sou · GNB3132d4 · 2000-01-01 00:00:00 — I några fall finns tradition av politisk och facklig verksamhet, i två av tre fall professionell sådan. Ytterst få har politiskt aktiva kam- rater. Bland ungdomarna finns kanske bara två verkliga folkrörel- ser – idrotten och musiken.12 Beträffande idrotten bör skiljas mellan medlemskap i motions- och umgängessyfte och satsningar på aktivt tävlande. Det är utan tvekan det vanliga. Här handlar det om ett individuellt intresse av att ha roligt och må bra/utveckla kroppen. Även föreningslivet bör sättas i relation till den ökande individuali- seringen och bristande tillhörigheten. Motiven att vara med i för- eningar handlar allt mer om gemenskap och individuellt välbefin- nande än att tillsammans med andra driva fram kollektiva förbätt- ringar. (1995) ser en förskjutning från idébaserade och utåtriktade rörelser mot allt mer av inåtvända identitetsbyggan- de organisationer, samt fritidsorganisationer som uttrycker expres- siva och privata värden. De ser en generell tillbakagång för de utåt- riktade och förändringsorienterade organisationer som mobiliserat människor kring engagemang i olika sociala och politiska frågor. Dessutom har det inre sociala livet blivit allt viktigare i dessa . De utåtriktade aktiviteterna har fått mycket av funktionen att legi- timera dessa interna aktiviteter. Här kan man möjligen invända mot det sistnämnda. Mot bak- grund av den kompetens och det intresse för samhällsskeenden som så många ungdomar i denna undersökning visar prov på, så vore det märkligt om de inte skulle kunna drivas av önskemål om externa förändringar. Många forskare har pekat på att dagens ungdomar är beredda att ta ett stort socialt ansvar (Inglehart 1999, Alberoni 1994, Berking 1996). Enligt min åsikt bör orsaker i stället sökas i de för- ändringsorienterade organisationernas bristande förmåga att svara UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN upp mot individuella behov, i stelnade organisationsformer dåligt anpassade till ungdomars krav på individuellt inflytande och be- hållning här och med kampen för de långsiktiga målen. Forskning kring nya sociala rörelser och ungdomars kol- lektivt organiserade handlingar har pekat just på skillnader här gen- temot tidigare generationer. Man brukar säga att dagens ungdomar så att säga lever i den kollektiva handlingen. Att enbart arbeta för avlägsna och långsiktiga mål räcker inte för engagemang. Medlet är minst lika viktigt, dvs. att de får vara med och utforma politiken, att handlingarna här och ger feed-back, att de får lära och utvecklas, att de får uppleva stark gemenskap osv. (Melucci 1992, 1996). Flertalet ungdomar i undersökningen säger sig ha ett brett um- gänge. De påpekar gärna att de deltar i flera typer av gruppkonstel- lationer. Att vara vidsynt och flexibel, kunna umgås med alla de sorter, tycks vara något de värderar högt, något som bör eftersträ- vas. För att undersöka det faktiska umgänget krävs naturligtvis andra grepp. Då måste man kartlägga hur ungdomarna de facto rör sig. Här är det dock främst en fråga om identifikation. Hänför man sig själv till någon specifik grupp, känner man särskild tillhörighet? Det är mycket tydligt att det motsatta gäller. Några särskilda mar- keringar mot andra ungdomsgrupper förekommer inte spontant. De intervjuade framhäver vanligen inte heller något specifikt grundläg- gande kitt i den egna kamratkretsen, dvs. att det egna gänget har någon specifik livsstilsprofil. Ett par undantag kan man skönja. Det gäller dels den ovan nämnda person som säger att han bara umgås med musiker, dels en person som säger att hon i stort bara umgås med folk som sysslar med någon form av konst och kultur. Här kan poängteras att t.ex. gruppen musikintresserade i sig är oerhört soci- alt heterogen. Detta framgår inte minst av intervjun med nämnda person. Detta leder in på frågan om livsstil och livsstilskonstellatio- ner. Genomgående och mycket tydligt är att ingen av de intervjuade vill hänföra sig till någon speciell