sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — Företrädaren för dödsboet återkom till Flykt- kapitalbyrån med en begäran att för få skicka gåvopaket till . och uttalade : Fru (M:s) make har på min förfrågan angående familjens ekonomiska ställning svarat, att den i och för sig är god. Han framhåller emellertid, att hans hustru såsom heljudinna hörde till de under nazistregimen av rasskäl förföljda och önskar, att jag skulle göra en ny framställning till Flyktkapitalbyrån om undantag från skingringsförbudet. Då en sådan framställning, enligt vad som bliver upplyst, icke torde kunna bifallas, tillåter jag mig nu föreslå den utvägen att få sända diverse gåvopaket, vilka ju under nuvarande försörjningsläge alltjämt äro mycket välkomna. Flyktkapitalbyrån medgav uttag för gåvopaket och inbetalade resterande belopp till . Ärendet illustrerar väl vad kommissionen i övrigt funnit beträffande Flyktkapitalbyråns praxis. Följande omständigheter förtjänar att lyftas fram. ·Flyktkapitalbyrån tog inte hänsyn i sig till att egendomen var eller hade varit judisk. ·Undantag meddelades för dem som inte var bosatta i , och inte skulle repatrieras, eftersom egendomen i sådant fall inte ansågs som tysk egendom. ·Flyktkapitalbyrån tog viss hänsyn till ömmande fall. Med ömmande fall synes främst ha avsetts att personen i fråga var i stort behov av 47 Fkb, volym 422 och Fc 19/47. Avvecklingen av tyska tillgångar i 341 Efter det att belopp hade inbetalts till kunde Kungl. Maj:t () på ansökan friställa belopp i ömmande fall. Kommissionen har i sina efterforskningar uppmärksammat en rad beslut om friställande av belopp, helt eller delvis, i fall när gäldenären varit närmast utblottad eller uppnått en hög ålder. ·I fall där omständigheterna inte ansågs som tillräckligt ömmande förekom det inte så sällan att Flyktkapitalbyrån eller Kungl. Maj:t medgav undantag respektive meddelade beslut om partiellt friställande för gåvopaket. Kommissionens efterforskningar har visat att Flyktkapitalbyrån ofta handlade ärenden där personen i fråga hade varit offer för nazistisk förföljelse på ett, som kan tyckas, onödigt byråkratiskt och okänsligt vis. Som exempel kan nämnas . som hade förlorat sin Staatsangehörigkeit . Flyktkapitalbyrån anmodade . att skriftligen till Flyktkapitalbyrån meddela byrån anledningen till att Ni förlorat Edert tyska medborgarskap. . åberopade att han var jude och hänvisade till ändringen i den tyska riksmedborgarskapslagen 1941. Flyktkapitalbyrån konstaterade därefter att egendom inte berördes av kontrollen enär (.) icke är tysk medborgare.48 Som kommissionen tidigare anfört torde det ofta ha krävts viss aktivitet från egendomens ägare eller dennes ombuds sida för att rätta till vissa misstag. Ärendet . utgör ett en god illustration till detta antagande.49 Enskilda banken deklarerade banktillgodohavande om . Flyktkapitalbyrån lämnade 1951 en ansökan om kvarstad till . I samband med kvarstadsförfarandet sökte nämnden förgäves få kontakt med . Sysslomannen inbetalade sedan beloppet efter avdrag för arvode till . ansökte banken för en släktings till . räkning om friställande av beloppet. Banken anförde att . hade avlidit omkring år 1941och såsom arvinge efterlämnat sonen . . hade varit bosatt i och var inte tysk medborgare. Hennes bosättningsort var belägen nära gränsen till med Eydtkuhnen som närmaste stad. Eftersom affärerna ofta hade skett i Eydtkuhnen hade . ett postfack där. Sonen bodde vid tiden för bankens ansökan i . De friställda medlen skulle användas till 48Fkb, volym 350. 49UD:s arkiv, HP 80 T/23. 