sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — Lash, (1994) The making of an underclass: neoliberalism versus corporatism, i and , Economic Restructuring and Social Exclusion. Røgilds, (1995) Stemmer i et grænseland. , (1993) Att vara svart har inte med hudfärg att göra i Uppväxtvillkor nr 5 93 , (1994) Ungdomskulturen och det Andra. Identitet, motstånd och etnicitet i Kulturella Perspektiv nr 1 1994 , (1994) Svart musik, vit adolescens. Oidipal rivalitet, fadersfrånvaro och maskulinitet. Ungdomskultur i : Modernitet, kön, stil och sfärer. , (1994) The white negro revisited. Döden som tabu och den skoningslöse hämnaren. , (1995) What the G-funk is going on. Om unga, vita män och svart vrede, i Ord & Bild nr 3 , (1995) Modernitet, adolescens och kulturella uttryck. , (1996) Ungdomskulturen och de Andra. Sex essäer om ungas skapande och fascinationen inför svart kultur. OUR NATION – MY NATIONALITY , (1997) Respekt i Invandrare och immigranter nr 5 1997 , (1997) Ungdom och svart identifikation, i (red.) Ungdom, kulturmöten, identitet. , (1997) Svensk gettokultur i vardande?, i 4:e , (1998) Waiting for , Soundings nr 9 Wacquant, Loic J. (1993) : stigma and division in the black Americaghetto and the French urban periphery, i andRegional research, Vol. 17, No. , (1993) The Ghetto Underclass. Social Science Perspectives. , (1991) Wrestling with ghost. Transcultural bri- colage and new communities i of Multiculturalism. Engagemang med förhinder! Yngre och äldre om politik, förändring och miljö Sjunkande politisk aktivism – ett ungdomsproblem? Det finns en allmän oro för att unga människor i allt lägre grad in- tresserar sig för politik. Utifrån tanken att dagens unga är morgon- dagens vuxna menar till exempel politiker, forskare och förenings- aktiva att det kan finnas anledning till oro när de politiska ung- domsförbunden och folkrörelserna har problem att attrahera nya medlemmar. Men är dessa problem verkligen ungdomsproblem? Det vill säga problem som bara existerar bland de unga? Eller är detta ett problem i tiden som redan påverkat oss alla? Vad vet vi om hur unga människor jämfört med äldre ser på politiskt ansvar och delaktighet? Kan vi se stora skillnader eller finns också likheter? Lite polemiskt skulle vi kunna fråga oss om det inte är så att den morgondag som vi oroar oss för, faktiskt redan är här? Alltså att det vi tror att ungdomarna står för, det nya som skall komma, är en del av något redan existerande. Innan vi diskuterar oroande tecken i tiden är det min utgångs- punkt i denna artikel att vi utöver att studera och diskutera ungdo- mars inställning till politik, förändring och miljö också måste jäm- föra mellan yngre och äldre. I den här artikeln presenteras därför resultat utifrån en jämförande kvalitativ studie av några yngre och äldre människors syn på ansvar och deras politiska engagemang för politik i allmänhet och miljöfrågor i synnerhet. ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! De yngre och de äldre medborgarna Det politiska engagemanget har förändrats. Jämför vi medborgarnas politiska engagemang sista decennier kan vi se tre tydliga förändringar. För det första har rörligheten i valmanskåren blivit större. Statsvetarna pekar bland annat på att den tidigare tydliga klassröstningen och partiidentifikationen minskar som partibytena mellan val och under valrörelser har ökat.1 För det andra vänder medborgarna de traditionella politiska par- tierna ryggen, dessa har fått allt svårare att rekrytera nya medlem- mar. och skriver att partierna därmed i allt högre grad utvecklas från medlemspartier till väljarpartier. De verksamhe- ter som förut stod i centrum, som intern idédebatt och studieverk- samhet, får nu stå tillbaka för verksamheter som framförallt syftar till att öka antalet väljare. Partierna framstår i stigande grad som kampanjorganisationer (a.a. s. 176). För det tredje har vi kunnat åse något som den engelske statsve- taren kallar för en participatory revolution.2 I sin jämförelse mellan medborgare i EU-länder visar Topf att det 1990 är fyra gånger så vanligt jämfört med att ha deltagit i någon form av politisk aktivitet.3 För del finns i Topfs material data endast . Även de visar emellertid på en stark ökning. 