sou · GNB363d1 · 2000-01-01 00:00:00 — föreslår att staten skall fortsätta att erbjuda s i första hand nyutnämnda rektorer rektorsutbildning. Detta ger staten möjlighet att klargöra för de nya skolledarna vilket uppdrag som de har med avseende på ledningen av skolan och dess utveckling samt vilka krav som ställs på skolan i ett demokratiskt samhälle. Utbildningen skall också vara tillgänglig för andra med intresse för utbildningsledarskap. Förslaget kan sammanfattas i fö ljande punkter: ·Rektorsutbildningens innehåll skall förse de nya rektorerna med s å- dana kunskaper, teorier, idéer och redskap att de kan leda skolorna i enlighet med de nationella och kommunala målen. En ny skolledarutbildning 227 ·Rektorsutbildningen skall utformas så att deltagarna förbereds att med integritet och kraft i sin yrkesutövning hävda elevernas rätt till en sådan utbildning som garanteras dem i skollag, skolförordning ar och läroplaner. ·Rektorsutbildningens innehåll skall förse deltagarna med kunskaper om och berika deras erfarenheter av att leda vuxna som arbetar i självständiga arbetslag, vilka har långtgående ansvar både pedag o- giskt och ekonomiskt. ·Rektorsutbildningen skall förse deltagarna med kunskaper, teorier, idéer och kompetens att organisera arbete, lokaler och tid så att sko- lans mål kan nås. ·Rektorsutbildningen behöver finnas väl utspridd över landet för att kunna nå alla rektorer. föreslå r att uppdrar åt universi- teten i , , , , , , samt till , och i att anordna rektorsutbildning i enlighet med den ovan angivna inriktningen. Finansieringen av denna vidgning av rektorsutbildning bör i görligaste mån genom omfördelningar av de befintliga anslagen för denna utbildning. Om så erfordras kan begära ytterligare medel för att upphandla denna uppdragsutbildning. Skälet till att sprida rektorsutbildningen till flera lärosäten motiveras också av att ett nytt ämne – utbildningsledarskap – skall bli tillgängligt för landets rektorer. Kommittén föreslår att de högskolor som erhåller uppdraget att bedriva rektorsutbildning uppmanas att inrätta detta nya akademiska ämne, där personal som arbetar med rektorsutbildningens genomförande får utgöra grund för den akademiska verksamheten. Ämnet utbildningsledarskap föreslås bli kärnan i en ny högskoleex a- men. Denna examen skall kunna avläggas av den som har minst 120 högskolepoäng och som varit yrkesverksam under . kommer ämnet utbildningsledarskap att kunna studeras av personer som har eller aspirerar på att söka ledarbefattningar även i andra utbildningsorganisationer. För att svara mot de speciella krav som ställs på ledningen av peda- gogisk verksamhet inom förskola, förskoleklass, skola, fritidshem och vuxenutbildning fordras en skolledarexamen med inriktning mot det all- männa skolväsendet. ser kommittén de fördelar som ligger i att utbildningen öppnar för ledare från andra verksamhetsområden. Det finns ett stort behov av ledarskap inom många organisationer där utbild- ning är ett centralt inslag eller utgör den huvudsakliga verksamheten. För att lösa detta dubbla krav föreslår att skolle- darexamen i första hand svarar mot det allmänna skolväsendets behov 228 En ny skolledarutbildning och intressen men också erbjuder ett innehåll av allmän karaktär. På så sätt kan ledare från olika verksamhetsområden mötas kring gemensa m- ma frågor. för eslår regeringen att i högskoleföror d- ningen införa en ny examensbeskrivning i enlighet med följande: Skolledarexamen uppnås efter fullgjorda kursfordringar om minst 40 poäng. Därtill ställs krav på annan avlagd högskoleexamen om minst 120 poäng samt yrkeslivserfarenhet. För att erhålla skolledarexamen fordras kompetens att -skapa förutsättningar för personalen att förankra och förmedla sam- hällets värdegrund samt omsätta förskolans, skolans, fritidshemmens och vuxenutbildningens mål i pedagogisk verksamhet -utöva ledarskap bland vuxna i en arbetskultur där utbildningsuppgif- ter dominerar -utforma verksamheten på ett sådant sätt