342 Avvecklingen av tyska tillgångar i kostnaderna för gåvopaket till familjen i . Flyktkapitalbyrån anförde i sitt yttrade till UD: Därest uppgiften att (.) icke varit tysk medborgare och ej heller varit bosatt i är riktig, har avvecklingen av hennes tillgodohavanden varit felaktigt grundad. Uppgifterna i ansökningen äro visserligen icke bestyrkta, men det torde med hänsyn till de politiska förhållandena i förutvarande icke rimligen kunna krävas en bestyrkt utredning angående () medborgarskap och bosättning. Även om hon varit tysk medborgare och inbetalningen till clearingkontot följaktligen varit rätteligen grundad, anser sig byrån med hänsyn till beloppets ringa storlek och det ändamål, vartill beloppet avses skola användas, icke böra motsätta sig ett friställande. UD fann i sitt beslut skäl att med hänsyn till de särskilda omständig- heterna i ärendet medge att beloppet friställdes. Kommissionen har som tidigare nämnts i sina efterforskningar särskilt riktat intresset på frågan hur de myndigheter som handhade avvecklingen av den tyska egendomen i sin praxis beaktade Washingtonöverenskommelsens uttalande om undantag för personer vilkas fall förtjänade särskild behandling. Kommissionen har beträffande enskilda personer endast funnit två fall då denna fråga synbart varit föremål för diskussion. I ärendet ., som avsåg ett banktillgodohavande på , inkom i med en skrivelse 1949 till Flyktkapitalbyrån. Församlingen anförde att . hade försvunnit under kriget och att det inte rådde något tvivel om att han var jude och att han hade förlorat sitt medborgarskap enligt de nationalsocialistiska lagarna. Församlingen uttalade därefter: Frånsett medborgarskapsfrågan torde herr och fru (.) såsom judar kunna räknas till de personer, vilkas fall förtjäna särskild behandling. Även av detta skäl torde deras förmögenhet inte kunna betraktas som tysk förmögenhet. Flyktkapitalbyrån besvarade skrivelsen och infordrade uppgifter om bl.a. vistelse efter 1939 samt efterfrågade en bestyrkt utredning om makarnas medborgarskap. Efter att dessa uppgifter inlämnats till byrån beviljades undantag.50 I ärendet . torde det närmast ha varit det förhållandet att makarna var att anse som statslösa som låg till grund för beslutet om undantag. Kommissionens efterforskningar visar att hänvisningar till undantagsregeln för personer vilkas fall förtjänade särskild behandling i praxis förekom synnerligen sparsamt, i vart fall och 1952. En direkt hänvisning till undantagsregeln lämnades, såvitt 50 Fkb, volym 352. Avvecklingen av tyska tillgångar i 343 kommissionen har kunnat utröna, först av Kungl. Maj:t, se nedan under avsnitt 7.6.7, Särskilt om företag. Humanitära skäl åberopades i ärendet . anförde genom advokaten besvär över Flyktkapitalbyråns beslut att inte undanta viss egendom som tillfallit honom genom arv. invände i första hand att arvet hade tillfallit honom efter och att egendomen därför enligt Flyktkapitalbyråns kungörelse inte var underkastad skingringsförbud. I sitt yttrande till hemställde Flyktkapitalbyrån att besvären skulle avslås och uttalade bl.a.: har vidare framhållit, att omständigheterna i ärendet äro av sådan art, att friställande av egendomen är motiverad av humanitära skäl. Till stöd därför har förebragt viss utredning om att (.) varit ett offer för nazismen. Beträffande detta vill byrån framhålla följande. Humanitära skäl åberopas mycket ofta vid framställningar till byrån om friställande av tysk egendom. Byrån har funnit sig nödsakad att intaga en restriktiv hållning vid bedömande av sådana skäl. Det är därför ytterst sällsynt, att i bosatta tyska medborgare få sin egendom friställd, även om de kunna visa att de på något sätt varit offer för nazismen, något som för övrigt ett mycket stort antal tyskar torde kunna göra. Med tillämpning av byråns praxis vid behandlingen av framställningar av förevarande art har byrån därför ansett sig icke kunna bifalla ansökan, ehuru det måste anses styrkt att (.) varit utsatt för viss diskriminering från de nazistiska myndigheterna. Flyktkapitalbyråns yttrande är daterat . , , meddelade Kungl. Maj:t sitt beslut med följande motivering: Maj:t finner gott att, i betraktande av att (.) under nationalsocialismens herravälde i drabbats av förföljelse och lidande, med bifall till besvären föreskriva, att ifrågavarande (.) tillhöriga egendom...undantages från det för tysk egendom i gällande skingringsförbudet. Kommissionen konstaterar att motiveringen framstår som ovanligt upplysande. En närmast genomgående iakttagelse är annars att myndig- heternas motivering till sina beslut i anledning av ansökningar om undantag eller friställande i regel var mycket knapphändiga och ofta uttrycktes med vaga lokutioner som på grund av de särskilda omständigheterna i ärendet eller liknande. En mycket tänkbar orsak till 51 , HP 3591 (HP 80 T 178/68). 