1981 säger av svenskarna att de, förutom att ha röstat, har deltagit i någon form av politisk aktivitet. 1990 svarade ja på samma fråga. En likartad trend visade den svenska medborgarundersökning.4 Där hade till exempel andelen medborgare som yttrat sig på ett möte ökat från 1987. I motsats till dessa förändringar har valdeltagandet varit förvå- nansvärt stabilt. har deltagandet legat för befolkningen som helhet. 5 De två senaste valen (1991 och 1994) har resultatet varit röstande.6 Det inne- bär en återgång och tidiga sjuttiotalets siff- ror. Valforskare anser emellertid att detta inte ska ses som oroande i någon högre grad. har internationellt sett fortfarande ett mycket högt valdeltagande och förändringarna, sett över några de- cennier är trots allt mycket små.7 Ovan beskrivna trender kan även iakttas om vi fokuserar de unga medborgarna och deras politiska engagemang. Andelen röstande bland förstagångsväljare har gått ner. Denna nedgång följer emeller- tid i stora drag nedgången bland samtliga väljare. har differensen mellan förstagångs- väljare och samtliga väljare legat på . Minst skillnad såg vi under valet och störst skillnad 1988. I valet låg differensen på fem procent.8 Vidare har det sjunkande antalet medlemmar i politiska partier varit vikande för samtliga åldersgrupper, utom för de allra äldsta.9 Andelen partimedlemmar i åldrarna 16–24 minskade med mer än hälften (från ). Detta kan jämföras med en minskning på nära en tredjedel (från ) bland dem mellan 45 till . Andelen partianhängare har sjunkit också bland de yngre väljar- na.10 Känslan av att stå mycket nära ett parti och i vilken grad man byter parti mellan valen har emellertid alltid haft ett starkt samband med ålder. Känslan av partianhängarskap har därför alltid varit lägre hos den som är yngre som viljan och behovet av att byta parti mellan valen är större hos de unga. Vidare är det vad gäller partianhängarskap, som sagts ovan, inte bara bland de yngsta som det skett en stor nedgång. har andelen partianhängare bland samtliga väljare sjunkit från till jämfört med förstagångsväljarna som sjunkit från 46 pro- cent till 30 procent.11 Sammantaget pekar detta på att vi ser förändringar vad gäller det politiska engagemanget och att de unga inte utgör något undantag på det området. När förändringar sker i befolkningen som helhet gör det så även bland unga. Unga såväl som gamla följer samma trender. Förutom vad gäller partimedlemskap finns heller inget som tyder på att vi ser ökade klyftor mellan ungas och äldres engage- mang. Överlag behålls det mönster som varit tydligt : de unga är generellt något mindre aktiva och engagerade än de äldre. Denna uppsats motiveras därför inte av någon oro för att de yngsta lämnar det demokratiska systemet. Däremot är det rimligt att tänka sig att de förändringar som faktiskt sker har olika innebörd för människor födda och som befinner sig på olika positioner i livsloppet. Det kan till exempel vara så att man röstar av olika anledningar eller att man väljer olika vägar för att engagera sig politiskt, därför att man ser olika på möjligheterna att få gehör för sina åsikter. I syfte att förstå dessa förändringar kommer jag i denna uppsats att presentera synen på ansvar och politik utifrån ett antal längre intervjuer som jag gjort med människor födda . Frågeställningarna kretsar kring om man anser att ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! det ankommer på den enskilda individen att ta ansvar för politisk förändring, vilka möjligheter den enskilda individen har att göra detta jämfört med andra aktörer samt hur man faktiskt kan tänka sig att gå till väga. Frågorna belyser synen på ansvar för politik i all- mänhet och miljöproblem i synnerhet, som ett konkret exempel där man kan utveckla sina tankegångar. Uppsatsen inleds med ett teoretiskt