s.k. inre utlän- ningskontrollen. I andra stycket finns en erinran om att det måste finnas någon sär- skild anledning för att kontrollera en viss utlänning enligt första stycket, första meningen. JO har i ärenden 1980 och 1981 (dnr 762-1980 och 1377-1981) framhållit att enbart det förhållandet att en person har ett utseende som uppfattas som utländskt inte kan ge tillräcklig anledning att hejda vederbörande på gatan och inleda utlänningskontroll. 9 § Om en utlänning vägrar att följa ett beslut som har fattat med stöd av 3, 4, 5 eller 7 §, får verket begära hjälp av polismyndigheten för att genomföra beslutet. Paragrafen motsvarar 5 kap. 7 § UtlL. Eftersom inte har befogenhet att använda tvångsmedel, måste verket i vissa fall kunna begära hjälp av polismyn- digheten för att genomföra åtgärder enligt 3, 4, 5 och 7 §§. 8 kap. Förvar och uppsikt Detta kapitel motsvarar i huvudsak de första femton paragraferna i 6 kap. UtlL. Återstoden av 6 kap., som beslut om förvar och behandlingen av utlänningar som hålls i förvar, har förts till ett eget kapitel (10 kap.). Skyldighet att stanna kvar för utredning 1 § Utlänningar är skyldiga att stanna kvar för utredning i samband med inresa eller utresa eller i samband med kallelse eller hämtning enligt 7 kap. 8 §, dock inte längre än nödvändigt och inte i något fall längre än . Detta gäller om inte beslut har meddelats om förvar enligt 2 eller 3 §. En utlänning som vägrar att stanna kvar får hållas kvar. Paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § UtlL. Utlänningars skyldighet enligt första stycket att stanna kvar för utredning kräver inte något beslut om förvar. Beslut om förvar krävs heller inte för beslut enligt andra stycket om att hålla kvar en utlänning. 2 § Utlänningar som har fyllt får tas i förvar om 1.deras identitet är oklar vid ankomsten till eller när de där- efter ansöker om uppehållstillstånd, 2.de inte kan göra sannolikt att den identitet de uppger är riktig, och 3.deras rätt att få resa in i eller vistas i inte kan bedömas Utlänningar som har fyllt får också tas i förvar om 1.det är nödvändigt för att en utredning om deras rätt att stanna i Sve- rige skall kunna genomföras, 2.det är sannolikt att de kommer att avvisas eller utvisas enligt 6 kap. 1, 2 eller 6 §, eller 3.det är fråga om att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Beslut om förvar av en utlänning enligt andra stycket 2 och3 får med- delas endast om det på grund av utlänningens personliga förhållanden eller övriga omständigheter finns anledning att anta att utlänningen annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i Paragrafen motsvarar 6 kap. 2 § UtlL. Första stycket innebär inte att alla utlänningar som saknar pass eller andra identitetshandlingar får tas i förvar. Av punkten 2 i första stycket framgår att identiteten kan göras sannolik även på andra sätt. Det kan t.ex. ske genom uppgifter från andra personer eller genom att utlän- ningens egen berättelse och uppgifterna om orsaken till att han eller hon inte har några identitetshandlingar bedöms vara trovärdiga. Någon fullständig bevisning om identiteten krävs inte. Det är tillräckligt att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att utlänningens uppgivna identitet är den rätta. Om en utlännings rätt att resa in i eller vistas i kan bedömas utan att identiteten är fullständigt känd, får förvarstagande på denna grund heller inte ske. Det framgår av punkten3. Bestämmelsen i första punkten är tillämplig endast på utlänningar som påträffas i samband med försök till inresa eller när de därefter ansöker om uppehållstillstånd. Den gäller inte utlänningar som påträffas inne i landet och som inte söker uppehållstillstånd. Om en sådan utlänning exempelvis anträffas i samband med inre utlänningskontroll (jfr 7 kap. 8 §) och inte kan styrka sin identitet, kan beslut om förvar inte fattas med stöd av denna punkt. Däremot kan grund