att personalen respekterar alla elevers egenart så att de får stöd i sitt lärande och sin utveckling -organisera verksamheten på ett sådant sätt att elevers och föräldrars ansvarstagande och rätt till inflytande i skolan fördjupas -självständigt och tillsammans med andra planera, utvärdera och ut- veckla verksamheten både pedagogiskt och ekonomiskt -överblicka förändringar i omvärlden och dra slutsatser om hur dessa påverkar verksamheten -skapa betingelser för lärande hos verksamhetens personal -tillvarata och systematisera praktiska erfarenheter och relevanta forskningsresultat som grund för egen professionell utveckling. Härutöver gäller de mål som respektive högskola fastställer. En ny skolledarutbildning 229 För att erhålla en skolledarexamen skall studenten ha fullgjort ett själv- ständigt arbete om minst 10 poäng där vetenskapliga teorier integrerats med praktiskt användbara strategier för att leda vuxna i utbildningso r- ganisationer. 230 En ny skolledarutbildning Enligt regeringens direktiv skall lämna fö r- slag rörande lärares fortbildning och vidareutbildning. Den gängse definitionen är att fortbildning avses utveckla ens föru t- sättningar att fullgöra det yrke man har medan vidareutbildning leder till en annan, vanligen högre, yrkeskompetens. Ett vidare begrepp, som om- fattar såväl fortbildning som vidareutbildning, är kompetensutveckling. Det används t.ex. i Avtal som slutits mellan Svenska Kommunfö r- bundet, och Lärarnas Riksfö rbund. Kommittén inleder kapitlet med en historisk tillbakablick och en re- dovisning av nuvarande system för att ge en förklaring till de strukturer som styrt tänkandet om fortbildning och vidareutbildning av lärare. Från ämnesfortbildning för den enskilde läraren till utveckling av arbetslaget och skolan Ursprunget till fortbildningstraditionerna är lärarorganisationernas strävanden att främja sin professionella identitet och hålla sina medle m- mar à jour med utvecklingen inom det egna yrkesområdet. Statlig utbild- ning av lärare för folkskolan startade och av läroverkslärare 1865. började också att anvisa medel – o f- tast i form av stipendier – till lärares fortbildning. Det vanligaste var dock att lärarna själva bekostade sin fortbildning och att den skedde i lärarorganisationernas regi. I och med skolväsendets utbyggnad tog staten alltmer över ansvaret för lärarfortbildningen, som blev en del av statens styrning av skolan. Fortbildningsinstitutioner knutna till lärarhögskolo r- na och tjänster som fortbildningsledare inrättades, liksom tjänster som fortbildningskonsulenter vid länsskolnämnderna. Från och med 1970- talet fanns, särskilt i samband med införandet av nya läroplaner, en mer eller mindre utvecklad statlig plan för lärares kompetensutveckling. De statliga anslagen ökade kraftigt och därmed även den enskilde lärarens möjlighet till fortbildning. infördes fem obligatoriska studiedagar för grun d- skolans lärare.141 Gymnasieskolans lärare fick studiedagar först i sa m- band med införandet av läroplan. Det fanns kortare fortbild- ningskurser . Deltagandet var frivilligt. Kurserna tog sin utgångspunkt i skolämnen och innebar att lärare fick lära nytt stoff och pröva nya ped agogiska metoder. Under 1960- och 1970- talen var fortbildningssatsningarna främst riktade till den enskilde läraren och dennes möjlighet till fördjupade ämnesstudier . Lärare kunde då få vara tjänstlediga för studier med en till 2/3 reducerad lön, s.k. B-avdrag. T.ex. kunde en folkskollärare vid a- reutbilda sig i naturvetenskapliga ämnen för att undervisa på grundsk o- lans högstadium. Ett annat exempel är lärare som bedrev studier för l i- centiatexamen. Länsskolnämnderna fattade besluten om vem som skulle få bedriva studier med B-avdrag. försköts perspektiven från individuell fortbil d- ning till verksamhetsutveckling och utbildning i lag. Ett exempel på detta var PLAG, personallagsutbildning, som vände sig till ett lag av lärare från samma rektorsområde och där utbildningen skulle