livsstilsgrupp. De markerar sin självständighet. En och annan, men få, säger sig ha genomgått en period då de var yngre, kanske varit punkare etc.: Nej fan det var när jag var yngre, jag hade väl en syntperiod, sånt där industriellt spelade på plåtar och så, jävligt intressant. Men sen tröttnade jag, frilansande stil har jag. (Man 22, arbetslös, röstade ej.) Det verkar nästan som om tillhörighet till olika ungdomskulturer främst har att göra med identitetsarbetet i den tidiga adolescensen. När man når myndighetsåldern är det viktigare att markera sin egenart, sin fria och individuella hållning. Även om ungdomarna här ibland inser att omgivningen betraktar dem utifrån vissa yttre tydli- ga kriterier, t.ex. klädsel och intressen, så framhåller de distansen. Alla säger att jag är raggare men det är jag inte, alla andra säger det men jag är ingen raggare. Bara för att man har en jänkare blir man stämplad (Man 20, arbetslös, röstade ej. Nej jag umgås ju mycket med syntare, går och lyssnar på dem, syntare och svartrockare, men jag räknar mig inte dit (Kvinna 20, arbetslös, röstade ej.) Det beror på, när folk träffar mig liksom så ja du är hårdrockare liksom, satanist eller såna saker man får höra, annars är det väl inte något sånt där utpräglat. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.) Forskningen om ungdomars sökande efter identitet via prövande av olika kulturella stilar och influenser, är omfattande (Ziehe 1994, Fornäs m.fl. 1994, 1996, 1996). Mycket av denna forskning tar fasta på vad man kan kalla för advantgardistiska miljö- er, olika spjutspetskulturer i storstadsmiljöerna. Denna avant- gardeforskning är utan tvekan viktig. Den pekar ut influenser och påverkan som även når bredare ungdomsgrupper. Den ger vidare indikationer om en möjlig framtida utveckling. De advantgardistiska ungdomskulturerna är dock inte representativa för ungdomsgruppen i gemen. Bland de stora och breda ungdomsgrupperna, som jag vill hävda fångas upp i en undersökning som denna, råder en delvis annan verklighet. Influenserna och intresset för olika stilar finns där. Mest tydligt är dock att man markerar sin autonomi. Ungdomarna tror på de egna möjligheterna att förverkliga olika livsmål. har de realistiska föreställningar om sina objektiva villkor (se ovan om värden). Att pröva, att låta sig influeras, att undersöka, att vara öppen är viktigt i identitetsarbetet. Detta vill man göra utifrån en egen fri hållning. Man är först och främst sig själv. Hur är det då med den allmänna sociala tillhörigheten? Några intervjufrågor rörde detta med upplevelse av klasstillhörighet. Kan- ske man känner stark tillhörighet till en särskild samhällsgrupp och därför inte behöver söka trygghet och identitet i olika konkurreran- de livsstilsideal? Nej, genomgående och mycket tydligt är att ung- domarna här inte orienterar utifrån en sådan upplevelse av (klass)- tillhörighet. De associerar inte heller till detta med klassröstning, lutar sig inte mot resonemang av typ kommer man där jag kommer UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN från så gör man...., eller det är självklart att folk som vi..... De intervjuade vill tydligt framstå som att de står fria från alla former av auktoriteter. Hellre erkänner de att de inte kan ta ställning. En del i materialet poängterar dessutom själva att detta med brist på tillhörigheter är en frukt av samhällsutvecklingen, att det var lättare . var det ju mer att man var indelade i klasser, samhällsklas- serna var ju, det var ju givet då vilka som röstade på vad, man kände mer vad man tillhörde, nu är det ju helt splittrat, det kanske också kan vara en tvekan för många som röstar att man inte vet riktigt, man känner inte riktigt det dära vad man tillhör, det är inte givet vad man tillhör... (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) Jag vet inte. Det är ju så, förut var ju liksom.... alla arbetare stod liksom på, för sig liksom, i ett visst parti och allting, men jag vet inte vi ändras ju, det funkar ju inte