sou · GNB365 · 2000-01-01 00:00:00 — håller föredrag och föreläser över ämnen med anknytning till barnets rättigheter. lär också upp nya barnrättsadvokater för att få ett nätverk av juri- diska rådgivare för barn. Vidare tar ombudsmannen initiativ till åtgärder som påverkar lagstiftningen och är även remissinstans. Slutligen har en kontakttelefon för barn och unga. Vid allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna har Barnom- budsmannen i tre fall fört ärendet till den Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna. kan också biträda vid nationella rättegångar eller höras som sakkunnig. Den isländska lagen om barnombud tillkom . Barnombudet ut- ses av presidenten för en period av . För att bli Barnombud krävs en universitetsexamen. Är ombudet inte själv jurist, skall det vid Barn- ombudets kontor finnas en sådan. Barnombudet är ett förvaltningsorgan som sorterar under statsministerns kontor, vilket bland annat har tillsyn över ombudets ekonomi. Barnombudet skall avge en rapport om sin verksamhet till statsministern. Ombudet har dock en självständig ställning i förhållande till myndigheter. Barnombudet skall arbeta generellt för att förbättra barns ställning i samhället. Med "barn" avses i enlighet med personer , vilka utgör en fjärdedel av befolkning. Barnombudet skall arbeta för att myndigheter, enskilda, föreningar och andra tar full hänsyn till barnets rättigheter, behov och intressen. I sitt arbete skall Barnombudet lägga fram förslag om förbättringar som angår barns uppväxtvillkor på alla samhällsområden. Barnombudet skall också ta initiativ till offentliga debatter om barns förhållanden och främja förslag om ändringar i lagar och andra författningar som angår barn. Vidare skall ombudet medverka till att ratificerade folkrättsliga traktater som rör barns rättigheter och välfärd blir respekterade. Detta får särskild betydelse när det gäller . Om Barnombudet anser att det begås brott mot ett barns rättigheter och om barns behov och intressen åsidosätts, skall ombudet reagera genom att utarbeta en "henvendelse" till den aktuella myndigheten eller personen. Barnombudet skall vidare medverka till att sprida information om rättsregler som angår barn och unga samt ta initiativ till kartläggning av detta område. Alla har rätt att vända sig till Barnombudet, som tar upp frågor både på eget och utomståendes initiativ. Kontakterna med barn sker till exempel genom besök i skolorna, telefonsamtal och e-post. Barnom- budet anordnar också konferenser, där barnen väljer ämnena och upp- träder som talare. Barnen får också möjlighet att ställa frågor till en panel av politiker och andra beslutsfattare. Aktuella frågor som Barnombudet arbetar med är olycksfallsföre- byggande åtgärder, våld mot barn och sexuella övergrepp mot barn. Barnombudet behandlar inte tvister mellan enskilda personer men bör hänvisa ett sådant ärende vidare till rätt instans och/eller ge vägled- ning om processuella frågor. Barnombudet har rätt att ta del av sekretessbelagda handlingar hos myndigheter, föreningar och andra. Ombudet har också rätt att få till- gång till institutioner som tar sig an barn i sitt arbete. En federal lag föreskriver att det skall inrättas särskilda organ för främjande av ungas välfärd, vilka skall syssla med rådgivning och hjälp åt barn. Lagen överlåter åt de delstatliga administrationerna att besluta i vilka former detta sker. Var och en av de nio delstaterna hade tillskapat en befatt- ning som Ombudsman för barn och ungdom. De olika delstatliga be- stämmelserna skiljer sig åt i detaljer, men ombudsmännen har väsentli- gen samma funktioner. Hit hör att arbeta för barnets rättigheter och in- tressen men också att ta sig an individuella fall och företräda barn inför rätta. Alla ombudsmännen är lagligen skyddade mot påverkan från po- litiker och myndigheter. Det finns numera också en federal . sammanträffar ombudsmännen och deras an- ställda vid en konferens minst , och de