sou · GNB366 · 2000-01-01 00:00:00 — Vårdhögskolor och högskolor med utbildningar inom vård och omsorg efter huvudmän. Vårdhögskolor med landsting som huvudmän i (integrering i ) Hälsohögskolan Väst i (förhandlingar pågår om inte- grering i /fr.o.m. ) Vårdhögskolor med enskilt huvudmannaskap Statliga högskolor med utbildningar inom vård och omsorg enligt avtal med resp. landsting (inom parentes anges datum för införlivande i högskola/universitet) () () () () () () () () () () () () () () () /() () () () () () 8.4Den nya vårdforskningens omfattning inom högskolorna Nedan presenteras två kartläggningar av omfattningen av vårdforsk- ning. Dels redovisas en inventering av doktorander och forskare vid universitet med vårdhögskoleutbildning som genom- förde 1998, dels en sammanställning av det totala antalet disputerade och docentkompetenta inom de olika vårdforskningsämnena som gjorts av Rinell . inventering genomfördes på berörda universitet samt vid högskolorna i , samt (som är universitet). Utöver vad som redovisas i inventeringen finns flera disputerade och docentkomptenta o.s.v. inom högskolorna och bland anställda i vårdverksamheten. Tabell 8-1 Antal registrerade doktorander samt antal disputerade lärare och docenter/professorer med vårdhögskoleutbildning . visar att det fanns totalt 682 registrerade doktorander vid de aktuella högskolorna. Fördelningen på högskolor framgår av nedan- stående tabell. Resultatet av inventeringen visar att infrastrukturen för den nya vårdforskningen är mest utvecklad vid samt vid respektive (1998a). Tabell 8-1 Antal registrerade doktorander samt antal disputerade lärare och docenter/professorer med vårdhögskoleutbildning . Källa: 1998a. 1)Högskolorna i , och har hitintills saknat examensrätt i forskarutbildningen. har dessa högskolor blivit universitet. 2)Kommer att tillträdas . Figur 8-2 Disputerade personer fördelade på yrken, kumulativ frekvens I Rinell kartläggning av den nya vårdforskningen (Rinell , 1999) redovisas uppgifter om det totala antalet disputerade och docentkompetenta inom olika yrkesgrupper. Av Figur 8-2 framgår att den nya vårdforskningen utvecklats snabbt under 90- talet. Det finns (avser ) 168 disputerade sjuksköterskor , varav ett tjugotal med docentkompetens. Vidare finns fem professurer i ämnet omvårdnad som flera håller på att inrättas. finns 250 registrerade doktorander i ämnena omvårdnad samt perinatal och reproduktiv omvårdnad . Det finns 25 disputerade barnmorskor var- av åtta har docentkompetens. Det finns ännu ingen professur i ämnet. I sjukgymnastik finns en professur, ett 60-tal doktorander samt 78 disputerade () varav sju har docentkompetens. Många av de som disputerat är lektorer inom sjukgymnastutbildningen, vilket inne- bär att många lärare i ämnet sjukgymnastik är forskarutbildade. Den första arbetsterapeuten disputerade i och har ett tjugotal arbetsterapeuter disputerat. I arbetsterapi finns ingen professor medan fem arbetsterapeuter är docentkompetenta. Det finns inga professurer i biomedicinsk laboratorievetenskap men håller två professurer på att inrättas, en på och en i . Det finns vidare 21 docentkompetenta bio- medicinska analytiker. Cirka 120 biomedicinska analytiker har dispu- terat. Det finns 13 disputerade i socialt arbete som har sin grund i utbildningen i social omsorg (Rinell , 1999). För samtliga inriktningar inom den nya vårdforskningen gäller att de som disputerar har en genomsnittligt hög ålder. Rinell visar i sin kartläggning av vårdforskningen att den genomsnittliga åldern vid disputation var högst bland barnmorskorna, , och lägst bland de biomedicinska analytikerna, . Vidare var medelåldern vid disputation för arbetsterapeuter, för sjukgymnaster och för sjuksköterskor. Problemet är att när de disputerade väl meriterat sig, uppnått positioner och kan fungera som handledare så har de inte mer än ett tiotal aktiva