så längre, alla jobbar ju inte på det sättet längre, man är ju inte sådana där grupper längre och men du är ju den här sortens arbetare, och du är den här... utan vi är ju mera jämställda överlag liksom. (Kvinna 20, teknikstuderande, röstade. Ovanstående intryck av bristande auktoritetstro och tillhörighets- känslor förstärks ytterligare av hur man ser på detta med politiska åsiktsmönster. Att engagera sig politiskt är en möjlighet bland andra. Detta med politik och levnadsvillkor är dock inget överord- nat, inget som genomsyrar verkligheten. Att tillhöra, hänföra sig till ett visst politiskt parti eller riktning, är inte viktigt ur identitetssyn- punkt. Det är heller inte särskiljande på det sätt som det kanske var bland äldre generationer. Alla politiska riktningar tycks kunna sam- sas i samma kamratgäng: Ja ja, jag har väl två kompisar, dom satt och tjatade, den ena hon skulle rösta på och den andra på så att dom började tjata då men det var inte så att dom försökte påverka mig eller nåt. F. Du kommer själv från en miljö där man röstar på sossarna, är det väldigt blandat sådär i gänget att nån är moderat, nån centerpartist nån röstar på vänstern och så där? Ja det är en kille han är ju, eller om man kollar mer så är det ju några såna som är jättemoderater sen är det ett par styckna som är engagerade i och så här... F. Det är inga problem i umgänget och så? Nej (skratt). F. Politiken är inte så liksom, just detta med vilket parti man tillhör det är inte så jäkla centralt? Inget hinder för umgänge och så? (Kvinna 20, arbetslös, röstade ej.) Att inta olika politiska ståndpunkter är inget som riskerar diskrimi- nera en ur kretsen. Det är inte tillräckligt viktigt. Det är vars och ens ensak. Det är inte vi mot dom, utan något man själv når fram till och som respekteras. Det hotar inte på något sätt gruppgemen- skapen. En sista typ av tillhörighet är den mot ungdomsgruppen som så- dan. De allra flesta ser förekomsten av en speciell ungdomsproble- matik och specifika ungdomsfrågor. Många värjer sig dock mot detta att betrakta ungdomsgruppen som en helhet. I relation till politiken ser dock de allra flesta en ungdomsgemenskap i själva utanförskapet. Ungdomarna i undersökningen känner alltså inte några särskilt starka grupptillhörigheter utom möjligen i den allra närmaste kam- ratkretsen. I dess fall hävdar de dock bredd och rörlighet. Umgänget i kamratkretsen vilar inte på några upplevelser av likhet i fråga om klass, politiska ståndpunkter eller ens kanske gemensamma och or- ganiserade fritidsintressen. Umgänge och gemenskap är ett intresse i sig. Gemenskapen vilar på en respekt för vars och ens individualitet och rätt till särart. Följden blir en självständig hållning och en dis- tans till andras försök att påverka en i politiska sammanhang. sker utifrån egna överväganden, inte utifrån närhets- och likhets- upplevelser och upplevelser av gemensamma intressen med någon särskild grupp. Möjligen kan man se en medvetenhet om genera- tionstillhörighet och förekomsten av speciella ungdomsfrågor. Denna insikt bidrar då till ett avståndstagande från politiken i all- mänhet eftersom man inte upplever att den riktar sig till ungdoms- grupperna. Resultaten här går i linje med vetenskaplig teoribildning på flera områden, såväl teorier om värdeförändring (Inglehart 1990, 1999), som om ungdomskultur (Trondman 1999), om kollektiv handling (Melucci 1996) och om den ökade självreflexiviteten (Giddens , Lash m.fl. 1996). Den fortgående samhällsdifferentieringen leder till individualisering av livsvillkor samt motverkar upplevelser av intres- segemenskap och tillhörighet. Även om sådan intressegemenskap i form av klasser och sociala skikt objektivt existerar, så är den mycket svårare att se. Den stora heterogeniteten i fråga om indivi- duella livsvillkor, sociala umgängesformer, utbildnings- och kun- UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN skapskompetenser etc., sätter hinder i vägen. Förutsättningarna för att sluta upp bakom intressekollektiv, politiska