sou · GNB392d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I GT och är alla kandidater till bland de tre översta namnen på partiernas valsedlar. Fokuseringen på toppnamnen är med andra ord minst sagt tydlig. En liknade frågeställning är hur många olika kandidater som överhuvudtaget uppmärksammas i de olika tidningarna – kandidat- bredden. Analyseras materialet på detta sätt visar det sig att tidningar med flest kandidatnyheter, dvs. NSD och NK även har den största bredden för riksdagskandidater med 32 respektive 30 olika kandidater. Minst har GT med åtta. Störst bredd för landstingskandidater finns också i en av Luleåtidningarna – NSD. 21 olika landstingskandidater förekommer i NSD:s nyheter den sista valrörelsemånaden. Även ifråga om kandidatbredd till är GT den tidning som har minst antal olika kandidater med sju stycken. Men göteborgskollegorna och GP är bara snäppet bättre med åtta respektive tio kandidater. Göteborgspressens bredd ifråga om kommunkandidater är däremot överlägsen de andras. Här ligger GT klart i topp genom att över 80 olika kandidater till fullmäktige uppmärksammades på nyhetsplats. Detta berodde framförallt på det uppslag med bild och kort enkät till 128 Medierna och personvalet alla fullmäktigeledamöter i GT den 18/9. Men även GP uppmärk- sammade många olika kandidater i sina lokala valnyheter. Över 50 olika kandidater till fullmäktige uppmärksammades . låg här på ungefär samma nivå som de andra tidningarna, dvs. mellan 20 och 30 i kandidatbredd. När det gäller kandidatbredden var den med andra ord sammantaget störst i Göteborgspressen när det gällde kommunkandidaterna, men minst när det gällde de andra politiska nivåerna. Här var det de tidningar med det största antalet kandidatnyheter som också hade störst bredd – NSD och NK. En annan intressant aspekt av mediernas kandidatrapportering är hur stor koncentrationen är på politiker som redan har politiska uppdrag. Man kan misstänka att de med politiska uppdrag har större tillgänglighet till medierna än andra kandidater. Dels beroende på att de fattar beslut som har nyhetsvärde. Dels beroende på att de redan är kända, vilket också ökar deras nyhetsvärde. De har troligen också lättare att få medieuppmärksamhet eftersom de är medievana och därför vet hur man fångar mediernas intresse. Andel riksdagskandidater, landstingskandidater och kommunfull- mäktigekandidater med politiskt uppdrag i lokal dagspress under valrörelsen (procent). Kommentar: Se avsnittet Undersökningarna för vilka tidningar som undersökts på de olika orterna. Majoriteten av alla kandidater som uppmärksammas har ett politiskt uppdrag (tabell 11). Och det är allra vanligast att kommunkandidaterna i pressen redan har ett politiskt uppdrag. Undantaget är här där nästan alla landstingskandidater som uppmärksammas redan före valet har en politisk plattform. Men som redan påpekats rör sig detta om toppnamn i kommunen som hade kommunalrådsposter och som också kandiderade till det nya regionfullmäktige. De satt därmed inte i den församling de kandiderade till. Av riksdagskandidaterna ligger andelen politiska uppdrag mellan . Att Luleåtidningarna ligger så högt kan förklaras med att många kandidater har kommunala uppdrag i kommuner inom tidningarnas spridningsområde som står på partiernas valsedlar till . Medierna och personvalet 129 Andelen riksdagsledamöter som uppmärksammas skiftar ganska mycket mellan olika tidningar. Högst andel finns i NSD där nästan två tredjedelar av alla riksdagskandidater som förekommer har en riksdagsplats. I de andra tidningarna får riksdagskandidater med riksdagsplats någonstans mellan av all uppmärk- samhet som ägnas åt riksdagskandidater. Kommunalrådens och kommunfullmäktigeledamöternas dominans bland kommunkandidaterna i pressen är ännu starkare. I NSD och NK förekommer nästan bara politiker med kommunala uppdrag i kandidatnyheterna. av alla som framträder i dessa två tidningar sitter redan i fullmäktige. Men även i de andra tidningarna är de etablerade kommunalpolitikernas