sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Kravet på att resan anordnats i ett speciellt syfte torde normalt med- föra att reguljär trafik och vanliga turistresor faller utanför det straffbara området även om tillfälligtvis utlänningar följer med en sådan resa i syfte att olagligen ta sig in i landet. Dock kan motsatsen bli fallet om någon transporterar utlänningar för någon annans räkning och då handlar på ett sätt som straffbeläggs i första stycket. 8 § Ersättning till den som har begått brott enligt 5, 6 eller 7§ skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Transportmedel som använts vid brott enligt 6 eller 7§ får förverkas, om ägaren eller befälhavaren eller någon annan som var i ägarens ställe begått brottet eller medverkat till det och förverkandet behövs för att före- bygga brott eller det annars finns särskilda skäl till detta. Transportmedlet får dock inte förverkas om det är uppenbart oskäligt. Paragrafen motsvarar 10 kap. 6 § UtlL. Inte bara den direkt uppburna ersättningen kan förverkas enligtförsta stycket utan också motsvarande belopp. Möjligheten till förverkande enligt andra stycket avser endast trans- portmedel. Andra hjälpmedel än transportmedel kan förverkas endast enligt de allmänna bestämmelserna om förverkande i . Förverkande kan komma i fråga om ägaren eller den som är i ägarens ställe förövat gärningen eller medverkat till den. När det gäller fartyg torde befälhavaren i regel kunna anses vara i ägarens ställe. I lagtexten har därför angetts att befälhavaren jämställs med ägaren. Andra fall där omständigheterna kan vara sådana att någon torde kunna sägas vara i ägarens ställe är exempelvis om det föreligger nära släktskap eller ett anställningsförhållande mellan ägaren och brukaren av transportmedlet. Också det fall att ägaren lånat ut, hyrt ut eller på avbetalning sålt ett transportmedel kan tänkas falla in under bestämmelsen, om ägaren insett eller borde ha insett vad transportmedlet skulle användas till. Liksom vid förverkande i allmänhet skall en skälighetsbedömning göras. Visar sig t.ex. ägaren av ett fartyg ha varit ovetande om vad det använts till, torde det kunna anses vara uppenbart oskäligt att förverka fartyget. I vart fall när det gäller fartyg eller luftfartyg som använts i det ute- slutande syftet att transportera hit utlänningar, torde det i allmänhet vara fråga om sådan organiserad verksamhet att förverkande framstår som befogat. En avvägning måste dock göras mellan föremålets värde, ägarens behov av det och risken för fortsatt brottslig användning. Sakrättsligt giltiga rättigheter till egendom som förklaras förverkad enligt en specialstraffrättslig bestämmelse består, om inget annat är sär- skilt stadgat i den specialstraffrättsliga regleringen (jfr 36kap. 5 § tredje stycket och NJA 1977 s.82). Begränsade sakrätter såsom sjöpanträtt och inteckningar i fartyg kommer således att bestå. Något särskilt stadgande om det behövs inte. Vid brott mot de aktuella bestämmelserna i utlänningslagen har hit- tills i allmänhet fartyg kommit till användning. Även en personbil eller något annat transportmedel kan dock förverkas, om det använts för att hjälpa hit utlänningar i strid med utlänningslagens bestämmelser. 9 § Om ägaren till ett fartyg som kan förverkas enligt 8 § andra stycket inte är känd eller saknar känt hemvist i får talan om förverkande föras mot befälhavaren på fartyget. Paragrafen motsvarar 10 kap. 6 a § UtlL. Denna paragraf tar sikte enbart på förverkande av fartyg. Befälhava- ren på ett fartyg har en särskild ställning och kan i många avseenden betraktas som ägarens legala företrädare. Ägaren till fartyg som använts för att hjälpa hit asylsökande har ofta visat sig vara bosatta utomlands. är det inte möjligt att på något enkelt sätt utreda vem som är ägare. Talan om förverkande får i sådana fall föras mot befälhavaren. Självfallet hindrar detta inte att talan i stället förs direkt mot ägaren om det framstår som lämpligt. 