partier etc., kan uttryckas med ett begreppspar myntat , nämligen distinktionen mellan mekanisk och organisk solidaritet (1994/1893). Den mekaniska solidariteten, dvs. gemen- skapen, sammanhållningen i äldre samhällstyper bygger på naturlig likhetsupplevelse. Man tillhör en homogen grupp, man arbetar, bor och umgås bland likar. Tillhörigheten blir självklar och tryggheten finns bland de egna. Här krävs ingen särskild reflektion över hur man skall förhålla sig som individ. I dagens komplexa samhälle där- emot måste solidaritet och gemenskap bygga på att människors vill- kor präglas av olikheter. menar att denna sammanhållning vilar på en abstrakt förståelse och övertygelse kring att vi spelar olika roller, har olika funktioner i samhällsgemenskapen och att just alla dessa olika roller tillsammans åstadkommer något funktionellt helt.13 Begreppet organisk solidaritet pekar ut ett viktigt fenomen som i högsta grad är tillämpligt här. Nämligen att sammanhållning, ge- menskap och uppslutning bakom olika kollektiva politiska krafter i dagens sekulariserade tillvaro i hög utsträckning måste bygga på abstrakta och teoretiska övertygelser, på medvetenhets- och mog- nadsprocesser, inte naturliga likheter och självklara auktoriteter. Konsekvensen av detta blir att förmedlingen av kollektiva värden och ideologier blir särskilt viktig. Det handlar om att nå ut, argu- mentera och teoretiskt övertyga/medvetandegöra om olika politiska alternativ, att argumentera för värdesyn och ståndpunkter. upplevs alltså de politiska skiljelinjerna och alternativen vara allt färre och otydligare av ungdomarna i åtminstone denna undersök- ning. De ideologiska skiljelinjerna mellan partierna blir, åtminstone till skenet, allt färre.14 Politikens förändring och förnyelse Här skall redogöras för hur de intervjuade ser på några olika politis- ka grepp och initiativ som syftar till att intressera och mobilisera väljare. Jag skall också kort beröra hur ungdomarna ser på globalise- ringen och EU-medlemskapet. 1998 sjösattes systemet med personval. En viktig målsättning med detta är att föra politiken närmare medborgarna. En tänkt effekt är att det blir lättare att identifiera sig som väljare med de politiskt förtroendevalda. Man kan rösta på dem man litar på och i högre utsträckning utkräva personligt ansvar för politiska handlingar. Po- litikern själv kan inte gömma sig bakom en partilinje. Hur uppfattar de intervjuade ungdomarna denna förändring? Ytterst få av ungdomarna i materialet utnyttjade möjligheten att personrösta. Det verkar som om informationen om personvalsmöj- ligheten inte riktigt nådde ut. Hos många är resonemangen omkring personröstningen dessutom ganska kluvna. Flera framhåller att grundtanken är sund. En bättre kunskap om de personer som skall företräda en och en bättre möjlighet att utkräva ansvar ger mer gestalt åt politiken. Flertalet intervjuade påpekar dock att det blir väldigt svårt att sätta sig in i vad alla olika kandidater står för om personröstning skall genomföras fullt ut. Risken är att det blir en slentrianmässig kompisröstning av det hela. Man röstar på de man känner till, eller som andra bekanta känner till. Ja, jag tyckte att det kändes bra, det var ganska jobbigt i och för sig att ta reda på allting för att man fick ju inte så mycket, det stod bara en li- ten slogan, man fick ta reda på allting själv, det var ett himla spring att få tag på rätt personer att prata med, men det kändes lite rätt. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.) Om jag fattade det rätt, jag tycker det var ganska värdelöst, man kunde ju inte stryka personer. Men det är ju svårt att hålla reda på vad alla tycker och det blir ju att man kompisröstar på folk mycket. (Man 23, ekonomistuderande, röstade.) Ja det var ju det, men det var ju svårt också för det finns så mycket folk och jag vet inte vad alla är och vad dom står för och det stod ju inget om vad den personen vill, hur mycket den är villig att jobba för det och det, det står ju inget om det. Det tycker jag var svårt liksom att ta nån, liksom i X-stad och så, nej. (Kvinna 21, tekniksstuderande, röstade.) Njae, det blir väl mycket att det är dom man känner som är med som man röstar på. Det borde bli lättare att veta vad dom står för. Som personer här i kommunen som man skall rösta på man vet ju inte ett skit om vad det är för några man ska rösta på. (Man 19, arbetslös, röstade ej.) UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Ett stort antal intervjuade gör kopplingar till det amerikanska val- systemet vilket de ser som dåligt. Där handlar det ju om hur mycket pengar man har. På ett sätt är tanken bra att man skall kunna välja vem man vill, för då kan jag få en person som kan stå för precis det jag vill, det är en bra grej, men verkligheten blir ju att den som har mest pengar vinner och det vill jag inte ha, i stället skulle dom försöka öka samarbetet mellan topp och gräsrötter i partierna. (Man 23, arbetslös, röstade.) Nej, nej det säger sig självt att man kan inte rösta på personer lik- som...han verkar sympatisk och trevlig och liksom men vad dom vill det är egentligen att avskaffa alla bidrag....det är lite liksom det är i . (Man 20, teknikstuderande, röstade ej.) Det gillar väl inte jag heller, utan då kan ju dom som har pengar få rös- ter, man tycker ju att dom som arbetar inom partierna, partierna vet ju oftast vilka som är bra och då skall väl dom ta fram dom också. Det tyckte inte jag var nån bra idé det där med personval. Det blir ju dom som har utstrålning och kan snacka för sig medan dom som är lite mer tystlåtna inte klarar sig, det tycker jag inte om. (Man 25, teknikstuderande, röstade ej.) En del påpekar att personval har vi redan genom massmediernas fokusering på partiledarna. Fokuseringen på personer bidrar till att sudda ut ideologiska skiljelinjer mellan partier. Förvirringen och rörligheten ökar därmed. Det skall vara ideologier och partiprogram man röstar på inte personer och deras eventuella . Ja så är det verkligen, kanske som jag sa att jag röstade i kommunalvalet på en person, så det är väl kanske snarare därför då vet man lite mer om personen, men inte högre upp som i skulle inte jag rösta på person sådär, det tycker jag inte. (Kvinna 21, teknikstuderande, röstade.) I sånt fall om jag skulle kunna rösta på en speciell person då skulle man ju kunna sitta två–och bara ja vad tycker du egentligen, vad hade du för uppväxt, hur mår du, vad är du för person, jag kan ju inte rösta på en person bara utifrån ett ansikte att ja han ser ju glad ut det är befängt som fan, det handlar om att man skall rösta på en ideologi som passar en själv liksom och så hoppas man att tillräckligt många är friska nog att rösta på samma sak liksom. F. Lite grann har dom ju lanserat detta med personval som att männi- skor skall komma närmare politikerna? Ja men hur vet man det då med all vinkling som är i media? Mani- pulation, man vet ju ta mej fan inte hur det är liksom, dom kanske ställer en fråga och så klipper dom bort hälften av svaret, klipper ihop på nytt och så kommer det ut så där.... (Man 22, arbetslös.) Ytterst få av de intervjuade utnyttjade alltså personvalsmöjligheten. Den stora majoriteten uttrycker olika former av skepsis, flera tar direkt avstånd. Ingen tycks se detta som ett viktigt steg i att för- bättra demokratin. Snarare upplevs det av många som något som gör det hela svårare, ökar förvirringen och ytterligare skymmer sikten från politikens olika alternativ. Satsningar på olika trendiga förpackningar av politiska budskap är också ett intressant ämne. Intervjuerna visar tydligt att dessa grepp ibland helt missar sitt mål. De kan rentav bli kontraproduktiva, dvs. ungdomarna blir upprörda och känner sig förolämpade. Under intervjuerna tog flera ungdomar själva upp den video till första- gångsväljare som Socialdemokraterna delade ut, den s.k. Sahlin- videon. Andra nämnde TCO:s kampanj med könsord som var aktuell när intervjuerna genomfördes. Detta ledde till att jag fort- sättningsvis ställde