344 Avvecklingen av tyska tillgångar i Maj:t i fall utvecklade motiveringen kan vara att man ville ge beslutet ett prejudikatvärde. För detta antagande talar att motiveringen också återgavs i missivskrivelse till Flyktkapitalbyrån när akten återställdes till byrån. praxis i kvarstadsärenden följde i mycket samma mönster som kunnat urskiljas angående Flyktkapitalbyråns hantering av framställningar om undantag. De vanligaste orsakerna till att en begäran av kvarstad lämnades utan bifall, eller återkallades av Flyktkapitalbyrån, synes ha varit att det ansågs utrett att egendomen inte längre skulle betraktas som tysk. I de allra flesta fallen biföll dock byråns framställningar om kvarstad. Egendomen kunde bestå av varulager, kommissionsgods, fordringar, som bank- konton, innehåll i bankfack, patent, varumärken och andra immateriella rättigheter. Vid genomgång av kvarstadsärenden har kommissionen särskilt uppmärksammat följande fall där det troligen varit fråga om judisk egendom. ogillade en begäran om kvarstad avseende firman banktillgodohavande om . I ärendet antecknades att det var utrett att tillgodohavandet i verkligheten tillhörde som hade utvandrat från till . I ett ärende som efter återkallelse av Flyktkapitalbyrån avskrevs kan av handlingarna utläsas följande. . från hade, för att söka komma undan den nationalsocialistiska regimens konfiskatoriska åtgärder, som deposition eller lån överlämnat till gode vännen . i . Den senare uppgav för byrån att han därefter inte hade hört något från . och gjorde därför gällande att fordringen dåmera var preskriberad. I ingetdera fall skedde, såvitt kan utläsas av reskontra, någon likvidation av egendomen. I fallet . kan konstateras att egen- dom, som sannolikt var judisk ändå kom i fel ägo, förutsatt att inte gjorde preskriptionsinvändningen för att på sätt rädda tillgången till . eller dennes arvingar. I ett annat ärende kvarstadsbelades ett på en checkräkning innestående belopp om där kontohavaren uppgav att beloppet härrörde från en uppfinning angående framställning av zinkvitt som dennes judiske vän hade gjort. Avvecklingen av tyska tillgångar i 345 emigrerat från till . fann det inte styrkt att medlen tillkom liknande fall rörde ett tillgodohavande hos på . I ärendet gjorde ., en jude som hade utvandrat från till , anspråk på ersättningen under åberopande av en överlåtelse från en tidigare rättsinnehavare. fann det inte visat att någon giltig överlåtelse ägt rum före den 15 juli 1945.53 I kommissionens efterforskningar har vid studiet av Restitutions- nämndens kvarstadsärenden rörande enskilda personer en grupp på omkring 60 personer noterats på grund av det förhållandet att den som ansökan gällde, trots att Flyktkapitalbyrån sökt underrätta denne, inte hörde av sig i ärendet. Orsakerna till detta kan givetvis vara flera. En realistisk sådan är det kan röra sig om ägare som fallit offer för nazistiska missgärningar. Kommissionen har genom kontroll i reskontra och på listor förvarade i kommit fram till att egendom tillhöriga omkring 40 av den ursprungliga gruppen om cirka 60 personerna kom att likvideras. Kommissionen återkommer till denna grupp nedan i avsnitt 7.7.2. har i sin doktorsavhandling54 behandlat olika slag av arrangemang som utländska intressen, främst tyska, använde sig av för att få kontroll och utöva inflytande över bl.a. svenska företag. I en rapport till kommissionen55 pekar på att Flykt- kapitalbyråns material ger skiftande exempel på hur de tyska företagen sökte dölja sitt ägande eller sin kontroll. Olika bulvanarrangemang förekom och tyska företag som IG Farben, Vereinigte Stahlwerke och utnyttjade bl.a. dolda optionsbestämmelser som innebar att exempelvis ett svenskt företag vid försäljning av sina aktier först skulle utbjuda aktierna till de kamouflerade intressenterna i . Flyktkapitalbyråns företagsakter visar också exempel på att olika arrangemang även vidtogs av mindre och medelstora företag. 