för förvar föreligga enligt andra stycket2. Skäl för förvarstagande enligt andra stycket 1 kan föreligga exem- pelvis om utredningsförhör inte har kunna hållas eller slutföras inom de en utlänning enligt 1§ är skyldig att stanna kvar för utred- ning. Det bör dock behöva inträffa bara undantagsvis, t.ex. om ett stort antal utlänningar anländer . Ett annat skäl för förvar enligt denna punkt kan vara att en utlänning som redan finns i landet inte vill medverka till en utredning om sin rätt att stanna kvar. Däremot kan det aldrig vara ett skäl för förvarstagande att det skulle underlätta arbetet för den utredande myndigheten. Av 5 § framgår att tiden för förvarstagande enligt denna punkt är mer begränsad () än i övriga fall. För förvar enligt andra stycket 2 och 3 krävs att det finns anledning att anta att utlänningen annars håller sig undan eller bedriver brottslig verksamhet i . Det framgår avtredje stycket. 3 § Barn får tas i förvar endast om 1.det är sannolikt att de kommer att avvisas med omedelbar verkstäl- lighet enligt 6kap. 5 § eller det är fråga om att verkställa ett beslut om avvisning med omedelbar verkställighet, 2.risken är uppenbar att de annars håller sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas, och 3.det inte är tillräckligt att de ställs under uppsikt enligt bestämmel- serna i 8 §. Barn får också tas i förvar om 1.ett beslut skall verkställas om avvisning i andra fall än enligt första stycket eller om utvisning enligt 6kap. 6 eller 7 §, och 2.det vid ett tidigare försök att verkställa beslutet inte visat sig tillräckligt att de ställts under uppsikt enligt bestämmelserna i 8§ andra stycket. Paragrafen motsvarar 6 kap. 3 § första och andra styckena UtlL. De nuvarande bestämmelserna om förvar av barn infördes i sina huvuddrag utlänningslag (1992:1318). Åldersgränsen för vem som skall anses som barn höjdes därefter från till från (1996:1379). Enligt förslag i prop 1991/92:138 skulle barn få tas i förvar endast om det var sannolikt att barnet skulle komma att avvisas med förord- nande om omedelbar verkställighet och det fanns en uppenbar risk för att barnet annars skulle komma att hålla sig undan och därmed fördröja en verkställighet som inte borde fördröjas. framhöll i bet. 1992/93:SfU3 att det inte vore rimligt att en utlänning som sökt uppehållstillstånd men nekats detta själv i sista hand skulle kunna avgöra om han eller hon ändå skulle stanna kvar. Utskottet sade sig inte kunna finna annat än att propositionens förslag skulle få den effekten för en barnfamilj som nekats uppehållstillstånd men ändå väg- rade att lämna landet. Därför borde som en sista utväg möjlighet finnas att ta barn i förvar även vid verkställigheter som inte avsåg avvisning med omedelbar verkställighet. Utskottets förslag blev också beslut (rskr.1992/93:68). En förutsättning för att ett barn skall tas i förvar enligt första stycket är att det inte är tillräckligt att i stället ställa barnet under uppsikt. Enligt andra stycket får barn tas i förvar inför en verkställighet endast om det vid tidigare försök att verkställa beslutet visat sig inte vara tillräckligt att ställa barnet under uppsikt. 4 § Barn får inte skiljas från sin vårdnadshavare, eller en av dem om vårdnadshavarna är flera, genom att barnet eller vårdnadshavaren tas i förvar. Ett barn som inte har någon vårdnadshavare i får tas i förvar endast om det finns synnerliga skäl. Paragrafen motsvarar 6 kap. 3 § tredje stycket UtlL. För att ett barn skall tas i förvar tillsammans med en vårdnadshavare måste det självfallet finnas grund för förvar när det gäller såväl barnet som vårdnadshavaren. 