frågor om detta. Sammantaget ser man en viss rågång mellan majoriteten intervjuade och det lilla fåtal som ut- tryckte ett genuint ointresse för val och politik. De senare var lite positiva till dessa grepp: Ja det tycker jag är i och för sig OK, det är ju inte snyggt på nått sätt, men det är ju liksom...om jag ser nån reklamkampanj och så står det reklam och det inte är något obsent eller uppseendeväckande på annat sätt, då går jag ju bara förbi, men det där reagerar man ju liksom på att vad är det för idiot som håller på med det där? (Man 20, teknikstuderande, röstade ej.) Majoriteten, särskilt då de lite mer intresserade och medvetna är tydligt avvisande. Vissa menar att det är en ren förolämpning. Man behandlar ungdomar som idioter i stället för att vissa respekt och närma sig dem och deras frågor på ett ödmjukt sätt. Flera hävdar att det inte är fel i sig att politiken är lite tråkig ibland, den kanske måste vara det, det viktiga är att ungdomar känner att väsentliga frågor tas upp och behandlas på ett sakligt sätt. UNGDOMARNA, VALET OCH POLITIKEN Absolut inte, jag tycket att det är väldigt mycket förakt mot ungdomar, att man tror på nått sätt att ungdomar associerar till kuk och sånt, förakt mot deras intelligens, vi är ju faktiskt som vanliga människor fast vi är lite yngre. Dom tror väl att man bara glider runt på tunnelbanan och håller på med grafitti och kollar på porrfilm. (Kvinna 21, arbetslös, röstade.) Jag vet inte, det kanske kan vara effektivt för att just dra till sig ung- domar, men nej inte för mig, jag tycker det är fel. Jag tyckte nästan att det var en förolämpning att få den på det viset, men det finns kanske många andra som inte tycker det. (Kvinna 20, teknikstuderande, röstade.) Allting ska ju ha med sex att göra , mer eller mindre, det är lite taskigt tycker jag att man ska använda såna saker, när det skall gå på så låg nivå som att man skall anspela på sex va. Alla vill väl inte bara se porr , man vill väl veta vad dom sysslar med också. (Man 25, teknikstuderande, röstade ej.) Nej men jag såg det på nyheterna och då tänkte jag vilka idioter, dom där behandlar oss ju som cp-skadade små barn. Att sälja allt med sex, det är väl bra, eller ja är det bra, det har ju ingenting med politik att göra alls det hade varit trevligare att få ut en rak lapp att så här tycker vi liksom, vi har inga jävla baktankar med det här utan pang alltså, det hade varit trevligt men att få en sån hära är det första gången för dig... javisst vad säger det mig, det påverkar mig inte ens. (Man 22, arbetslös, röstade ej.) Som tidigare beskrivits ser ungdomarna i undersökningen ganska lite på TV. När de tittar zappar de kvickt vidare om det program som kommer upp inte intresserar. Hur anpassa sig till denna typ av mediekonsumtion? Hur nå ut till och fånga ungdomars intresse? Alldeles tydligt är ungdomarnas tålamod kort. Har de bestämt sig för att titta på TV:n så finns många kanaler att välja bland. Som tidigare påvisats så lyckades inte valprogrammen fånga intresset i någon större utsträckning bland ungdomarna i denna under- sökning. Det kanske är naturligt att partier och media tar nya grepp, att de anlitar reklammakare och marknadsförare för att anpassa sig till MTV-kulturen? Frågan är dock om inte detta är ett stickspår. I relation till politiken verkar de flesta ungdomarna efterfråga tydlig information om sakfrågor och grundläggande skiljelinjer. Om de känner att de får detta och om de frågor som diskuteras berör, ja då kanske de undviker att använda fjärrkontrollen? Ungdomarna i undersökningen tillskriver inte valinformationen i de olika media någon större relevans och trovärdighet. Om felet ligger hos politi- kerna eller hos media är de inte klara över. Huruvida media styr po- litiken eller politiken styr media upplevs som en svår fråga. Jag tror att politikerna utnyttjar media och media sig gladeligen, det är ömsesidigt, eller ja det är väl först och främst reklammakarna som sig och tycker det är bra? (Kvinna 21, arbetslös, röstade.)