10 § Fysiska eller juridiska personer som har anställt utlänningar trots att dessa inte har arbetstillstånd skall betala en särskild avgift oavsett om ansvar krävs ut enligt 2 § eller inte. Avgiften tillfaller staten. För varje utlänning utgör avgiften hälften av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när överträdelsen upphörde. Om överträdelsen har pågått än , utgör avgiften för varje utlänning i stället hela basbeloppet. Avgiften får minskas eller efterskänkas om särskilda skäl talar för det. Paragrafen motsvarar i huvudsak 10 kap. 7 § UtlL. Ett särskilt skäl enligt andra stycket att sätta ned eller efterskänka avgiften kan t.ex. vara att arbetsgivaren inte haft anledning att anta att utlänningen varit skyldig att ha arbetstillstånd. 11 § Allmän domstol prövar efter ansökan, om särskild avgift skall tas ut enligt 10 § eller inte. Ansökan skall göras av allmän åklagare från det att överträdelsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Avgift får inte tas ut när har gått efter det att överträdelsen upp- hörde. Paragrafen motsvarar i huvudsak 10 kap. 8 § första stycket UtlL. 12 § Den särskilda avgiften skall betalas till inom två måna- der från det att allmänna domstolens beslut vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i beslutet. Om avgiften inte betalas , skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgift skall lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelserna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Avgiften får inte drivas in när har gått efter det att beslutet vann laga kraft. Paragrafen motsvarar i huvudsak 10 kap. 8 § andra stycket UtlL. Kapitlet motsvarar i huvudsak 12 kap. UtlL. Bestämmelsen i 12 kap. 2 § om diplomater m.fl. har dock förts till 1kap. 1 § Regeringen får, utöver vad som förut har angetts i denna lag, meddela föreskrifter om 1.skyldighet att anmäla utlänningars vistelse eller anställning i , 2.sådana inskränkningar i utlänningars rätt att vara anställda i ett visst företag eller i företag av visst slag som är nödvändiga med hänsyn till rikets säkerhet. Paragrafen motsvarar 12 kap. 1 § UtlL. Med stöd av 12 kap. 1 § 1 UtlL har regeringen i utlänningsförord- ningen (6 kap. 1 och 2 §§) föreskrivit att ett antal olika myndigheter skall lämna underrättelse till polisen när de kommer i kontakt med utlänningar som inte har och heller inte har sökt uppehållstillstånd och som inte är undantagna från skyldigheten att ha uppehållstillstånd. gällde anmälningsskyldighet även för enskilda när de upplät bostad till eller anställde en utlänning. Dessa s.k. bostadsanmälningar och arbetsgivaranmälningar avskaffades genom den utlänningsförord- ning som följde lag. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter om att sända hem utlänningar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Efter avtal med annat land om behandling av fripassagerare får rege- ringen föreskriva avvikelser från bestämmelserna i denna lag och meddela de föreskrifter i övrigt som behövs för tillämpningen av avtalet. Paragrafen motsvarar 12 kap. 3 § UtlL. Föreskrifter om hemsändning finns inte i utlänningsförordningen utan i författningar knutna till de lagar som anges iförsta stycket. Föreskrifter utfärdade med stöd av andra stycket finns för närvaran- de inte. 3 § Regeringen får meddela föreskrifter som skall gälla i krig, vid krigs- fara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som har befunnit sig i. Föreskrifterna får gälla utlänningars 1.inresa och vistelse i landet, 2.utresa ur landet, 3.rätt att ha anställning eller offentliga förtroendeuppdrag här i landet, 4.avlägsnande från landet, och 5.omhändertagande i anstalt eller förläggning. Paragrafen motsvarar 12 kap. 4 § UtlL. Paragrafens utformning gör det möjligt att – om det skulle anses önskvärt – redan i fredstid utarbeta och offentliggöra regler, som skulle kunna bli tillämpliga i en krissituation. Några sådana regler har inte offentliggjorts. 