5 § En utlänning får inte hållas i förvar för utredning med stöd av 2 § andra stycket 1 än . I övrigt får en utlänning som fyllt inte hållas i förvar , om det inte finns synnerliga skäl för . Om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats, får utlänningen hållas i förvar högst , om det inte finns synnerliga skäl för . Paragrafen motsvarar 6 kap. 4 § första och andra stycket UtlL. En utlänning bör inte få hållas i förvar av utredningsskäl annat än en . Därför föreskrivs i första stycket en särskilt kort tids- frist, , för förvar som har beslutats av utredningsskäl. Den angivna tiden är den maximalt tillåtna och får inte överskridas. Självfallet måste den myndighet som har beslutat om förvaret sträva efter att genomföra utredningen på så som möjligt. I flertalet fall bör det vara möjligt att genomföra utredningen på väsentligt än . Strävan bör självfallet vara att hålla förvarstiderna så korta som möjligt även när det gäller förvar med de tidsfrister som anges i andra stycket. Till skillnad mot vad som gäller den tidsfrist som anges i första stycket, kan tidsfristerna enligt andra stycket förlängas. Av 10 och 12§§ framgår att en förlängning av dessa tidsfrister kräver ny prövning och att en sådan prövning skall föregås av förhandling. 6 § Barn får inte hållas i förvar än eller, om det finns synnerliga skäl, . Paragrafen motsvarar 6 kap. 4 § tredje stycket UtlL. Enligt förslag i prop. 1991/92:138 skulle barn aldrig kunna hållas i förvar än . ansåg emellertid i bet. 1992/93:SfU3 att det måste finnas en möjlighet att utsträcka om barnet påträffades efter att ha hållit sig undan eller gömts undan eller avresan fördröjts av någon annan anledning som den verkställande myndigheten inte kunnat förutse eller avhjälpa. Alternativet skulle enligt utskottet annars bli att barnet måste släppas för att sedan tas i förvar på nytt. Utskottet föreslog därför att förvars tiden skulle kunna utsträckas med om det fanns synnerliga skäl för det. Det blev också beslut (rskr. 1992/93:68). Bestämmelsen i 12 § om att förlängning av förvarstiden skall föregås av förhandling gäller inte vid förlängning av tidsfristen vid förvar av barn. Det framgår av att enligt 10 § kravet på ny prövning innan förlängning sker av tiden för förvar endast gäller förvarsbeslut enligt 5 § andra stycket, dvs. vid förvar av utlänningar som fyllt . Bak- grunden till det är de korta tidsfrister det är fråga om vid förvar av barn. 7 § Utlänningar som har fyllt kan, under de förutsättningar som anges i 2 §, i stället för att tas i förvar ställas under uppsikt, om detta är tillräckligt. Paragrafen motsvarar 6 kap. 5 § första stycket UtlL och behandlar upp- sikt av vuxna. Förutsättningarna för uppsikt av vuxna är således desamma som för förvar. Av bestämmelsen i 1 kap. 2 § om att utlänningars frihet inte skall begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall följer, att uppsikt alltid skall väljas före förvar, om det är tillräckligt. Den närmare innebörden av uppsikt behandlas i 9§. 8 § Barn kan, under de förutsättningar som anges i 3 § första stycket, stäl- las under uppsikt. Barn kan dessutom ställas under uppsikt när beslut har meddelats om avvisning i andra fall än som avses i 3 § första stycket eller när beslut har meddelats om utvisning enligt 6kap. Paragrafen motsvarar 6 kap. 5 § andra och tredje stycket UtlL. Enligt första stycket kan barn ställas under uppsikt under samma förutsättningar som gäller vid förvar enligt 3 § första stycket, dvs. de förvarsgrunder som gäller i samband med avvisning med förordnande om omedelbar verkställighet. Bestämmelsen i andra stycket lades till i 6 kap. 5 § UtlL efter förslag av socialförsäkringsutskottet i bet. 1991/93:SfU3. Enligt andra stycket kan således barn ställas under uppsikt redan då det finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning, som inte är förenat med omedelbar verkställighet. Tillägget har gjorts för att begränsa möjligheterna att i det längsta utnyttja den tidsfrist för förvar som gäller enligt 6 § och för att undvika förlängning av denna tidsfrist. 9 § Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos polismyndigheten i orten eller hos eller lämna ifrån sig sitt pass eller annan legitimationshandling. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 5 § fjärde stycket UtlL. Ett tillägg har gjorts som innebär att en anmälningsskyldighet kan avse också att anmälan skall ske hos och inte som enbart hos polisen. Att Invandrarverket numera har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning innebär att verket i många ärenden har ansvaret från det att ansökan om uppehållstillstånd ges in till dess ansökan beviljats eller verkställighet skett. har vidare ansvar för utlänningar som tas i förvar. Det förefaller då inkonsekvent att anmälningsskyldighet efter ett beslut om uppsikt alltid skulle fullgöras hos polisen. Särskilt i fråga om en utlänning som vistas på en förläggning för asylsökande är det i regel också mest praktiskt att anmälningsskyldigheten fullgörs hos . Den myndighet som beslutar om uppsikt med anmäl- ningsskyldighet måste också besluta om var anmälningsskyldigheten skall fullgöras. Det sista ledet i den nuvarande lagbestämmelsen, nämligen att upp- sikt också kan innebära att utlänningen skall vara skyldig att "uppfylla andra särskilda villkor", har inte fått någon motsvarighet i lagförslaget. Det har närmare kommenterats i den allmänna motiveringen avsnitt 26.3. Ny prövning av beslut om förvar och uppsikt 10 § Beslut enligt 5 § andra stycket om förvar skall prövas på nytt från den dag då det verkställdes. I de fall det finns beslut om avvisning eller utvisning skall beslutet om förvar prövas på nytt från den dag då det verkställdes. Beslut om uppsikt skall prövas på nytt från beslutet. Om en utlänning hålls kvar i förvar eller fortfarande skall stå under uppsikt, skall beslutet prövas fortlöpande inom samma tider. Paragrafen motsvarar 6 kap. 6 § första, andra och tredje stycket UtlL. Den tid inom vilken enligtförsta stycket ett beslut om förvar skall prövas på nytt skall som framgår räknas från den dag beslutet om förvar verkställdes. Vid uppsikt räknas tiden enligt andra stycket från beslutsdagen för uppsikten. Den skilda beräkningen jämfört med första stycket är natur- lig. Det kan inte finnas några starka skäl för att ompröva ett beslut om förvar som inte verkställts. Vid uppsikt bör tiden däremot räknas för beslutet eftersom det skulle var svårt att med säkerhet peka ut vilken dag som beslutet om uppsikt kan anses vara verkställt. Av tredje stycket framgår att det fortlöpande måste prövas om ett beslut om förvar eller uppsikt skall bestå. Det räcker således inte med att ompröva beslut om sådana tvångsåtgärder endast i samband med att tidsfristerna i första och andra styckena håller på att löpa ut. Det är sär - skilt angeläget att en reell ny prövning sker när det handlar om den mer ingripande tvångsåtgärden förvar. En kontinuerlig prövning kräver att den myndighet som har ansvar för tvångsåtgärden har särskild bevak- ning av tidsfristen för beslutet för att säkra att ny prövning verkligen sker. 11 § Beslut om förvar eller uppsikt som inte prövas inom föreskriven tid upphör att gälla. Paragrafen motsvarar 6 kap. 6 § fjärde stycket. Av bestämmelsen framgår att ett beslut om förvar eller uppsikt för- faller om ny prövning av beslutet inte sker inom de tidsfrister som anges i 10 §. 12 § Varje ny prövning av ett beslut om förvar skall föregås av en för- handling. Detta gäller även en ny prövning av ett beslut om uppsikt, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en förhandling saknar betydelse. Paragrafen motsvarar 6 kap. 7 § UtlL. Vid ny prövning av beslut om uppsikt behöver enligt paragrafen förhandling inte hållas om det framstår som uppenbart att en förhandling skulle sakna betydelse. Förhandling torde således inte behöva hålas om beslutet om uppsikt inte kan anses medföra några allvarligare restriktioner, t. ex. om uppsikten består i att utlänningen fått lämna ifrån sig sitt pass och utlänningen inte har krävt att få tillbaka det eller i övrigt anfört att omhändertagandet av passet skulle medföra några egentliga problem. Närmare bestämmelser om förhandling finns i 18–21§§. 