har också kontakter med varandra däremellan. En särskild uppgift vid konferen- serna är att uttala sig om varje ny federal lag, som kan beröra barn, och att föreslå lagändringar inom detta område. De individuella fall som behandlas av ombudsmännen rör oftast så- dana problem som konflikter mellan familjemedlemmar, rättsliga frågor, skolproblem, ungdomsbrottslighet, uppfostringsproblem, umgängesrätt, sexuella eller andra övergrepp etc. Varje ombudsman planerar projekt som ett resultat av sina erfaren- heter från individuella fall eller förslag av sakkunniga. Barnombuds- mannen i ägnar sig till exempel åt frågor rörande våld och sexuella övergrepp, barns trafiksäkerhet, sänkning av den kommunala rösträttsåldern samt lekplatser och andra utrymmen där barn kan röra sig. Ombudsmännen söker också förbättra barnens situation genom kon- ferenser, tidningsartiklar, uttalanden i massmedia och samtal med elever och lärare. Dessutom utger de en kvartalstidning med en upplaga på 11 000 exemplar. I den största tyska delstaten (cirka 17,5 miljoner invånare) utsåg regeringen en särskild befattningshavare inom ministeriet för kvinnor, ungdom, familj och hälsovård. Den nye befattningshavaren fick till uppgift att tillvarata barnens intressen genom att utveckla initiativ och idéer på alla områden av betydelse för barn- politik, bidra till att stärka samarbetet inom på det barnpolitiska området och söka dialog med grupper i samhället. De för verksamheten grundläggande principerna går ut på att stärka barnets rättigheter och främja en mot barnen välvillig inställning i var- dagslivet. Särskild betydelse tillmäts utvecklingen av politiska strukturer för frågor rörande barn. Sålunda har det etablerats ett permanent samarbete på nivå med deltagande av 35 kommuner. Den på delstatsnivå utsedde befattningshavaren deltar dessutom i en samordningsgrupp inom en nationell koalition mellan mer än 100 orga- nisationer, vilken syftar till att uppfylla bestämmelser. Arbetet på det politiska området har rönt framgång såtillvida att barnens angelägenheter har hamnat på dagordningen även i vad avser annat än barnomsorg och undervisning. Exempelvis har man med fram- gång verkat för en sänkning av den kommunala rösträttsåldern, skapat ett öppet hus för barn som utsatts för övergrepp och misshandel samt utgivit boken , som spritts över hela och som utgör ett viktigt bidrag i strävan att introducera . I finns en Generaldelegat för barnets rättigheter. En av generaldelegatens uppgifter är att mottaga informationer, kla- gomål och önskemål om medling avseende angrepp mot barnets rättig- heter. Denna uppgift prioriteras och representerar huvuddelen av ar- betsinsatserna. Som en följd av de internationellt uppmärksammade affärerna med de försvunna och sexuellt utnyttjade barnen har skett en exceptionell ökning av antalet individuella fall, i vilka generaldelegaten fått ingripa. Två huvudgrupper av fall avser barnmiss- handel och skilsmässobarn. Andra betydelsefulla uppgifter rör problem i samband med interna- adoptioner vid sidan av de godkända organisationerna, strävan att begränsa fängelsestraff som påföljd för ungdomsbrottslingar samt förbättrade möjligheter till personlig kontakt mellan barn och fängslade föräldrar. Planerade reformförslag avser rättsliga förhör med barn i samband med föräldrarnas skilsmässa eller efter sexuella övergrepp. I tillskapades en befattning motsvarande den i genom beslut av delstatsparlamentet. Befattningshavaren har till uppgift att fullfölja genomförandet av , försvara barnets rättigheter och intressen, analysera, utvärdera och offentliggöra uppgifter om barnens levnadsförhållanden i och upplysa och göra allmänheten medveten om innehållet i . Vidare skall befattningshavaren tjäna som en "mega- fon" för barnen gentemot den politiska nivån, formulera rekommenda- tioner till parlamentet för en bättre barnpolitik samt undersöka klagomål. Samtliga dessa uppgifter skall utföras i nära kontakt med