4 § En föreskrift enligt 3 § 4 eller 5 som har meddelats i andra fall än då är i krig skall läggas fram för inom en månad från ikraftträdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte läggs fram för i rätt tid eller om inte godkänner den från den dag då den lades fram. Paragrafen motsvarar 12 kap. 5 § UtlL. Skyldigheten att lägga fram vissa föreskrifter enligt 3§ för gäller sedan föreskrifterna trätt i kraft. Om föreskrifter utfärdats och offentliggjorts enligt 3§ men med ikraftträdande den dag regeringen bestämmer, behöver de således inte läggas fram för innan de trätt i kraft. 29.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap 9 a § får överlämna ett ärende som avses i 6 §, 8 § första stycket eller 9 § till regeringen, om ärendet bedöms ha betydelse för rikets säkerhet eller annars för allmän säkerhet eller för rikets förhållande till främmande makt eller mellanfolklig organisation. De ärenden som avses i paragrafen är sådana som gäller naturalisation, behållande av svenskt medborgarskap och befrielse från svenskt med- borgarskap. Ändringarna föranleds av att upphör och att beslut i fortsättningen överklagas till domstol. Som en följd därav upphör förvaltningsmyndigheternas möjligheter att lämna över ärenden till regeringen för praxisbildande beslut. Som anges i den allmänna motiveringen har det inte legat inom kommitténs uppdrag att överväga instansordningen för säkerhetsärenden i medborgarskapslagstiftningen. 11 § Anmälan enligt 2 a, 3, 4 eller 7 a § skall göras hos . Är utlänningen medborgare i , , eller skall anmälan dock göras hos i det län där han är folkbokförd. Det åligger den myndighet till vilken anmälningen sålunda eller enligt 10 § görs a tt meddela beslut huruvida på grund av anmälan svenskt medborgarskap förvärvats eller ej. får efter ansökan meddela förklaring att någon är svensk medborgare. Härvid får dock inte prövas fråga som avses i första stycket. Första stycket är oförändrat. I andra stycket har gjorts ändringen att ansökan skall prövas av i stället för som av . Förslaget har kommenterats i den allmänna motiveringen. 12 § Statens invandrarverks beslut enligt denna lag får överklagas till en utlänningsdomstol. Beslut av en länsstyrelse enligt 11 § får överklagas till en utlännings- domstol. En utlänningsdomstols dom eller beslut får överklagas till Utlännings- krävs vid överklagande till Utlännings- överdomstolen. Bestämmelser om utlänningsdomstolar och Utlänningsöverdomstolen finns i 12 kap. utlänningslagen (2000:000). Ändringarna i första och andra styckena innebär att alla Invandrarver - kets beslut enligt medborgarskapslagen överklagas till en utlännings- domstol. har beslut av en länsstyrelse, verket eller Utlännings- nämnden över anmälningar fått överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Ordningen har i stället ansetts böra ansluta till ordningen för utlänningsärenden. 14 a § skall på begäran av regeringen, enutlänningsdom- stol, Utlänningsöverdomstolen, eller en polismyn- dighet lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs i ett ärende. om svenskt medborgarskap. Den tidigare skyldigheten för socialnämnden att lämna ut uppgifter till avser i stället utlänningsdomstolarna och Utlän- ningsöverdomstolen. 29.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll I 1 § har endast gjorts den ändringen att utlänningslagens SFS-nummer anpassas till att en ny utlänningslag föreslagits. 2 § Beslut om utvisning enligt denna lagmeddelas av Statens invandrar- verk. Frågan tas upp på ansökan av . Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller fin- ner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1§ bör meddelas, skall myndigheten anmäla detta till . Skälen att bör besluta i första instans har utvecklats i den allmänna motiveringen. Bestämmelsen i 2 § har anpassats till den nya beslutsordningen. har inte getts den rätt som regeringen har haft att ta upp utvisningsfrågan självmant. Däremot har bestämmelsen om anmälningsskyldighet för till behållits. Det betyder att utan eget ställningstagande kan meddela omständigheter som styrelsen självständigt bedömer att det finns anledning att gå vidare med. Anser den inte det, kommer inte att ha något ärende enligt denna lag. 2 a § Statens invandrarverks beslut enligt denna lag får överklagas till re- geringen. får överklaga beslutet, om det går styrelsen emot. Bestämmelserna om överklagande av beslut har getts en egen paragraf, 2 a §. I paragrafen har getts en särskild föreskrift om rätt för Rikspolissty- relsen att överklaga. I förtydligande syfte har som en förutsättning angetts att beslutet går styrelsen emot. 3 § Innan regeringen avgör ett ärende, skall yttrande inhämtas från , om inte ett sådant yttrande av särskilda skäl är obehövligt. skall yttra sig över samtliga omständigheter av bety- delse i ärendet. I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder mot verkställighet enligt utlänningslagen (2000:000). Finner att det finns hinder mot verkställighet enligt 9 kap. 1 § första stycket utlänningslagen får verkställighet av beslutet inte ske. Om ärendet gäller en utlänning som omfattas av avtalet om Europe- iska ekonomiska samarbetsområdet (EES) är domstolens yttrande också bindande för regeringen. skall innan den avger yttrande hålla förhandling i ärendet. I den allmänna motiveringen har lagts fram skälen för att yttrande skall inhämtas från vid regeringens handläggning av äs- kerhetsärenden. Yttrande skall i princip alltid inhämtas. De undantag som föreskrivs i första stycket avser situationer då någon utvisning ändå inte kommer att ske. Det kan vara fallet då har avslagit Rikspolis- styrelsens ansökan om utvisning eller – möjligen – bifallit den men meddelat inhibition. Det kan också vara fallet om Invandrar- verket visserligen har beslutat om utvisning utan att meddela nhibition, men regeringen upphäver utvisningsbeslutet. Motsvarande gäller då regeringen överprövar vissa omprövningsbeslut. I andra stycket anges vad skall yttra sig över. Särskilt viktig är frågan om hinder mot verkställighet av utvisnings- beslutet. Verkställighetshinder kan vara absoluta enligt 9 kap. 1§ lag- förslaget eller relativa enligt 9 kap. 2 eller 3 § samma lag. Som anges i tredje stycket blir regeringen bunden av bedömningen om domstolen finner att det finns ett verkställighetshinder enligt 9 kap. 1§ första stycket. Domstolen skall emellertid yttra sig över samtliga omständigheter av betydelse i ärendet. Det innebär att yttrandet skall avse även bedöm- ningen av andra verkställighetshinder och av andra omständigheter som talar för och emot en utvisning. En sådan omständighet är hur utlän- ningens rätt till privat- och familjeliv påverkas. Även en bedömning av humanitära skäl ingår. Dessutom kan domstolen ha anledning att göra en bevisvärdering i ärendet. Värderingen kan avse tillförlitligheten av t.ex. källuppgifter. Värderingen kan också innefatta sannolikheten för att utlänningen knytas till vissa fakta, t.ex. spaningsfynd, eller händelser. Yttrandet blir bindande för regeringen endast såvitt avser verkstäl- lighetshinder enligt 9 kap. 1 § första stycket lagförslageet. Detta framgår av lagtexten. I övrigt blir regeringen inte bunden av domstolens bedöm- ning utan kan göra egen bedömning. Detta har inte ansetts erforderligt att ange i lagtexten. Såvitt avser utlänningar som omfattas av EES- avtalet blir emellertid yttrandet också bindande för regeringen. Härige- nom bör kraven i EG-direktivet (64/221/EEG) anses tillgodsedda. Även i de avseenden där yttrandet inte är bindande för regeringen förutsätts domstolens bedömning vara av stor betydelse för regeringens avgörande. Av fjärde stycket framgår att skall hålla förhand- ling i ärendet. Situationer där yttrande inte har ansetts obehövligt, men där förhandling ändå skulle kunna anses obehövlig, kan antas vara syn- Något undantag från skyldigheten att hålla förhand- ling har därför inte föreskrivits. 