plats i medierna ohotad. av all uppmärksamhet tillfaller fullmäktigeledamöter. Landstingsfullmäktigeledamöterna dominerar inte på samma sätt. Att de inte gör det i är givetvis på grund av att det inte fanns några landstingsledamöter från års val. Men inte heller på de andra orterna är det självklart att landstingspolitiker uppmärksammas mest. Högst andel landstingspolitiker finns i som i högre grad än de andra tidningarna tog upp landstingsfrågor. Men att landstingspolitiker inte får mer än knappt en femtedel av uppmärksamheten för landstingskandidaterna i NSD och NK kan tyckas anmärkningsvärt. Det beror dock på att toppnamnen som nominerats av partierna inför valet i stor utsträckning inte satt i utan i fullmäktige i kommunen. I debatten om personvalet har både farhågor och förhoppningar rests om kvinnors och yngre kandidaters möjlighet att bli valda. En fråga i sammanhanget är då hur mediernas rapportering av kandidaterna sett ut ifråga om representation av kön och ålder. I tabell 12 redovisas andelen kvinnor och andelen kandidater under i de lokala tidningarnas kandidatrapportering. Andel kvinnor och kandidater under i lokal dagspress under valrörelsen (procent). Kommentar: Kandidaters ålder har i av fallen inte gått att avgöra utifrån texten eller med hjälp av andra uppgifter (valsedlar m.m.). Se avsnittet Undersökningarna för vilka tidningar som undersökts på de olika orterna. I de allra flesta fallen är de kandidater som medierna uppmärksammar män. Andelen kvinnor i kandidatnyheterna ligger som högst på 64 130 Medierna och personvalet procent för landstingskandidater i KK. Det är den enda grupp i hela materialet där kvinnor dominerar. Lägst kvinnorepresentation gäller också landstingskandidater. I göteborgstidningarna är andelen kvinnor bland kandidaterna i genomsnitt där GT ligger lägst . till alla tidningar finns det ingen politisk nivå där kvinnliga kandidater uppmärksammas mest. I göteborgspress och Luleåpress är det flest kvinnor bland kommunkandidaterna, medan kvinnor är vanligast bland landstingskandidaterna i KK och bland riksdags- kandidater i . När det gäller vilken uppmärksamhet unga kandidater får i lokal dagspress visar det sig att unga riksdagskandidater uppmärksammas mest. I är av alla riksdagskandidater i nyheterna under . I de andra tidningarna ligger andelen unga riksdags- kandidater på mellan . Unga kandidater till och kommunfullmäktige är mer sällsynta. Kommunfullmäktigekandidater under förekommer knappt alls i de undersökta tidningarna under valrörelsen . Detaljstuderas åldersfördelningen av kandidaterna i lokalpressen är genomsnittsåldern högre för kommunkandidater än kandidater till riksdag och landsting. Om man ser till vilka som får komma fram i tidningarna är det med andra ord knappast troligt att läsarna uppfattar kommunpolitiken som ungdomens politiska arena. Analyserna av de lokala nyhetsmediernas kandidatinformation visar stora likheter i tidningarnas bevakning. Den genomsnittlige kandidaten väljarna kan ta ställning till via lokalmediernas nyhetsbevakning är en medelålders man. Kvinnor är underrepresenterade och även yngre kandidater. Att mediebilden ser ut på detta sätt beror på att mediernas rapportering av kandidater i stort sett speglar maktstrukturer inom de politiska partierna och det offentliga . Ett gemensamt drag för lokalpressens kandidatbevakning i stort är att den i det närmaste är förbehållen de som antingen redan har en politisk plattform i kraft av uppdrag i riksdag, landsting, kommun eller de kandidater som partierna själva väljer att föra fram i valrörelsen. Det är valsedlarnas toppnamn som dominerar. En tendens som också är genomgående, med som enda undantaget, är att landstingsvalet inte har samma dignitet i mediernas nyhetsbevakning som val till riksdag och kommun. Många har tidigare pekat på att landstingsvalet är ett bortglömt val i medierna (1987, ). Resultaten i denna undersökning bekräftar i stort denna bild. Medierna och personvalet 131 Detta är drag som är