avsnitt. Därefter följer en konkretisering av de teoretiska begrepp som presenterats. Dessa ligger till grund för artikelns empiriska del. Denna, uppsatsens huvuddel, avslutas med en sammanfattning och diskussion av resul- taten. Politik och engagemang i det senmoderna samhället Ett ofta använt teoretiskt perspektiv inom den svenska ungdoms- forskningen utgår från begreppen modernitet och senmodernitet. Grundtanken är att moderniseringsprocessen under det senare 1900- talet har gått in i en ny fas där det som varit typiskt för mo- derniteten radikaliseras och drivs upp i intensitet. Denna radikalise- ring medför grundläggande förändringar av de normer, värderingar och praktiker vilka skapats under den tidigare moderniteten.12 I det följande kommer jag att presentera tre representanter för detta senmodernitetsperspektiv. Först presenteras och vilka båda ingående har diskuterat föränd- ringar av människors politiska engagemang. Ingen av dessa teoreti- ker talar specifikt om ungdomar men har använts inom såväl ung- domsforskning som forskning om intresse och engagemang för miljöfrågor. För det andra tar jag upp som i relativt liten utsträckning har använts till att analysera politiskt engage- mang.13 Emellertid fokuserar Ziehe specifikt på unga människor och det är därför relevant att ta upp även hans arbete i detta samman- hang. I syfte att beskriva vad som är typiskt för politiken i senmoderni- teten myntar Giddens två nya begrepp: emancipatory politics (fri- görande politik) och lifepolitics (livspolitik).14 I det som Giddens kallar för den tidiga moderniteten kretsade politikens innehåll kring frigörelse. Den tidens politik byggde på två huvudsakliga element: ansträngningar att inte låta saker och ting bli som de alltid varit samt en vilja att bryta några gruppers eller individers illegitima dominans över andra. Det var en politik vars ledord var rättvisa, jämlikhet och Den senare modernitetens politik, livspolitiken, be- skriver Giddens som snarare än att vara inriktad på våra levnads- förhållanden i syfte att ge oss större chanser att göra goda val är inriktade på valen som sådana. Det är en politik som är inriktad på identiteten och den egna livsstilen snarare än på själva livet. Den främsta orsaken till utvecklingen av livspolitiken finner Giddens i avtraditionaliseringen som Giddens identifierar som ett av modernitetens grunddrag. Det är en process som innebär att de tra- ditioner som förut kunnat användas som legitima och oreflekterade skäl för handlingar i allt högre grad kommit att förlora sin status som självklarheter. De ifrågasätts i stället och det krävs av individen att hon själv tar aktiv ställning till om hon vill följa redan trampade stigar eller inte. I denna process sätts sålunda individen och hennes val i förgrunden. Feminismen är ett exempel som Giddens ger för att tala om vad livspolitik kan vara.15 Feminismen hade naturligtvis frigörelse som ett huvudmål, att själv kunna bestämma hur livet skulle levas. Men i kölvattnet av emancipation kom känslan av förlust. Den självklara identiteten och självbilden ersattes av osäkerhet på grund av att en valsituation skapats. På motsvarande sätt förutsätter livspolitik i allmänhet en viss grad av genomförd frigörande politik vilken i sin tur öppnar upp för frågor om jaget. Giddens analys av det senmoderna samhället kopplat till föränd- ringar när det gäller människors inställning till vad politik bör handla om utgår i hög grad från begreppet reflexivitet. Begreppet kan definieras som ett grundläggande förhållningssätt genom vilket vi undersöker och förändrar sociala praktiker i ljuset av in- kommande information.16 Begreppet står därmed för ett grund- läggande ifrågasättande. Reflexiviteten i det moderna samhället är enligt Giddens en grundsyn vi alla bär på. Det är något vi inte kan välja bort. Vi speglar ständigt våra tankar och handlingar i den in- formation vi möter och förändrar på så sätt karaktären av de objekt vi ifrågasätter. Reflexivitetsbegreppet är centralt även hos beskriv- ning av risk samhället och det har också en likartad betydelse för honom.17 Grundläggande för arbete är tanken att mo- derniteten gått in i en andra fas, utvecklingen har gått från en enkel modernitet till en reflexiv modernitet i vilken moderniteten endast har sig själv att referera till. I den enkla moderniteten fanns analfa- betism, traditioner och vidskepelse som objekt för modernisering och utveckling. finns vare sig oupplysta människor eller orörd natur som objekt för den fortsatta moderniseringen. ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! ringen övergår i stället att spela med sina egna produkter. Den blir på så sätt reflexiv. Viktigt för denna utveckling är en allt starkare individualisering genom vilken individens egna val uppfattas som allt viktigare. Till- sammans innebär dessa processer att människor i allt högre grad ifrågasätter det som förut tagits för givet. Till exempel förändras nu många av de institutioner som upprättades under den enkla moder- niteten. Ett exempel är kärnfamiljen, med fadern som över huvud, vilken är en produkt av moderniteten. Inom denna ställs nu krav från kvinnor och från barn och ungdomar att ha samma frihet och makt som fadern. Samhället blir också reflexivt på så sätt att vi börjar ifrågasätta de risker som skapats av och inom den enkla moderniteten. Vi börjar därmed ifrågasätta basen för det industriella samhället. På ett sam- hälleligt plan medför denna ökade reflexivitet, enligt , att sam- hällets egna premisser öppnas för kritik och ifrågasättande av det egna, i stort som smått. menar att denna reflexiva moderniseringsprocess sker inom snart sagt samhällets olika områden. I boken tar han specifikt upp politiken. Här går utvecklingen mot ett ifrågasättande av de traditionella politiska institutionerna och ökande krav på del- aktighet i de samma. I den reflexiva moderniteten tar människorna demokratin på allvar och på så sätt förstärks demokratin. Detta får emellertid den något paradoxala effekten att politikerna får mindre makt, trots att områden i samhället vilka tidigare inte ansetts vara politiska politiseras. Enligt beror den utvecklingen på att gränserna mellan det politiska och det privata luckrats upp. I demokratins barndom fanns en tydlig skiljelinje mellan det offentliga som reglerades med politik och det privata som helt låg utanför politikernas maktsfär. beskriver detta som att det fanns ett politiskt-ekonomiskt och ett tekno-ekonomiskt system där det senare sågs som icke-politiskt. Om sociala effekter uppstod inom det tekno-ekonomiska systemet sågs detta som sidoeffekter, vilka kunde vara mer eller mindre posi- tiva, men som egentligen inte räknades. I centrum för detta system fanns intresset för utveckling, framför allt ekonomisk sådan. Bägge dessa system finns intakta även och så gör också bil- den av arbetsuppdelningen dem emellan. hävdar emellertid att denna uppdelning har börjat ifrågasättas. Detta sker i två olika men sammanflätade processer. För det första upptäcker människor att även det tekno-ekonomiska systemet påverkar och skapar föränd- ring, trots att detta inte debatteras inom det demokratiska systemet. Det utvecklas i stället ett sub-politiskt system mellan de två tradi- systemen där enskilda individer, organisationer, medier och även det rättsliga systemet är aktiva. Detta uppmärksammas av medborgarna överlag och krav reses på att dra in även dessa sub- politiska områden i den traditionella politikens sfär. Uppkomsten av nya sociala rörelser som freds, miljö, och kvinnorörelserna är exempel på detta. För det andra förlorar det politiska systemet styrkraft när med- borgarna deltar i utom-parlamentariska aktiviteter. Kvar finns endast en fiktiv bild av ett demokratiskt system som leder landets ut- veckling på basis av medborgarnas vilja. I realiteten är denna makt urholkad, politikerna lämnas att administrera en utveckling som de vare sig planerat eller strukturerat, men som de ändå måste legitime- ra om de inte vill lämna ifrån sig makten helt.19 Centralt såväl hos som hos