4 § Beslut om utvisning skall förenas med förbud för utlänningen att utan tillstånd av återvända till . Förbudet medde- las för eller utan tidsbegränsning. I beslutet skall utlänningen, om förbudet är tidsbegränsat, upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. Han skall vidare upplysas om den påföljd som en överträdelse av förbudet kan medföra enligt 24 §. Ett avvisnings- eller utvisningsbeslut enligt utlänningslagenfår förenas med förbud att återvända till utan tillstånd av . Ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlän- ningskontrollskall förenas med sådant förbud. Med den ändrade roll för som kommittén föreslår finns inte anledning att förbehålla regeringen möjligheten att besluta om sådant tillstånd. har funnits regler som gett möjlighet till kortare besök i trots att ett återvändandeförbud gäller. För tillstånd till ett sådant besök finns särskilda regler i 6 kap. 17 § i den nya utlännings- lagen. Av hänvisningen i 5 § till denna bestämmelse framgår att den gäller även vid utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. 5 § I ärenden enligt denna lag gäller i tillämpliga delar 6 kap. 17 §, 7 kap. 7 §, 8 kap. 5 § andra stycket, 9–17 §§, 9 kap. 1–5, 22 och 24 §§, 11 kap. 8 §, 13 kap. 8 §, 14 kap. 1–2 §§, 15 kap. 2 § och 16 kap. 1–5 §§ utlänningslagen (2000:000). När beslutar om förvar eller uppsikt gäller även 8 kap. 18–22 §§ utlänningslagen. Ändringarna i paragrafens första stycke föranleds främst av den nya utlänningslagens disposition. Hänvisningarna avser i huvudsak samma bestämmelser som enligt den äldre lydelsen. De lagrum i utlänningslagen som avses gäller följande: 6 kap. 17 § – tillstånd av för kort besök 7 kap. 7 § – möjligheter att ta fotografi och fingeravtryck 8 kap. 5 § första stycket – tidsbegränsning för förvar 8 kap. 9 § – innebörden av uppsikt, nämligen anmälningsskyldighet eller skyldighet att lämna ifrån sig pass eller annan legitimationshandling 8 kap. 10–13 §§ – ny prövning av förvar eller uppsikt 8 kap. 14–17 §§ – beslutande myndigheter i fråga om förvar och uppsikt 9 kap. 1–3 §§ – hinder mot verkställighet 9 kap. 4 och 5 §§ – vart verkställighet skall ske 9 kap. 22 § – när ett avvisnings- eller utvisningsbeslut skall anses verkställt 9 kap. 24 § – ny verkställighet 11 kap. 8 § – överklagande av förvars- och uppsiktbeslut 13 kap. 8 § – tolkersättning 14 kap. 1 och 2 §§ – skyldigheten för socialnämnd eller hälso- och sjukvårdsmyndighet att lämna uppgifter 15 kap. 2 § – förordnande av offentligt biträde 16 kap. 1–5 §§ – kostnadsansvar för utlänningen själv och för trans- portör. Hänvisningen i andra stycket till 8 kap. 18–22 §§ avser förhandling om förvar och uppsikt. Av särskilt intresse är bestämmelserna i 8 kap. 10–17 §§ och 11 kap. 8 § som rör beslut om förvar eller uppsikt. Enligt bestämmelserna om ny prövning skall sådana beslut omprövas inom vissa tidsfrister. Tidsfristen är om beslut om avvisning eller utvisning inte har fattats. Då ett sådant beslut har fattats, är tidsfristen två måna der. Varje ny prövning av ett beslut om förvar skall föregås av en för handling. Förhandlingen skall i första hand hållas inför den myndighet som beslutar om åtgärden. I ärenden hos regeringen får en förvalt- ningsmyndighet utses att hålla förhandlingen. Vidare anges i bestäm- melserna vilken myndighet som fattar beslut i olika situationer. Hänvisningen till bestämmelserna i 11 kap. 8 § innebär att förvars- beslut som har fattats av överklagas i samma ordning som gäller för förvarsbeslut enligt utlänningslagen, dvs. till utlännings- domstol och till Utlänningsöverdomstolen. Denna ordning är inte ni- vändningsfri. Ett beslut om frihetsberövande som inte fattas av domstol måste emellertid kunna