knyta an till den lokala skolutvecklingen. fick fortbildningen en mera uttalad roll i skolans utveckling. Kommunerna fick större möjligheter att påverka u t- vecklingen i skolan. var den period då staten hade starkast inflytande på lärarfortbildningen. Ett statsbidrag till kommuner- na för lokal skolutveckling infördes, av vilket kommunerna skulle a n- vända 20–för utvecklingsinsatser och resten för att bekosta lärares deltagande i fortbildning. Möjligheten för lärare att bedriva individuella studier med B-avdrag togs bort, liksom sommarkurserna. Staten fast- ställde förteckningar över angelägna fortbildningsbehov och vilka lön e- förmåner som kunde utgå för deltagare om kommunen så beslutade. Dessa förteckningar var också vägledande för högskolornas fortbil d- ningsavdelningar, som fick merparten av de statliga uppdragen att an- ordna fortbildningskurser. För yrkeslärare genomfördes en stor del av fortbildningen med hjälp av branschorgan och genom yrkesstudier. förändrades styrningen av skolan. Beträffande fortbildning blev kommunernas roll att svara för att skolpersonalen får den kompetensutveckling som behövs och statens roll att – som ett led i skapandet och vidmakthållandet av en likvärdig skola för alla – se till att 141 Vad är fortbildning bra för? det finns tillgång till fortbildning av god kvalitet i alla delar av landet. Det gäller särskilt fortbildningsinsatser betingade av centralt beslutade reformer. Statsbidraget till skolan förändrades successivt från lärarlönebidrag, via ett sektorsbidrag, dit bl.a. bidraget till lokal skolu t- veckling fördes, till ett kommunalt utjämningsbidrag. Sedan den 1 janu a- ri 1993 beslutar kommunerna själva om vilka medel som skall dispone- ras för skolverksamheten och följaktligen hur stor del som skall dispon e- ras för personalens kompetensutveckling. De resurser som högskolorna tidigare fått direkt från regeringen för att anordna personalutbildning för skolväsendets personal överfördes till att fördela mellan högskolorna efter ansökan. Den nya friheten för kommunerna att själva besluta om hur resurse r- na för fortbildning av personalen skulle användas ledde inledningsvis till relativt stora förändringar. Kommunerna hade tidigare använt sina medel för att bekosta lärares deltagande i högskolans kurser. kunde ko m- munerna bekosta fortbildning som ägde rum också i andra former och arrangerades av andra utbildningsanordnare. En mängd konsulter inom personalutvecklingsområdet fick uppdrag från kommunerna. I takt med att skolorna och personalen där fick större inflytande över användningen av fortbildningsresurserna ökade förekomsten av andra former för ko m- petensutveckling, såsom gemensamma seminarier och diskussioner i an- ledning av skolreformerna, de nya läroplanerna och de nya betygssyste- men. Högskolorna såg en stor del av efterfrågan på kurser försvinna efter förändringen av skolans styrning. Detta har inneburit en ökad press på högskolan att anordna sådana utbildningar som svarar mot skolornas behov och därmed blir efterfrågade. 11.3Nuvarande system för kompetensutveckling I dagens system har staten, kommunen, förskolan/skolan, arbetslaget och den enskilde läraren på olika sätt ett ansvar för kompetensutvec klingen. Staten beslutar genom och regeringen om målen för fö r- skolan, förskoleklassen, skolan och vuxenutbildningen samt om inrikt- ningen av utvecklingen av dessa verksamheter. Dessa mål gäller också för kompetensutvecklingen av lärarna. Regeringen och kan lyfta fram ytterligare områden för kompetensutvecklingsinsatser. Staten ställer även utvecklingsresurser till förfogande, bl.a. genom Skolve rket. Universiteten och högskolorna anordnar utbildning (kurser, seminari- er, medverkan vid studiedagar m.m.) som utnyttjas för kompetensut- veckling av lärare. Kommunen har som arbetsgivare ansvar för att personalen i försk o- lan, skolan och vuxenutbildningen har den kompetens som verksamheten kräver. Skolorna har ansvar för att utveckla verksamheten