Gidden är tanken att individerna i allt högre grad kopplas loss från normer, traditioner och värde- ringar. På motsvarande sätt men utifrån delvis andra utgångspunkter resonerar kring den sociala, kulturella och psykolo- giska friställning som han menar är grundläggande för de som växer upp i det senmoderna samhället. För Ziehe, liksom för , refere- rar begreppet friställning till ett tillstånd i vilket vi känner oss mindre bundna av traditioner än i äldre tider.20 Enligt Ziehe blir unga människor tvingade att själva ta ställning till vad de vill göra och vem de vill vara. Detta bottnar dels i en erodering av traditioner och normer, dels i en ökad kompetens och växande krav på att uttrycka och fundera över oss själva, att vara reflexiva. Denna friställning leder fram till en livssituation som karakteriseras av det som Ziehe kallar för görbarhet. Det egna jaget, vardagen och livet skapas av mig själv, genom mina val. Traditioner och auktoriteter kan inte användas på ett oreflekterat sätt utan är något som jag måste förhålla mig till, medvetet förkasta eller använda, i skapandet av den egna identiteten och det egna livets innehåll. Görbarhetens karaktär är emellertid dubbel. Den inte bara ger unga möjligheter till att själva ta ställning till vad de vill göra och vem de vill vara utan tvingar dem också till det samma. som det finns faktiska omständigheter (till exempel institutionella, organisa- toriska, materiella och kognitiva) vilka sätter upp gränser för våra handlingar och vilka motsäger känslan av görbarhet. Ziehe menar att spänningen mellan känslan av görbarhet, att ha alla möjligheter att själv forma sitt liv, och de faktiska begränsningarna skapar stress och oro. Görbarheten är därmed (liksom det moderna samhällets ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! tendenser i övrigt) ett ambivalent fenomen, den individuella friheten ökar men också det individuella ansvaret. Reflexivitet, individualisering och görbarhet i praktiken Det dessa olika men likartade teorier föreslår är en tolkning av en förändring som vi redan sett ta sin början. Det är den här uppsatsens ansats att tolka de förändringar som vi kunnat iaktta statistiskt uti- från ett senmodernitetsperspektiv. För att kunna göra detta krävs ett tydliggörande av vad de ovan refererade senmoderna perspekti- ven kan innebära i en empirisk studie. Vilka forskningsbara frågor kan vi ställa utifrån dem? Till vad kan vi använda de teoretiska be- grepp som man utgår från? Och i det här fallet: vilken betydelse har de vad gäller politiskt engagemang? Utifrån den redogörelse som givits ovan är det tydligt att det framför allt är tre fenomen som det senmoderna perspektivet pekar på som grundläggande i den förändringsprocess de analyserar: indi- vidualisering, reflexivitet och görbarhet. Individualiseringstendenser på politikens område. Vad gäller enga- gemang för politik i allmänhet och miljöfrågor i synnerhet kan man tänka sig två övergripande förändringar. För det första kan synen på aktören ha ändrats i riktning mot ett mer individualiserat förhåll- ningssätt. I stället för att enbart stödja större organisationer eller genom att rösta jobba för ett mer miljövänligt samhälle ska föränd- ringen ske genom att individen, och i synnerhet konsumenten, tar eget ansvar och förändrar sitt handlande. En sådan ändrad syn på aktören kan medföra en bristande tilltro till mer traditionella poli- tiska handlingsvägar till förmån för andra handlingsvägar. Ett uslag av detta kan vara de politiska partiernas svårigheter att rekrytera medlemmar (inte bara till ungdomsförbunden) som en konsumentbojkott mot för deras bombningar på Mururoa får stort genomslag hos allmänheten. För det andra kan synen på det politiska objektet, vad det är vi försöker förändra, ha ändrats. Det är vår egen vardag och det vi konsumerar genom mat, resor och boende som har satts i fokus och inte samhällets strukturer. Även om det finns en hög medvetenhet om globala miljöproblem är det ändå det som vi har allra närmast oss som vi väljer