gemensamma. Men det finns också betydande skillnader mellan de olika tidningarna som gör att man som väljare hade skiftande förutsättningar att via medierna skapa sig en bild av kandidaterna beroende på var man bor och vilken lokaltidning man har tillgång till. När det gäller information om kandidater till kommun och landsting liknar de olika lokaltidningarna varandra. Men möjligheten att få information om riksdagskandidater varierar från ort till ort. Flera faktorer verkar vara viktiga för om en lokal tidning uppmärksammar riksdagskandidater. För det första hjälper det om kandidaterna är rikskända. Rikskända politiker genererar inte bara fler nyheter i riksmedierna utan även i de lokala nyhetsmedierna. (), () och är tre rikskända politiker som ofta förekom i Luleåtidningarna. För det andra är kopplingen mellan valkrets och tidningens spridningsområde en faktor som också förklarar mängden riksdags- kandidater i nyheterna. Läsare som har en tidning som endast täcker en riksdagsvalkrets och fler kommuner har troligen fler kandidater att ta ställning till än om tidningen täcker in flera riksdagsvalkretsar. Om spridningsområde och valkretsar matchar varann blir urvalet av kandidater i medierna större. Mediernas betydelse för kännedomen av kandidaterna Den tredje huvudfrågeställningen gäller vilken betydelse nyhetsmedier- nas valbevakning hade för medborgarnas kännedom och uppfattningar om de kandidater som ställde upp i första personval. Frågan om mediernas effekter är omdebatterad både inom medieforskning och i den allmänna debatten. När det gäller påverkan under valrörelser finns det dock ganska entydiga forskningsresultat som visar att mediernas spelar en avgörande roll på flera sätt. Medierna påverkar väljarna både ifråga om hur man ser på politikens innehåll och hur de politiska aktörerna uppfattas (1980, 1986, Mondak 1995, Chaffe & 1996, Weaver 1996). Den fråga som står i fokus här är om mediernas kandidatinformation hade någon betydelse för väljarnas kännedom om kandidaterna. kan besvaras genom att undersökningarna av den lokala dagspressens innehåll relateras till de medborgarstudier som genomfördes på nivå under valrörelsen (Röstning, Inflytande, service – kommun- och landstings-/regionvalet ). Den första frågan är om det finns någon skillnad i kandidatkunskap mellan medborgarna i de olika orterna. Tabell 13 visar hur stor andel 132 Medierna och personvalet av de tillfrågade som angett en person som stod på vallistorna i personens hemort.5 Andel väljare med kännedom om kandidater i den egna valkretsen (procent). Resultaten i tabellen verkar bekräfta att de lokala nyhetsmedierna är viktiga för vilken kännedom väljarna har om kandidaterna. I , där det fanns mest kandidatinformation är också kunskapen störst. Göteborgarna har sämst kandidatkunskap till både kommun, landsting och riksdag. Göteborgspressen hade i de flesta fall också mindre information om kandidater än tidningarna på de andra orterna. Att kunskaperna om störst om kommunkandidater och minst om landstingskandidaterna följer också mediebilden. I alla tidningar uppmärksammades kommunkandidaterna mest, följt av riksdags- kandidater och landtingskandidater. Även undantaget från regeln bekräftas. I fick landstingskandidater mer uppmärksamhet än kommunkandidaterna och väljarna i har som enda ort mer kunskaper om landstingskandidater än kandidater till . Frågan är dock om orsaksriktningen går mellan mediernas uppmärksamhet av kandidater och väljarnas kandidatkännedom. Ett sätt att fördjupa effektanalyserna är att undersöka om de som uppger att de får information via artiklar i dagspress har högre kandidatkännedom än andra väljare. Om medborgare som uppger att de tar del av politiskt nyhetsmaterial i medierna även har högre kunskaper om kandidater stärks effektresonemanget. 