så att den svarar mot uppställda mål. Det innebär att de som arbetar där fortlöpande skall utvärdera sina resultat, ifrågasätta om arbetsformer behöver förändras och bedöma behovet av kompetensutveckling. Kommunen har enligt skollagen ansvar för fortbildning av sin personal. Varje kommun och landsting skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen. Kommuner och landsting skall vinnlägga sig om en planering av personalens fortbildning.142 Hur stora resurser som avsätts för personalens kompetensutveckling blir en fråga om politiska prioriteringar, den kommunala ekonomin, re- sursfördelningen till skolorna samt kollektiva och individuella kompe- tensutvecklingsbehov. Vissa kommuner fördelar samtliga medel för kompetensutveckling mellan skolorna i kommunen. Andra kommuner behåller vissa medel på central nivå – skolstyrelsenivå, stadsde ls- nämndsnivå eller motsvarande – för insatser som initieras eller samor d- nas centralt. På de enskilda skolorna sker fördelningen av medlen för fortbildning också på olika sätt. Medlen fördelas ofta av rektor direkt ut till lärarna, t.ex. arbetslaget. Arbetslaget fördelar sedan resursen inom sig. Det är inte ovanligt att pengarna läggs i en pott och att lärarna sedan ansöker om att få gå en viss kurs, MBL-förfarande äger rum etc. En fortbil d- ningskommitté på skolan kan ha berett önskemål om fortbildning och en fortbildningsplan för skolan upprättats. När det gäller inriktningen av kompetensutvecklingen kan inititativet komma från olika håll; genom erbjudanden från utbildningsanordnare, genom initiativ från kommunerna och skolorna eller genom samverkan mellan kommuner och högskola, numera ofta inom ramen för regionala utvecklingscentra. Högskolorna erbjuder kurser som skolorna skickar sina lärare på. Det kan handla om seminarieserier eller kurser inom nationellt prioriterade områden. En mer omfattande poänggivande kurs på högskolan kan inn e- 142 2 kap. 7 § skollagen. bära en stor ekonomisk satsning från skolans sida. Det finns också sä r- skilda utbildningsföretag, läroboksförlag e.dyl. som erbjuder utbildning anpassad för skolan. Ett nytt och mycket omfattande område utgör de olika kvalitetsutvecklingsprojekt som ofta inleds med utbildningsinsatser. I andra fall anordnar skolan själv program för sin personal kring a k- tuella frågor (mentorskap, didaktik, utvärdering). Det kan också handla om skräddarsydda kurser efter skolans behov. Kommunen centralt eller skolorna genomför fortbildning genom att t.ex. samordna ett utbild- ningsutbud och anordna studiedagar med hjälp av interna eller externa konsulter. Flera skolor kan gå ihop om ett program. Ett alternativ är att en skola tar kontakt med högskolan eller ett regionalt utvecklingscentrum för att få fortbildning särskilt anpassad för hela eller delar av skolans personal. Det blir enligt uppgift från högskolan allt vanligare med den typen av initiativ. Fortbildning kommer i vissa fall till stånd på ett genomtänkt och pl a- nerat sätt men i andra mera oreflekterat utan någon egentlig analys och bedömning av vilken kompetens skolan behöver tillf öras. Generellt vågar man nog påstå att det för lärarna i , framför allt de lägre åren, finns mer genomtänkt fortbildning utifrån en allt större samverkan i undervisningen föranledd av den nya läroplanen och de nya kursplanerna, ramtimplanen samt integrationen förskola – skola. Inom högre år och i gymnasieskolan är ämnestrad i- tionen inom fortbildningen fortfarande stark även om fortbildning i t.ex. ämnesdidaktik kan medföra diskussioner om förändrade arbetsformer. Flera rektorer uppger att det blir allt vanligare att fortbildningen utgår från skolans behov, vilket kan kollidera med lärares önskemål om for t- bildning för egen del. bedömning med anledning av dels en fördjupad studie i sju kommuner, dels iakttagelser i andra sammanhang är att kommuner- nas fortbildningsatsningar utgör en betydande insats i linje med nationellt prioriterade områden även om de representerar en