barnen själva och deras organisationer. Verksamheten kommer att ha sin ton- vikt på delaktighet snarare än skydd och omsorg. Avgörande betydelse kommer att tillmätas kommunikationerna med barnen, och dessas bidrag kommer att bestämma huvuddelen av dagordningen. Avgivna re- kommendationer kommer att underbyggas av vetenskaplig forskning. finns en , Defensoría de la Infancia. Denne var till en början knuten till . in- rättades emellertid ett särskilt ämbete som Ombudsman för invånarna i . Genom ett beslut av ombudsmannen skapades en enhet för barn och ungdom. Ombudsmannen utses av parlamentet för en period av och skall utöva sitt värv självständigt och utan inblandning från andra myn- digheter. Ombudsmannen utser i sin tur den person som svarar för samordningen av arbetet inom barn- och ungdomsenheten. Denna be- fattning är avsedd för en jurist och är ej tidsbegränsad. Inom enheten finns ytterligare en jurist. finansieras genom årliga anslag från parlamentet, men ämbetet får också mottaga dona- tioner och internationellt bistånd. och ungdom har till uppgift att samordna och stödja andra organ i deras arbete för barnets rättigheter. Man samarbetar också med de departement som sysslar med barn och ungdom liksom med universitet, internationella organisationer och ett stort antal icke- statliga organisationer. Vidare övervakar man den lagstiftning som väsentligen rör barnets rättigheter. behandlar såväl enskilda fall som frågor av allmänt intresse och kan också ge rekommendationer till myndigheter om behandlingen av enskilda fall. Klagomål från enskilda, grupper och institutioner riktas till ombudsmannen. Även underåriga kan framföra Den som är mellan blir alltid hörd per- sonligen och den som är yngre i den mån barnet anses ha uppnått till- räcklig mognad. Ombudsmannen har rätt att kalla varje statstjänsteman till överläggning och att få tillgång till alla handlingar rörande ett enskilt fall. En tjänsteman som åsidosätter ombudsmannens rekommendationer kan suspenderas eller avskedas. Särskilda målgrupper för ombudsmannens verksamhet är övergivna och fattiga barn, ungdomar med riskfyllda arbeten, kränkningar av bar- nets rättigheter inom undervisningsväsendet samt stöd åt handikappade barn och ungdomar. Ombudsmannen stöder också forskning rörande barn. Ombudsmannen avger en ämbetsberättelse till parlamentet. Genom en lag tillskapades en Commissioner for Children. Denne utses av generalguvenören (den brittiska drottningens represen- tant) på förslag av socialministern. Längden av förordnandet regleras inte i lag, men den nuvarande kommissionären har utsetts . Till sin hjälp har han en stab om sex personer. Kommissionären är självständig i förhållande till departementet och står också fri från poli- tisk påverkan. Han sysslar bland annat med individuella fall, och vem som helst kan initiera ett ärende. Anslag till verksamheten beviljas av parlamentet som en del av statsbudgeten. Viktiga uppgifter för kommissionären är att granska beslut och åt- gärder enligt lagen om barn, ungdomar och deras familjer samt att ge rekommendationer beträffande lagens tillämpning. Det ankommer också på kommissionären att ge departementschefen råd beträffande alla frågor som har samband med tillämpningen av ovannämnda lag. Till kommissionärens uppgifter hör vidare att främja forskning rörande ämnen som har samband med barns och ungdomars välfärd. Slutligen ankommer det på kommissionären att öka den all- männa medvetenheten om barn- och ungdomsfrågor, till exempel genom att inbjuda företrädare för allmänheten att diskutera frågor rörande barns och ungdomars välfärd. 