5 Svensk forskning saknas nästan helt på detta område. Ett exempel är dock undersökningen av kärnkraftsomröstningen . Där visar resultat tydligt att företrädare för de olika folkomröstningsalternativen blev mer kända för en bredare allmänhet när de fick uppmärksamhet i nyhetsmedierna (1986 s. Ett annat svenskt exempel är Per studie av politiker i nyhetsmedierna under riksdagsvalen 1985-1991. Där visar det sig att konsumtion av nyheter i både press och etermedier ger ökade kunskaper om både partipolitiker i allmänhet och kandidater från den egna valkretsen (Bennulf & 1993 s.110f). På nivå har dock inte kandidatkännedom kunnat kopplas samman med mediekonsumtion (Brantgärde m. fl. Medierna och personvalet 133 Effekt av tidningsläsning på kandidatkännedom hos väljare fördelat på kommun (procentdifferens). Kommentar: Som mått på tidningsläsning är frågan om man får information om politik i kommunen och region/via artiklar i sin lokala dagstidning. Mått för information om rikspolitik finns inte med i enkäten. Som mått på information om rikspolitik har därför frågorna ovan slagits samman till ett additivt index. En slutsats som kan dras av tabell 14 är att tidningsläsarna har högre kandidatkännedom än de som uppger att de inte använder dagspressen för att informera sig om politik. Endast i tre fall ökar inte kandidatkännedomen med ökad tidningsläsning. I två av fallen rör det landstingskandidater som ju inte uppmärksammas särskilt mycket i medierna och i det tredje fallet riksdagskandidater i KK. Även här stämmer bilden med den som kom fram i innehålls- studierna. På de orter där tidningarna hade mest information är också skillnaderna mellan läsare och icke-läsare störst ifråga om kandidatkännedom. Trots dessa relativt tydliga tecken på medieeffekter finns det skäl att vara något försiktig. I analysen sätts inte medieexponering i relation till andra faktorer som man vet påverkar tidningsläsning och som också kan påverka kandidatkännedom. En sådan är politiskt intresse. Kontroll för politiskt intresse visar också att sambanden försvagas, men tendensen är densamma som . Slutsatsen blir därför att ju mer de lokala medierna uppmärksammar valkandidater, desto större kännedom och desto större kunskaper om kandidaterna får medborgarna. Journalisterna på samtliga undersökta redaktioner och orter upplevde att valrörelse inte skilde sig från tidigare valrörelser. I stort sett arbetade politikerna och de politiska partierna, enligt journalisternas uppfattning, på samma sätt som i tidigare valrörelser. Det var ingen stor skillnad mellan årets val och tidigare val, ingen stor förändring. En del kandidater hade lite aktiviteter för sig, gjorde tändsticksaskar med bilder av sig själva (fniss) som de skickade till 134 Medierna och personvalet Men det var mest sånt som man fnissade åt och som många politiker fnissade åt själva, eller åt varandra. Några få var aktiva, det var väl nån folkpartist som lyckades ta sig in genom en aktiv kampanj. (reporter, radiostation) Gemensamt för alla intervjuade journalister är att de i sina svar betonat nyhetsmediernas skyldighet att informera sin publik om hur personvalet rent praktiskt går till, vilka regler som gällde och hur man som medborgare bör agera i det nya politiska systemet. Ja, vi hade ju i flera omgångar inför valet rent informativt hur det skall gå till och hur man kryssar. Och det var ju extra komplicerat i och med det här med kommundelningen. Och det hade vi . Och ändå så upplevde vi att det fanns en väldigt stor förvirring kring det här. (redaktionschef, tidning) Journalisternas inställning till att ge information om enskilda kandidater skiljde sig dock kraftigt åt mellan olika journalister. Två huvudinriktningar kan urskiljas. Den ena uppfattningen som kom fram innebär att journalisterna betonar att de själva valde ut vilka sakfrågor som de ansåg mest intressanta och vilka politiker som enligt deras mening var mest lämpade att svara på just dessa frågor. Beträffande vilka kandidater som skulle lyftas fram bedömde vi själva på redaktionen vilka som var intressantast att lyfta fram utifrån den fråga som vi diskuterade. Så vi utgick från sakfrågan samt att representationen bland partierna skulle vara