liten del av den totala kostnaden för skolan. Ansträngningar görs för att integrera fortbildning som en del av skolarbetet och de läroplansbaserade insatserna ökar. Kommittén vill ge några exempel på kommuners hantering av den pedagogiska personalens kompetensutveckling. I en kommun har ett samordnat treårigt kompetensutvecklingsprogram för alla lärare tagits fram på grundval av en systematisk behovsanalys av såväl lärarnas som verksamhetens behov. I en annan har alla rektorer ansvar för att det finns en personlig utvecklingsplan för all pedagogisk personal. Denna skall ligga inom ramen för de mål och riktlinjer som anges i skolplanen. Ett tredje exempel är ett skolutvecklingsprojekt för all pedagogisk pers o- nal i skolan och skolbarnsomsorgen och där personalenkäter fått styra inriktningen av den utbildning som sedan tagits fram i samarbete mellan 236 Lärares kompetensutveckling SOU 1999:63 Utbildningen kvalitetssäkras genom konti- nuerlig utvärdering. I ytterligare ett exempel har all pedagogisk personal erbjudits fördjupningsstudier i pedagogik/didaktik och skolorna kan in- rätta tjänster med såväl undervisning som forskningsarb ete. Den överenskommelse ( Skolutvecklingspaket), som , och slutit, innebär nya förutsättningar för styrningen och organisationen av lärares kompetensutveckling. I skolutvecklingspaketet ingår två delar. Avtal 2000 är ett kollektivavtal med bestämmelser för lärares löner och a r- betstider. Skriften till två tusen innehåller parternas ambitio- ner vad avser åtgärder för att utveckla den sven ska skolan. Avtalet innehåller en bestämmelse om tid för kompetensutveckling. För varje heltidsanställd och verksamhetsår skall inom den reglerade arbetstiden avsättas (som riktmärke). Den samlade kompe- tensutvecklingstiden fördelas mellan arbetstagarna enligt lokala överen s- kommelser. Med kompetensutveckling avses enligt lydelsen i avtalet insatser som syftar till att utveckla lärares förmåga att skapa goda fö r- utsättningar för elevernas l ärande. Man skall inte tolka detta som att varje lärare har rätt till lika mycket tid . Ur den gemensamma potten fördelas resurser för fortbil d- ning, individuell och kollektiv, efter behovsinventering och prioritering. Kompetensutveckling sker ofta på icke arbetstid och kvittas då enligt avtalet mot t.ex. studiedagar eller annan kompetensutvecklingstid. I Redogörelse ÖLA 2000, som är parternas avsiktsförklaring i anle d- ning av avtalet, framgår följande. Utifrån skolans och den enskildes behov rymmer kompetens- utveckling såväl ämnesbreddning resp. fördjupning, dida ktik/metod- utveckling, forsknings- och utvecklingsarbete, arbetslagsutveckling, lä- roplans/programarbete, introduktion av ny teknik samt utveckling av den sociala kompetensen. Det innebär att kompetensutveckling – förutom olika former av r e- guljär fortbildning även innefattar andra typer av insatser som kan tjäna syftet – t.ex. gemensam reflektion/diskussion om undervisningen/elev- ernas inlärning, pedagogisk utvärdering, handledning, auskultation vid kollegors undervisning, pedagogisk planering osv. Det innebär också att kompetensutveckling kan bedrivas såväl sammanhållet under hela d a- gar/veckor som kontinuerligt enstaka timmar/delar av dag under ett läsår. Parterna har också i de gemensamma grunderna för löneavtalet (L ö- neavtal 98 §1) lagt fast att det är av stor vikt att arbetstagarnas vilja till förkovran avseende såväl utbildning som arbetsuppgifter stimuleras samt att arbetstagarnas kompetens tillvaratas och utvecklas. Arbetet bör o r- ganiseras så att arbetstagaren ges möjlighet att successivt bredda och fördjupa sin kompetens och mångkunnighet i syfte att bidra till utvec k- ling av verksamheten. I avtalet rekommenderas (p. 4 i bilaga 3 till ÖLA 2000) de lokala parterna att bilda arbetsgrupper med uppgift att stödja processen kring skolans förnyelse i enlighet med skolutvecklingspaketet. Arbetsgrupperna bör bl.a. disk utera -förutsättningar och former för hur skolans