4 Övriga ombudsmän i Redan tidigt användes beteckningen "ombudsman" på en uppdragsta- gare med huvuduppgift att handla på huvudmannens vägnar och föra hans talan i rättegångar och i andra sammanhang. Institutet "ombudsman" har också det lång tradition i svensk rätt. Det äldsta av ombudsmannaämbetena, Justitiekanslern (), har funnits . Bakgrunden till att detta ämbete inrättades var att efter att ha besegrats av ryssarna vid begav sig till , där han kom att stanna . På grund av att kungen var borta uppstod oordning i den svenska administrationen. För att återskapa ordning inrättade ett kansli med en högsta ombudsman som chef och företrädare för kungen. Ombudsmannens uppgift var att se till att lagar och föreskrifter följdes och att ämbetsmännen uppfyllde sina plik- ter. Han skulle bland annat närvara i riksrådet då justitieärenden be- handlades. Nästa ombudsman som inrättades var ombudsman (JO). Detta ämbete inrättades i samband med tillkomsten av rege- ringsform. I denna fanns bestämmelser om en "Riksens Ständers justi- tieombudsman", som skulle utses varje riksdag för att ha tillsyn över lagarnas efterlevnad av domare och ämbetsmän. Institutionen tillmättes stor politisk betydelse och tillkom inte utan motstånd. Det nya ämbetet skulle utgöra en av garantierna för maktbalans mellan kung och riksdag och vara ett värn mot maktfullkomlighet från de under kungen lydande myndigheternas sida. tillskapades en särskild ombudsman för försva- ret, (). Denne fick till uppgift att utöva tillsyn över försvarsväsendet och den militära rättsskipningen. Ämbetet avskaffades , då det införlivades med . Härefter har flera olika offentliga ombudsmän inrättats i , (), (JämO), (), (), 116 Övriga ombudsmän i () och Ombudsmannen mot diskrimi- nering på grund av sexuell läggning (HomO). Den svenska ombudsmannamodellen har blivit en stor "exportvara", och ordet ombudsman har lånats in i andra språk som benämning på en ämbetsman med funktioner liknande de svenska ombudsmännens. 4.2Riksdagens ombudsmän () Enligt 12 kap. 6 § regeringsformen väljer en eller flera om- budsmän att i enlighet med den instruktion som beslutar utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. ombudsmän är enligt 8 kap. 10 § riksdagsordningen fyra, en chefsjustitieombudsman och tre justitieombudsmän. Härutöver kan finnas en eller flera ställföreträdande ombudsmän. På hemställan av kan dock entlediga en ombudsman som inte åtnjuter förtroende. Ombudsmännens verksamhet regleras i lagen (1986:765) med in- struktion för ombudsmän. och justitieombudsmännen har tillsyn över att de som utövar offentlig verk- samhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Under ombudsmännens tillsyn står statliga och kommunala myndig- heter, tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter, annan som innehar tjänst eller uppdrag, varmed följer myndighetsut- övning, såvitt avser denna hans verksamhet samt tjänstemän och upp- dragstagare i statliga affärsverk, när de för verkens räkning fullgör upp- drag i sådana aktiebolag där staten genom verken utövar ett bestäm- mande inflytande. I fråga om befattningshavare vid försvarsmakten omfattar tillsynen dock endast befäl av lägst fänriks grad och dem som innehar motsvarande tjänsteställning. Ombudsmännens tillsyn omfattar inte ledamöter, riksda- gens förvaltningsstyrelse, valprövningsnämnd, besvärsnämnd eller kammarsekreteraren, riksbanksfullmäktige och le- damöter av direktionen i utom såvitt avser deltagande i utövning av beslutanderätt enligt lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering, regeringen eller statsråd, samt ledamöter av beslutande kommunala församlingar. Ombudsmän- nen står inte under tillsyn av varandra. Övriga ombudsmän i 117 Ombudsmännen skall särskilt tillse att domstolar och förvaltnings- myndigheter i sin verksamhet iakttar regeringsformens bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds för när i den offentliga verksamheten. Ombudsmännen skall verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Uppkommer under tillsynsverksamheten anledning att väcka fråga om författningsändring eller annan åtgärd från statens sida, får en ombuds- man göra framställning i ämnet till eller regeringen. fastställer en budget för ombudsmän. I samband härmed anges i korthet målen för verksamheten: att med