52Av reskontra och uppgifter i framgår att egendomen likviderades. 53Av reskontra framgår dock att undantag från skingringsförbud meddelades 1954. Inget tyder på att egendomen likviderades. 54Sven : Upptäckten av – Utländska direktinvesteringar i 1895-1945, Studies in Economic History 12, 1989. Se även bok: Skördetid eller maktpolitisk anpassning – De tyska företagen i efter det , Studies in Economic History 10, 1988. 55Kommissionens dnr 4/98. 346 Avvecklingen av tyska tillgångar i hade 161 tyskkontrollerade företag etablerats i . Avvecklingen av kvarvarande tyskkontrollerade företag påbörjades och var avslutad . Sammanlagt kom 106 stora och små företag, med ett samlat aktiekapital på , att ingå i avvecklingen.56 Som tidigare nämnts inledde naziregimen starka påtryckningar för att förmå judiska företagsledare att sälja sina rörelser. Genom en förordning i november året därpå förbjöds judarna att fr.o.m. bedriva yrkesmässig handel.57 De judiska företagen skulle antingen överlåtas på ariska händer eller avvecklas genom ett slags likvidationsförfarande. En fråga som kommissionen har ställt sig är om även tyskjudiska företagare med hjälp av bulvanskap eller andra liknande åtgärder sökte rädda sina tillgångar undan ariseringen och om sådan egendom på grund därav kom att betraktas som tysk och därmed blev föremål för likvidation vid avvecklingen av den tyska egendomen i . Enligt en fallstudie avseende skall av 300 ariserade företag ha övertagits av välmenande affärsmän som i några fall dessutom hjälpte sina judiska affärspartners att föra egendom i säkerhet utomlands.58 Flertalet av de ariserade företagen övertogs dock av någon som hade något att vinna på saken.59 En annan tänkbar möjlighet är att tyska tillgångar som exempelvis patent och andra immateriella rättigheter likviderades såsom tysk egendom fastän dessa tillgångar före en eventuell arisering eller annars ursprungligen hade varit i judisk ägo. Av de företagsakter avseende små och medelstora företag som kommissionen har studerat i Flyktkapitalbyråns arkiv har följande generella iakttagelser noterats beträffande de svenska myndigheternas handläggning av ärenden där fråga varit om egendom som ariserats. I ett flertal fall har kommissionen uppmärksammat att Flykt- kapitalbyrån hävdade principen att fordringsanspråk på ett dotterbolag måste göras gällande och beaktas tillsammans med andra krav på moderbolaget, dvs. i dettas hemland. Detta för att inte rubba ordningen mellan borgenärerna och andra fordringsägare. 56Se närmare : Rätt eller Moral? Den tyska egendomen i 1944-1956, Militärhistoriska föreläsningar, Studies in Economic History 13, 1990. zur aus dem deutschen Wirtschaftsleben. 58Frank Bajohr: The Beneficiaries of Aryanization: as a Case Study, Yad Vashem Studies, XXVI, , 1997. Avvecklingen av tyska tillgångar i 347 vidare ståndpunkten att all egendom i ett tyskt företag skulle anses som tyskt även om någon av delägarna inte var tysk. Anledningen härtill var även i detta fall hänsyn till ordningen mellan borgenärerna. Den utländske delägaren ansågs inte ha rätt till särskild egendom i företaget varför egendomen i skulle avvecklas genom tvångsclearing. Den eventuella intressenten var således hänvisad till att söka göra sin rätt gällande i i konkurrens med andra borgenärer. nämnda principer framgår bl.a. av den inledande handläggningen av ärendet Behrens & Lundin.60 Bolaget var ett s.k. offene Handelsgesellschaft och hade ett innestående tillgodohavande hos Skånska banken om . Bolaget hade grundats och hade då tre bolagsmän. Genom ariseringsprocessen blev en av bolagsmännen på grund av sin judiska härkomst tvungen att lämna