arbetsorganisation kan främja elevernas lärande -former för det pedagogiska arbetet med eleverna -behovsanalys, utformning och inriktning av lärarnas kompetensut- veckling -yrkesrollsutveckling och karriärmöjligheter -samverkan mellan lärare, förskollärare och fritidspedagoger i sk o- lan... Arbetsgruppernas arbete bör bedrivas så att flertalet lärare och skolled a- re ges möjlighet till delaktighet i den lokala förnyelseprocessen. I rapporten halvlek i En satsning till tvåtusen redovisar par- terna att en hel del har hänt och att många skolor kommit en bra bit på väg i sitt förändringsarbete. Men det framgår också att mycket återstår och att alla kommuner och skolor inte tagit utvecklingspaketet på all- var. En publicerad andra uppföljning av Avtal 2000 143 redovisar en mycket snabb utveckling som gått sedan den förra uppföljningen. av kommunerna och kommunalförbunden har avtal eller överenskommelser med anledning av huvudavtalet. För 36 kommuner/kommunalförbund är de dock av ringa omfattning. Utvecklingen går olika snabbt i kommuner av olika storlek. Enligt den förra uppföljningen hade stora kommuner kommit längre än mindre. har utvecklingstakten varit snabbare i kommuner med 10–50 000 invånare. Den förklaring som ges är att de större kommunerna har ina r- betade rutiner för att inordna nya avtal. När det sedan gäller att omsätta dessa i mer konkret form på enhetsnivå måste ett omfattande och ofta sent igångsatt förankringsarbete genomföras innan man kommer vidare. I gruppen 10–50 000 invånare finns färre centralt placerade tjänstemän och processen med att förankra ett nytt avtal har gjort att man snabbt gått från ord till handling. I de små kommunerna är framgången ofta personberoende. Av de områden som avtalet omfattar har yrkesutveckling och kom- petensutveckling varit de minst framgångsrika. 143 Uppföljning av avtal 2000. U 2 av STIBRA SKOLKONSULT . Staten anger i nuvarande system övergripande mål för skolans verksa m- het i läroplanerna, i utvecklingsplanen för förskola, skola och vuxenu t- bildning samt i propositioner. Dessa mål förutsätts styra också komm u- nernas inriktning av personalens kompetensutveckling. Det förekommer också att regeringen i utvecklingsplanen eller i propositioner och riksda- gen i sina beslut framhåller nationellt särskilt angelägna fortbildning s- områden. Även om kommunerna har det fulla arbetsgivar ansvaret för lärare och övrig personal är staten således inte beredd att avstå från att öva inflytande på inriktningen av fortbildningen, vilket regeringen bet o- nat vid ett antal tillfällen (prop. 1990/91:100, bil 10, 1992/93:100, bil 9, 1993/94:100, bil 9 och 1994/95:100, bil 9). har bl.a. i uppdrag att främja utvecklingen av förskolan, skolan och vuxenutbildningen. I regleringsbrevet för preciserar regeringen att insatser i första hand bör inriktas mot omr å- den som utifrån verkets analys av uppföljnings-, utvärderings-, kvalitet s- säkrings- och tillsynsresultat kan identifieras som -bristområden, problemområden eller kritiska områden -områden som av särskilda skäl bör samordnas nationellt -områden som särskilt lyfts fram i läroplanerna. åläggs att i årsredovisningen ge information om och bedö m- ning av behovet av åtgärder beträffande bl.a. personalens kompetens och kompetensutveckling. Vidare skall ange vilka åtgärder som vidtagits för att stimulera utvecklingen av samarbetet med högskolan inom ramen för regionala pedagogiska utvecklingscentra. Medlen för fortbildning och för stöd till utvecklingsinsatser är num e- ra samordnade i ett anslag, A 2 Utveckling av skolväsende och barnom- sorg, som disponerar. För rektorsutbildning och kompetens- utveckling av personal inom skolväsendet och barnomsorgen är anvisade under detta anslag. Härtill kommer vissa särskilda medel för utvecklingsinsatser. Kompetensutveckling av lärare i yrkesämnen samt naturvetenskap, teknik och miljö är sådana e xempel. fördelade för stöd till kompetensutveckling ca 365 av 1 500 ansökningar bifölls.