bibehållen kvalitet i ärendehanteringen fullgöra uppgifterna enligt in- struktionen, att hålla balanserna och den genomsnittliga handläggnings- tiden på en viss nivå och att bedriva inspektionsverksamhet i en viss omfattning. I budgetbeslutet anges vidare att ombudsmän i sin årsredovisning skall avrapportera målen med avseende på presta- tioner och kvalitet. Ombudsmännens tillsyn bedrivs genom prövning av klagomål från all- mänheten samt genom inspektioner och andra undersökningar, som ombudsmännen finner påkallade. För att ombudsmännen skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter har de rätt till full insyn i den offentliga verksamheten. De får närvara vid domstols eller förvaltningsmyndighets överläggningar och har tillgång till myndighetens protokoll och handlingar. Ombudsmännen skall verkställa de utredningsåtgärder som fordras för prövning av klagomål och andra ärenden. Domstolar och förvalt- ningsmyndigheter samt tjänsteman hos staten eller en kommun skall bistå ombudsmännen med begärda upplysningar och yttranden. Sådan skyldighet åligger även annan, om han står under ombudsmans tillsyn. När en ombudsman begär upplysningar och yttranden i andra ärenden än dem där han har beslutat att inleda förundersökning, får han före- lägga vite om högst . En ombudsman får utdöma försuttet vite. En ombudsman avgör ett ärende genom beslut, vari han får uttala sig om huruvida åtgärd av myndighet eller befattningshavare strider mot lag eller annan författning eller annars är felaktig eller olämplig. En ombudsman får även göra sådana uttalanden som avser att främja enhetlig och ändamålsenlig rättstillämpning. Om ett ärende är av sådan beskaffenhet att det lämpligen kan utre- das och prövas av någon annan myndighet än ombudsmännen och om myndigheten inte har prövat saken, får en ombudsman över- 118 Övriga ombudsmän i lämna ärendet till denna myndighet för handläggning. Endast ärende som väckts genom klagomål får överlämnas till Justitiekanslern och endast efter överenskommelse med denne. En ombudsman får som särskild åklagare väcka åtal mot befatt- ningshavare som genom att åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget har begått annan brottslig gärning än tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott. Om befattningshavare genom att åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget gjort sig skyldig till fel, som kan beivras genom disciplinärt förfarande, får en ombudsman göra anmälan till den som har befogenhet att besluta om disciplinpåföljd. Ombudsmännen skall tillställa riks- dagen en tryckt ämbetsberättelse avseende tiden mellan närmast föregående år och innevarande år. Berättelsen behandlas av . Det vanliga är att utskottet utan något särskilt yttrande föreslår att lägga berättelsen till hand- lingarna, vilket också regelmässigt sker. Motioner i anledning av be- rättelsen brukar sällan väckas. Justitiekanslern () lyder enligt 11 kap. 6 § regeringsformen under regeringen. Han är dess högste ombudsman. JK anställs med fullmakt genom beslut av regeringen. I förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern anges JK:s arbetsuppgifter. Där sägs att det åligger JK att under regeringen bevaka statens rätt. I mål som rör statens rätt skall han, om det inte ankommer på någon annan myndighet, föra eller låta föra statens talan. Utan hinder av att uppgiften att företräda staten vid eller utom dom- stol ankommer på en annan myndighet än JK, får JK i en tvist som prö- vas eller kan bli föremål för prövning av en allmän domstol från myn- digheten överta uppgiften att bevaka statens rätt. JK skall vidare till- handagå regeringen med råd och utredningar i juridiska angelägenheter. Även andra författningar ger JK olika åligganden. I lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn finns bestämmelser om JK:s till- syn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Inom ramen för vad som föreskrives i den lagen omfattar JK:s tillsyn statliga