bolaget. I kvarstadsärendet hos hävdades att ett offene Handelsgesellschaft enligt tysk rätt inte var att anse som en juridisk person. fann dock att bolaget kunde förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter och därför var att betrakta som ett sådant rättssubjekt som avsågs i kontrollagen. ansåg att tillgodohavandet tillhörde bolaget i sin helhet och meddelade således kvarstad på hela beloppet. I ärendet ingavs emellertid 1948 ett avtal som innebar att tillgångarna skulle delas lika mellan de tre ursprungliga bolagsmännen med en tredjedel var. Bolagsmännen var den tyske medborgaren . boende i , den svenske medborgaren . och . av judisk härkomst, tidigare tysk medborgare men vid ärendets handläggning statslös. Flyktkapitalbyrån förklarade sig beredd att godkänna ett förfarande enligt vilken den tyske medborgaren . tillskiftades minst en tredjedel och uttalade , att vad som tillskiftats den svenske medborgaren . och den statslöse . inte skulle vara underkastat skingringsförbud. Av reskontra framgår att Flyktkapitalbyrån inbetalade . B:s andel till . I detta fall undantogs således de andelar som inte ansågs vara tyska från skingringsförbudet. – Även av andra ärenden framgår att Flykt- kapitalbyrån tog viss hänsyn till uppgörelser efter kriget och även till restitutionsdomstolarnas utslag i Tyskland.61 60Fkb, volym 254. 61Ett exempel där de svenska myndigheterna synes ha beaktat ett beslut av en restitutionsdomstol i är ärendet i vilket företag bl.a. Vereinigte Stahlwerke hade ett bestämmande tyskt inflytande. Ursprungligen hade den tyskfödde juden varit delägare i bolaget. 348 Avvecklingen av tyska tillgångar i SOU 1999:20 Kommissionen har däremot kunnat konstatera att de svenska myndigheterna även i många av företagsärendena, åtminstone till en början, intog en onödigt fyrkantig inställning och man synes inte ha ansträngt sig för att lämna beslut med någon för den sökande förståelig motivering. Inte heller verkar det ha varit en självklarhet att myn- digheterna i sin korrespondens med ariseringsoffer eller deras arvingar hänvisade till möjligheterna att få Rückerstattung (restitution) i i enlighet med de allierades – och senare – lagstiftning. Kommissionen har i sina undersökningar endast påträffat ett fall där Flyktkapitalbyrån gjorde en sådan hänvisning. Ärendet62 avsåg ett patent för öronskydd mot kyla som hade beviljats den tyske medborgaren boende i . Patentet belades med kvarstad. Efter försäljning inbetalades köpeskillingen, efter avdrag för arvode, till . I en skrivelse till Flyktkapitalbyrån anförde firman att patentet tidigare hade tillhört företaget. hade genom ariseringsprocessen upplösts men återuppstått efter krigsslutet. yrkade att patentförsäljningen skulle återgå eller att köpeskillingen skulle gottskrivas . I sitt yttrande till Kungl. Maj:t konstaterade att avvecklingen av patentet hade skett i överensstämmelse med de av byrån tillämpade principerna för behandling av tysk egendom. Flyktkapitalbyrån uttalade vidare: I ärendet har icke visats, att patentet tillhörde . Om endast nominellt varit registrerad för patentet och varit den reelle ägaren, torde bolaget vid en blivande utdelning i av motvärdet av den för räkning till clearingkontot inbetalade patentköpeskillingen böra göra sin rätt gällande mot torde kunna hos vederbörande tyska myndigheter anmäla sakförhållandet . innehade av aktiekapitalet, tvingades utan kompensation lämna bolaget . Efter kriget krävde son restitution i och med anledning härav synes Flyktkapitalbyrån ha inlett nya undersökningar beträffande bolagets tillgångar, Fkb, vol 435/388/128. Bolaget hade tidigare ställts under administration och efter likvidation hade medlen inbetalats till . Av allt att döma handlades ärendet slutligen av Kungl. Maj:t. Kommissionen har dock inte kunnat påträffa handlingar från Kungl. Enligt diarieförteckningar och registerkort skall ärendet finnas arkiverat under , Tyska tillgångar, HP 80 T 15/2 (HP, 3594 A.) Kommissionen har, som sagt, inte kunnat påträffa dessa handlingar. Såvitt kommissionen kunnat utläsa av reskontra finns det inget som talar för annat än att egendomen kom att friställas. 