bra. (reporter, ) Den andra uppfattningen tog fasta på väljarnas rätt att få information om vilka politiska alternativ de hade att välja emellan. Men vi bestämde oss för att satsa väldigt mycket och vi skulle bevaka alltså personer som gjorde personvalskampanjer i stor omfattning. Det fick vi i stort sett lägga ned, vi gjorde några såna. Jag började lite med nån folkpartist som var först ute och sen tänkte jag fortsätta. Därför att det förekom i stort sett inga personvalskampanjer. Och de politiska partierna bojkottade ju det, jag skulle vilja säga att de saboterade hela personvalet. För att från de flesta partierna sa man ju att ja, ja, vi förbjuder ju inte kampanjer för vi har ju ändå gått med på, vi har ju fattat beslutet. Men vi uppmanar inte och för oss är det partierna man väljer på och i vissa partier, ja är ju definitivt emot men även inom socialdemokratin, de anser att det är vi som bestämmer listan. Här skall det inte komma några väljare och lägga sig i. De får välja på parti och sen är det vi som bestämmer. (redaktionschef, tidning) Medierna och personvalet 135 Enligt journalisternas uppfattning var det så få kandidater som faktiskt bedrev egna kampanjer att det försvårade presentationen av kandidater- na eftersom en större uppmärksamhet för de få som bedrev kampanjer äventyrade ambitionerna att bedriva en som man menade rättvis och opartisk nyhetsförmedling. Många journalister upplevde därför att partierna saboterade personvalet och möjligheten för medierna att presentera de olika kandidaterna för sin publik. Även det faktum att det enbart förekom personvalskampanjer inom vissa partier gjorde att redaktionernas ambitioner att speciellt bevaka personvalskandidater föll. Det var svårt att förhålla sig till de personvalskandidater som fanns eftersom de var så få. I och med detta så blev de exponerade mer än övriga kandidater. (reporter, tidning) Journalisterna såg med andra ord den rättvisa fördelningen mellan partierna som viktigast och informationen om kandidaterna som en andrahandsfunktion. Dessutom kunde inte rapporteringen om enskilda kandidater ta redaktionella resurser från den traditionella valbevakningen. Och eftersom många redaktioner upplevde en pressad situation fick bevakningen av enskilda kandidater stryka på foten. sände vi fem till sex program och har 54 kommuner att bevaka och sju partier inom varje kommun och man måste ju bara lägga ned att bevaka alla de här personerna och politikerna. Det enda man kan göra är ju att plocka ut de som man själv tycker är intressanta. (reporter, ) Den renodlade personvalsjournalistiken tenderade på detta sätt att hamna utanför den ordinarie valbevakningen och gavs resurser först när den traditionella valbevakningen var tillgodosedd. Och sen kom det här med personvalet, det var liksom en sån där fråga som blev över lite och det kan väl ha bidragit till att jag tog över den på ett ganska sent stadium. (reporter, tidning) Begreppet personvalskampanj upplevde många journalister som svårhanterligt och långt ifrån självklart. Osäkerheten inför begreppet och därigenom även inför hur personvalsjournalistiken skulle hanteras skapade svårigheter för nyhetsredaktionerna. Vi hade t ex när vi planerade vårt valarbete, det var nog tror jag, då skrev jag ett brev till samtliga partier och bad att de 136 Medierna och personvalet skulle lista de partier som bedrev egna kampanjer. Men det var väldigt svårt att få tydliga svar. En skrev att mer eller mindre alla skulle bedriva kampanjer och andra skrev att inga skulle göra det. Så det fanns ett problem att definiera vad egentligen en personvalskampanj är. Är det att de själva driver en kampanj vilket ju en del politiker har gjort redan innan, eller skall de ha fått ekonomiskt stöd från sitt parti eller från någon annan? Så det är heller inte helt enkelt att definiera vad som egentligen är en personvalskampanj. (nyhetschef, radiostation) Journalisterna upplevde att förvirringen bland partierna var lika stor och att begreppet personvalskampanj