som vårt politiska förändringsobjekt. I ett sådant perspektiv blir till det till exempel mindre intressant att aktivt verka för nedläggningen av kärnkraftverk (så länge vi inte berörs själva av det i vår vardag). I stället lägger vi ner mer engagemang på att ändra våra egna handlingar så att de blir mer miljövänliga. En ökande reflexivitet är ytterligare en grundtanke hos de ovan beskrivna teoretikerna. Man tänker sig att en minskad tilltro till auktoriteter och en ökande individualisering ger människor möjlig- het att fundera och ifrågasätta sina egna livsbetingelser. innebär denna möjlighet ett krav, vi förväntas att själva ta ställning, att inte ta saker för givna och finna vår egen väg. För det politiska engagemanget likväl som för miljöarbetet innebär detta att varje sanning kan ifrågasättas och vändas till sin motsats. En följd av detta kan vara att det blir svårt att handla med övertygelse när våra hand- lingar mer eller mindre regelmässigt ifrågasätts av oss själva och vår omgivning. Självklarheten och tilliten till det egna agerandet kan vara svårt att uppamma. Den individuella görbarheten ökar, vilket ytterligare ökar betydel- sen av det egna handlandet och späder på fokuseringen av mitt per- sonliga ansvar. Detta kan ge upphov till känslor av både möjligheter och begränsningar. Individen uppfattas ha stora chanser att kunna påverka utvecklingen, som hon tydligt ser begränsning- arna. Känslor av otillräcklighet kan bli en av följd av detta. När vi iakttar skillnader mellan olika åldersgrupper finns två huvud- sakliga faktorer att ta hänsyn till. Det kan röra sig om så kallade ko- horteffekter, det vill säga att en generation för med sig andra värde- ringar än den tidigare generationen. Det har skett en samhällsför- ändring. Men skillnader mellan åldersgrupper kan också bero på att vi ser olika på saker och ting under olika faser i livsloppet. Denna andra förklaring innebär inte med nödvändighet att något har för- ändrats i samhället. För att kunna studera förändring krävs jämförelsematerial mellan då och . För den typ av frågor som ställs i denna undersökning finns inte ett sådant jämförelsematerial. Man har ställt frågor om politiskt engagemang. Dessa studier har emellertid framförallt varit kvantitativt inriktade och har refererats inlednings- vis. För att nå en djupare förståelse av människors tankar bakom statistiska förändringar, kan den typen av studier inte bidra ytterli- gare. Vad gäller studier om människors miljöengagemang har mer systematiska studier med återkommande frågeformuleringar ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! genomförts först från och med slutet av 80-talet. De kan därför endast ge en begränsad bild av förändringar. Vidare fokuserar dessa undersökningar framför allt vilken typ av miljövänliga handlingar som respondenten utför eller ej. Syften och bakomliggande värde- ringar är däremot sällsynta.21 Ett allt oftare använt sätt för att kunna diskutera förändring, trots brist på jämförelsematerial, är att låta respondenterna själva, ur ett livsloppsperspektiv, belysa eventuella förändringar.22 Rent kon- kret innebär detta att informanterna får utgå från sitt eget liv för att beskriva hur livet (ur den studerade aspekten) har förändrats. Denna berättelse analyseras därefter utifrån forskarens teoretiska ram och förståelse av det historiska förloppet. Livsloppsstudien ger på så sätt en möjlighet att utifrån informantens egen berättelse, tolkad utifrån en teoretisk ram, koppla samman tid, socialt rum och individuell utveckling23. Fördelen med den typen av data, jämfört med data insamlade via surveyer, är att vi här får ett inifrånperspektiv. Det är respondenten som gör jämförelserna, inte forskaren i första hand. Vidare har vi större möjligheter att fråga om orsaker till de eventuella förändring- ar som diskuteras. Berodde dessa i huvudsak på förändringar i livs- loppet, till exempel att man flyttade ihop , fick barn eller flyttade från hemorten, eller berodde det på förändringar i samhället runt omkring.