62 Fkb, volym 450 p. Avvecklingen av tyska tillgångar i 349 Efter att ha konstaterat att en återgång av patentförsäljningen inte kunde ske uttalade Flyktkapitalbyrån avslutningsvis att även om kunde visa att patentet tillhört och inte kunde, enligt byråns praxis i liknande fall, ett friställande inte ske.63 -Även av andra ärenden framgår att Flyktkapitalbyrån, som förut berörts, ansåg sig förhindrad att på nytt pröva ett ärende efter att likvidation skett och behållningen redovisats till . I frågan om Flyktkapitalbyrån tog hänsyn till de tyskjudiska ariseringsoffrens eller deras rättsinnehavares invändningar mot en likvidation av egendom som ariserats kan sammanfattningsvis kon- stateras, att huvudprincipen var att Flyktkapitalbyrån betraktade bolagets egendom som tysk i sin helhet. De svenska myndigheterna ansåg sig således av rent juridiska skäl inte kunna pröva frågan om ett bolag eller en andel av det rätteligen tillhörde någon annan. I den delen var ariseringsoffren eller deras arvingar enligt myndigheternas uppfatt- ning hänvisade till att föra talan om Rückerstattung vid restitu- tionsdomstolarna i . Som redan sagts, förmedlade Flykt- kapitalbyrån emellertid information om denna möjlighet ytterst sparsamt. Även i företagsärendena synes en uppmjukning av praxis ha skett kring vad avsåg egendom som tillhörde eller hade tillhört personer som lidit under den nazistiska förföljelsen. Det är också bland dessa fall som kommissionen funnit ett ärende där en direkt hän- visning lämnades till den möjlighet till undantag som Washington- överenskommelsen angav för personer, vilkas fall förtjänade särskild behandling.64 Textilfirman i ariserades 1938 och de nya ägarna bildade aktiebolaget (Tuchhandels Aktiengesellschaft). Bland tillgångarna fanns ett större parti engelska tyger som 1944 exporterades till . Köpeskillingen om insattes för TUAG:s räkning hos Skånska banken. Kvarstad meddelades 1948 och beloppet inbetalades sedermera till . 1951 yrkade Heines arvingar (samtliga medborgare i annat land än ) att det inbetalade beloppet skulle friställas. TUAG hade dåmera erkänt det oberättigade i konfiskationen och vid förlikningsförhandlingar överlåtit bl.a. samtliga utlandsfordringar till arvingarna. I sitt yttrande till Kungl. Maj:t hänvisade Flyktkapitalbyrån till svensk rättspraxis och ansåg att det ifrågavarande beloppet tillkom TUAG varför ett bifall till arvingarnas ansökning inte kunde tillstyrkas. 63Kommissionen har inte kunnat finna handlingar som visar hur kungl. Maj:t beslutade i frågan. Ett belopp motsvarande tillgången förekommer dock i den tyska utjämningstabellen. 64Fkb, volym 483. 350 Avvecklingen av tyska tillgångar i I ärendet hos Kungl. Maj:t om friställande inkom ett yttrande från professorn , som efter att ha konstaterat att varorna exporterats till efter ariseringen och att därmed viss likhet förelåg med fall som tidigare hade prövats av HD,65 bl.a. uttalade följande. Men därefter inträder en radikal ändring i situationen: innan betalningen överförts till säljaren inträffar det nazistiska sammanbrott, och den därpå följande svenska tvångslagstiftningen rörande tysk egendom kommer till. Därmed ha praktiskt taget alla skäl som kunnat motivera det partiella accepterandet i rättspraxis av konfiskeringen bortfallit. konstaterade vidare att den fråga som var aktuell var om konfiskeringens offer skulle tillerkännas beloppet eller om detta skulle tas i anspråk för offentligrättsliga svenska intressen och avslutade: Ur etiska synpunkter sett kan väl svaret på den frågan icke bli mer än ett: att icke bör välja att i detta läge fortsätta upprätthålla den nazistiska rasförföljelsens resultat. Maj:t meddelade sitt beslut och föreskrev att beloppet skulle friställas till arvingarnas förfogande. I motiveringen angavs hänsyn till de särskilda omständigheterna i ärendet.