13 § Om det inte längre finns skäl att hålla en utlänning i förvar eller under uppsikt, skall åtgärden upphävas. Paragrafen motsvarar 6 kap. 8 § UtlL. Redan av bestämmelsen i 1kap. 2 § om att utlänningars frihet inte får begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall får anses följa, att ett beslut om förvar eller uppsikt skall upphävas så snart det är möjligt. Det kan finnas många olika skäl till att det inte längre finns skäl att hålla en utlänning i förvar eller under uppsikt. Exempelvis kan en utredning ha genomförts eller utlänningens identitet kunnat klarlägas eller nya omständigheter kommit fram som inte längre gör det sanolikt att något beslut om avvisning eller utvisning kommer att meddelas. Det kan också tänkas att ett tidigare beslut om förvar kan upphävas därför att det får anses tillräckligt att i stället hålla utlänningen under uppsikt. Om det visar sig att en sannolikt tidsödande utredning måste företas i ett ärende, kan det framstå som inte rimligt att hålla utlänningen i förvar . I en sådan situation kan det finnas skäl att ersätta ett beslut om förvar med ett beslut om uppsikt. 14 § Beslut om förvar eller uppsikt fattas av den myndighet som handläg- ger ärendet. Handläggande myndigheter är enligt 15 § polismyndigheten, , utlänningsdomstolen och Utlänningsöverdomstolen. Att regeringen i vissa fall skall anses som handläggande myndighet framgår av 16 §. Om en utlänning som har tagits i förvar eller står under uppsikt avvisas eller utvisas, skall den myndighet eller domstol som fattar beslutet pröva om utlänningen fortfarande skall hållas i förvar eller stå under uppsikt. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 9 § första stycket samt 6 kap. 10 § första stycket UtlL. 15 § är handläggande myndighet a)från det att en utlänning begär att få resa in i landet och till dess att ett ärende som skall prövas av tas emot av verket eller utlänningen har lämnat landet, b)från det att myndigheten tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att verkställighet har skett, eller ärendet lämnas över till enligt 9 kap. 17§. a)från det att verket tar emot ett ärende som verket skall pröva och till dess att verket fattar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller, om beslutet överklagas eller får verkställas trots att det inte vunnit laga kraft, till dess att ärendet tas emot av utlänningsdomstolen eller av polismyndig- heten, om ärendet lämnas över till polismyndigheten enligt 9 kap. 16§, b)från det att verket tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten enligt 9 kap. 16§. Utlänningsdomstolen eller Utlänningsöverdomstolen är handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ärendet och till dess att den fat- tar beslut och, om beslutet innebär avvisning eller utvisning, till dess att eller polismyndigheten tar emot beslutet för att verkställa det. Paragrafen motsvarar 6 kap. 9 § andra stycket UtlL. I paragrafen finns bestämmelser om vilken myndighet som i olika situationer skall anses vara handläggande myndighet i ett utlännings- ärende och därmed behörig att fatta beslut om förvar eller uppsikt. Den grundprincip som paragrafen ger uttryck för är att den myndighet som rent faktiskt har handlingarna i ett ärende också skall anses vara hand- läggande myndighet. Bestämmelserna i paragrafen får betydelse främst när det gäller att avgöra vilken myndighet som har ansvaret när ett ärende befinner sig på väg från en myndighet till en annan. 16 § Regeringen skall anses som handläggande myndighet när det depar- tement som har till uppgift att bereda ärendet har tagit emot det. Beslut i frågor om förvar och uppsikt fattas av det statsråd som skall föredra ären - det. Regeringen får inte fatta beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar eller om att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt. I ett ärende där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 9kap. 12 § första stycket skall regeringen inte anses som handläggande myndig- het innan beslut om inhibition har meddelats. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 9 § andra och tredje stycket samt 10 § andra stycket UtlL. I paragrafen har samlats de bestämmelser som rör regeringens befattning med frågor om förvar och uppsikt. När regeringen skall anses som handläggande myndighet skall enligt första stycket beslut om förvar och uppsikt fattas av det statsråd som skall föredra ärendet. Enligt andra stycket får regeringen inte fatta beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar. Detsamma gäller i fråga om uppsikt. Bak- grunden till det är att ett beslut av regeringen i ett sådant fall inte skulle kunna överklagas. Regeringen får däremot upphäva ett tidigare beslut om förvar eller uppsikt. Om regeringen t.ex. upphäver en domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott och utlänningen sedan tidi- gare hålls i förvar, bör regeringen i ett och samma beslut kunna förordna såväl om upphävande av domen eller beslutet som att utlänningen inte längre skall hållas i förvar. Tredje stycket innehåller ett avsteg från grundprincipen. Om rege- ringen tar emot ett ärende rörande upphävande av domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott, skall regeringen inte anses som handläggande myndighet om inte beslut om inhibition meddelas. Om inhibition inte meddelas finns det heller inget skäl att regeringen skall pröva frågan om förvar. 17 § får fatta beslut om att tillfälligt ta utlänningar i förvar eller ställa dem under uppsikt, om det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut. Ett sådant beslut skall skyndsamt anmälas till den myndighet som handlägger ärendet, och denna myndig- het skall därefter pröva om beslutet om förvar eller uppsikt skall fortsätta att gälla. Att en polisman i vissa fall får ta hand om en utlänning i avvaktan på polismyndighetens beslut om förvar framgår av 11§ polislagen (1984:387). Samma rätt att ta hand om en utlänning har också en tulltjänsteman eller en tjänsteman vid som har medverkat vid kon- trollen av utlänningar eller en särskilt förordnad passkontrollant som kontrollerar utlänningar. Omhändertagandet skall så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden skall bestå. Paragrafen motsvarar 6 kap. 9 § fjärde stycket samt 6 kap. 11 § UtlL. Enligt första stycket får polismyndigheten tillfälligt ta utlänningar i förvar eller ställa dem under uppsikt när det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut. Det kan bli aktuellt t.ex. när en ut- länning anträffas i samband med inre utlänningskontroll. I andra stycket erinras om att en enskild polisman får ingripa mot en utlänning i de fall en polismyndighet kan besluta om förvar. Det framgår av 11 § polislagen (1984:387) och gäller i avvaktan på polismyndig- hetens beslut om polismannen finner att de föreskrivna förutsättningarna för omhändertagande föreligger och om dröjsmål med omhändertagandet skulle innebära fara för liv eller hälsa eller någon annan fara. Enligt tredje stycket har tulltjänsteman, tjänsteman vid Kustbevak- ningen och särskilt förordnad passkontrollant i vissa fall samma befo- genhet som polismannen. Om de ingriper mot en utlänning, skall omhändertagandet så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman. Förhandling om förvar eller uppsikt 18 § Förhandling om förvar eller uppsikt skall hållas inför den myndighet som beslutar om åtgärden. Myndigheten får bestämma att även någon annan än utlänningen skall höras vid förhandlingen. I ärenden om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning som hand- läggs av regeringen får det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om förhandlingen och utse en förvaltningsmyndighet att hålla den.