överklagas till domstol. Regeringen kan således inte godtas som överprövningsinstans i detta avseende. Rätten till dom- stolsprövning är också bakgrunden till att beslut av statsråd om förvar överklagas till Regeringsrätten. Alternativet till den vanliga överkla- gandeordningen är att hänvisa överklaganden av för- varsbeslut till . Detta skulle dock bli en mycket udda instansordning. Det skulle inte vara lämpligt med hänsyn till den roll får som remissinstans vid regeringens prövning av utvisningsfrågan. Någon annan möjlighet än att låta den vanliga in- stansordningen för överprövning av förvarsbeslut synes därmed inte återstå. I fråga om verkställigheten bör observeras att 9 kap. 23 § utlännings- lagen inte är tillämplig. Utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll preskriberas inte. Hänvisningen till 15 kap. 2 § avser vem som skall fatta beslut om offentligt biträde i ärenden hos regeringen. 6 § Vid förhandling enligt 3 § i skall utlänningen höras. skall vara utlänningens motpart. får bestämma att även andra än utlä nningen skall höras vid förhan dlingen. Om någon av parterna åberopar muntlig eller skriftlig bevisning, prövar rätten om bevisningen skall tillåtas. Därvid till- lämpas 35 kap. 7 § rättegång sbalken. I fråga om inställelse till förhandlingen tillämpas 8 kap. 19 § utlän- ningslagen (2000:000). Om ett beslut av enligt 2 § denna lag har överklagats till regeringen, skall förhandling som avses i 8 kap. 12 § utlänningslagen hållas vid . Ändringarna i paragrafen föranleds av att blir remissinstans hos regeringen och skall hålla förhandling. Paragrafens första–tredje stycken innehåller bestämmelser om förhandlingen som motsvarar tidigare bestämmelser. Fjärde stycket innehåller en specialbestämmelse. Vissa komplikationer vid överklagande av för- varsbeslut har berörts i kommentaren till 5 §. En ytterligare komplika- tion gäller omprövningen av bestående förvarsbeslut sedan ett utvis- ningsbeslut av har överklagats till regeringen. Det kan inte uteslutas att förhandling kan behöva hållas även medan ärendet handläggs hos regeringen. Om det då redan finns ett utvisningsbeslut av , kommer tidsfristen för omprövning att vara två må- nader. Finns inget utvisningsbeslut, gäller tidsfristen . I dessa fall får förhandling hållas inför . Något annat tänkbart alternativ finns knappast. Som tidigare kommer ett beslut av statsråd om förvar att överklagas till Regeringsrätten. 7 § Vid förhandlingen skall noga utredas de omständigheter som kan in- verka på hur ärendet blir avgjort. skall redogöra för omständigheterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. skall även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen. Utlänningen skall få tillfälle att ange sin stånd- punkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Genom frågor och påpekanden skall rätten försöka avhjälpa otydlig- heter och ofullständigheter i de uppgifter som lämnas. Utöver vad som följer av 5 kap. 1 § får Högsta dom- stolen besluta att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer fram uppgifter, för vilka i domstolen gäller sekretess som anges i sekretesslagen (1980:100). I övrigt gäller 8 kap. 21 och 22 §§ utlänningslagen (2000:000). Högsta domstolens yttrande enligt 3 § får grundas även på handlingar eller annat material som enligt 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen inte får lämnas ut till parter. Ändringarna i paragrafen föranleds av Högsta domstolens nya roll som remissinstans. Därutöver har bestämmelserna fått anpassas efter den nya utlänningslagens lydelse. 9 § Om frågan om utvisning ännu inte har förts till , får besluta att utlänningen skall tas i förvar eller ställas under uppsikt, även om förutsättningarna i 8 § inte är för handen. Ett sådant beslut skall genast anmälas till . Verket skall pröva om åtgärden skall bestå. Paragrafen behandlar möjlighet att interimistiskt ta en utlänning i förvar.