skilde sig åt mellan de politiska partierna. Ett parti hävdade att samtliga partiets kandidater bedrev personvalskampanjer. Ett annat parti att ingen av partiets kandidater kunde betraktas som personvalskandidat. Trots den tveksamhet som många journalister gav uttryck för inför begreppet personvalskampanj fanns det också journalister som såg personvalet som en möjlighet att bedriva en ny typ av mer personlig journalistik. En del menade att det fanns en möjlighet att mer betona människan bakom politikern och skapa en journalistik som är mer relaterad till publikens vardag. Huruvida den mer personinriktade journalistiken var en följd av det nya personvalssystemet eller endast en följd av en allmänt mer personinriktad politisk journalistik fanns det dock delade meningar om. Man vill att läsaren skall lära känna mer än politikern. Utanför det rent ideologiskt-politiska. Det hade man inte gjort utan personvaleteller så hade man det? Det ligger också lite i en journalistisk trend. Att man lyfter fram en massa ovidkommande saker och så skyller man på personvalet. Det är lite en journalistisk trend att jobba så. (reporter, tidning) Undersökningen av mediernas nyhetsrapportering om första personval har utgått ifrån fyra frågeställningar: (1) Vilken roll spelade nyhetsmedierna för medborgarnas möjligheter att få kunskap om det nya personvalsystemet? (2) Vilken roll spelade nyhetsmedierna för medborgarnas möjligheter att skaffa sig information om de kandidater som ställde upp till val? (3) Vilken betydelse hade medierna för medborgarnas kännedom om kandidaterna? Och (4) hur såg journalisterna på bevakningen av första personval? Resultaten från undersökningen kan sammanfattas på följande sätt: Medierna och personvalet 137 1.Nyhetsmedierna spelade med största säkerhet den viktigaste rollen för medborgarnas möjligheter att få kunskaper om det nya valssystemet. Mediernas roll blev särskilt viktig eftersom informatio- nen från den centrala valmyndigheten av många politiska debattörer uppfattades vara bristfällig. Att medierna spelade en central roll för valinformationen betyder inte dock inte att valinformationen till medborgarna i medierna var av en sådan omfattning eller av en sådan kvalitet att medborgarna fullt ut kunde utnyttja sina medborgerliga rättigheter. I dagspressen gjordes särskilda satsningar på att informera om det nya valsystemet och det förekom relevant valinformation av en viss omfattning, men i förekom överhuvudtaget inga särskilda satsningar på att informera om det nya valsystemet.6 Det är därför tveksamt om SVT uppfyllt de krav som finns i avtalet med staten. 2.I nyhetsmediernas bevakning av valrörelse fick personvalet ingen större uppmärksamhet – om man ser till valbevakningen i sin helhet. valrörelse kan därför knappast sägas ha präglats av personvalet. Däremot avsatte valkandidaterna och deras personvals- kampanjer ett visst avtryck i mediebevakningen. Det gällde särskilt på den lokala nivån, där medievalrörelsen var mer kandidatinriktad. TV:s nyhetsprogram var mindre inriktade på kandidater och kampanjer än i tidigare val. Enskilda riksdagskandidater fick inte större uppmärksamhet i de rikstäckande nyhetsmedierna än i tidigare val. På samma sätt som i tidigare val dominerades press, radio och TV av partiledarnas framträdanden. Det nya personvalsystemet innebar därför inte någon förändring när det gällde riksdagsledamöternas uppmärksamhet, med ett undantag. Riksdagskandidater utan plats i fick större uppmärksamhet, fast då på bekostnad av sittande riksdagsledamöter. Resultaten från undersökningen ger inga belägg för att medievalrörelse på något markant sätt var mer personinriktad än tidigare valrörelser. Det nya personvalsystemet innebar inte att de politiska sakfrågorna fick ett mindre utrymme i nyhetsmedierna. 3.Nyhetsmediernas valbevakning hade en påtaglig effekt på medborgarnas kunskaper om valkandidaterna. Ju större uppmärksamhet valkandidaterna fick i de lokala medierna, desto större var medborgar- nas kandidatkännedom.