myndig- heter, tjänstemän och andra befattningshavare vid statliga myndigheter samt andra som är knutna till statlig myndighet och som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning, såvitt angår denna Övriga ombudsmän i 119 Enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen åligger det JK att vaka över tryckfriheten och yttrandefriheten. I finns bestämmelser om JK:s befatt- ning med advokatväsendet. Särskilda bestämmelser om JK:s befogenheter finns också enligt datalagen (1973:289), kreditupplysningslagen (1973:1173), inkassolagen (1974:182), lagen (1985:400) om behörighet för justitiekanslern att över- klaga vissa beslut enligt , lagen (1987:1231) om auto- matisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. och lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Slutligen skall JK granska de ärende- förteckningar som myndigheterna lämnar till JK enligt särskilda föreskrifter. JK:s budget fastställs på sedvanligt sätt för en myndighet under re- geringen genom ställningstagande till regeringens budget- proposition. för JK inleds vanligtvis med några allmänt hållna effektmål såsom att rättssäkerheten skall värnas och effek- tiviteten förbättras på den offentliga förvaltningens område. De verk- samhetsmål som därefter anges liknar dem som gäller för JO. Återrap- porteringskraven avser till exempel vilka åtgärder som vidtagits inom ett visst område samt uppgifter om antal ärenden av viss typ och kostnader av visst slag. Det är förhållandevis vanligt att regeringen ger JK särskilda uppdrag att bland annat utreda vissa förhållanden. Dessa uppdrag förenas ibland med särskilda medelstillskott till det ordinarie anslaget. JK skall verkställa den utredning som fordras för prövning av ett kla- gomål eller annat ärende. Ett klagomål skall prövas av JK endast om frågans beskaffenhet ger JK anledning att ta upp saken till prövning. Kan ett klagomål lämpligen utredas och prövas av någon annan myndighet än JK och har myndig- heten inte tidigare prövat saken, får JK överlämna klagomålet till denna myndighet för handläggning. Klagomål får dock överlämnas till justi- tieombudsman endast efter överenskommelse med denne. 120 Övriga ombudsmän i 4.4Konsumentombudsmannen (KO) () inrättades . KO var från bör- jan en egen myndighet, men är gene- raldirektör också KO. Inom finns ett och dess uppgift är främst att biträda KO. I 11 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. sägs att för frå- gor om marknadsföring, frågor om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och frågor om produktsäkerhet finns en . Ombudsmannen utses av regeringen och skall vara jurist. KO:s arbetsuppgifter regleras i marknadsföringslagen (1995:450), lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, produkt- säkerhetslagen (1988:1604) och lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister. budget fastställs av . KO omfattas av denna. I regleringsbrevet till verket tas också KO:s arbete upp, till exempel på så sätt att verket skall återrapportera om KO:s talerätt i enskilda tvister på området finansiella tjänster. KO:s verksamhet bygger till stor del på anmälningar från allmänhe- ten och berörda intressenter. KO får meddela förelägganden förenade med vite. Han får också föra talan i domstol. Vidare får KO i en tvist mellan en konsument och en näringsidkare, som gäller en finansiell tjänst, biträda konsumenten såsom ombud vid allmän domstol och kro- nofogdemyndighet, om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. I samband med att KO behandlas bör också Näringsfrihetsombuds- mannen (NO) nämnas. Detta var en myndighet som fanns . NO hade i uppgift att ingripa mot skadliga konkurrens- begränsningar. NO avskaffades i samband med att inrättades. 4.5Jämställdhetsombudsmannen (JämO) Jämställdhetslagen (1991:433) har till ändamål att främja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet. Lagen siktar till att förbättra främst kvinnornas villkor i arbetslivet.