år kvar före pensioneringen. Hälso- och sjukvårdsforskning är ett tillämpat forskningsområde in- riktat på att beskriva, analysera och värdera hälso- och sjukvårdssyste- mets organisation, funktion och resultat. Inriktningen är till sin natur tvärvetenskaplig och förekommer inom en rad olika discipliner. Hälso- och sjukvårdsforskningen utvecklades i anglo- saxiska länder som ett särskilt forskningsområde benämnt . Motsvarande utveckling ägde rum i de nordiska länderna . I bidrog MFR till utvecklingen, bl.a. inrättade rådet 1977 en enhet för hälso- och sjukvårdsforskning och 1978 finansierade rådet en nordisk kommitté för hälso- och sjukvårds- forskning. Den första professuren inrättades 1980 och ämnet finns nu företrätt vid flera medicinska fakulteter, oftast med anknytning till ämnet socialmedicin. Hälso- och sjukvårdsforskning bedrivs vid samtliga universitet samt vid och Nordiska hälso- vårdshögskolan i . har en storinstitution, med relativt omfattande resurser och flera professurer, förlagd till . Särskilda centra för hälso- och sjukvårds- forskning finns i och vid i . För hälso- och sjukvårdsforskningen gäller i princip samma villkor som för annan forskning med mångvetenskaplig inriktning. Forskarna är knutna till ett visst forskningsämne men hämtar inspiration från eller samarbetar med forskare från en rad andra forskningsämnen. Hälso- och sjukvårdsforskningen har hämtat kunskaper från epidemiologi, sociologi, ekonomi och organisationsforskning. I en yttre cirkel an- knyts också till etik, juridik, företagsekonomi och ledarskapsforskning. Studier inom området kan t.ex. gälla möjligheten att mäta vårdbehov i befolkningen, vårdutnyttjandet i olika grupper och faktorer som påverkar detta samt fördelningen av sjukvårdens resurser. En viktig fråga är hälso- och sjukvårdens effekter på folkhälsan. ring av nya medicinska metoder och vårdorganisatoriska modeller är centrala uppgifter liksom jämförelser mellan olika länders sjukvårds- system och sjukvårdskostnader. Den kliniska medicinska forskningen i , som i huvudsak bedrivs av läkare, har haft en framgångsrik utveckling. En fördel är möjligheten i att följa patienterna . Den kliniska medicinska forskningen har präglats av ett väl fungerande samspel mellan verksamhet och forskning. Detta har lett till att en stor andel av samtliga läkare i , , har disputerat. Läkemedelsindustrin bedriver i en omfattande forskning samt genomför ett stort antal kliniska prövningar av läkemedel. Man har också samarbete med forskargrupper på universiteten. Den forsk- ning som bedrivs inom läkemedelsföretagen och på deras uppdrag kommer inte att tas upp inom ramen för utredningen. Vid universitetssjukhusen kan tjänster för specialistutbildade läkare vara förenade med tjänst som professor eller lektor. Dessa kombina- tionstjänster består vanligen av en tredjedel forskning, en tredjedel undervisning och en tredjedel klinisk verksamhet (Forskningsbered- ningens skrift nr 3, 1996). Det finns tecken som tyder på att den kliniska forskningen har minskat i omfattning. MFR har uppmärksammat denna utveckling och låtit en arbetsgrupp dokumentera och analysera den kliniska forsk- ningens villkor. I anges den viktigaste orsaken till den kliniska forskningens minskade omfattning vara den hårdare ekonomi- ska styrningen av sjukvården inklusive införandet av nya ekonomiska styrsystem. Andra orsaker som anges är svårigheter att etablera en god forskningsmiljö på universitetssjukhusen, att forskningen ofta är splitt- rad på många och små projekt, ledningens bristande förståelse för forskningens villkor och ett otillräckligt patientunderlag för forskning vid universitetssjukhusen (1998a). Sam- mantaget medverkar detta till att kliniskt verksam personal har svårt att sätta av tillräcklig, sammanhängande tid för fullföljandet av forsknings- verksamheten. De medicinska fakulteterna har inte heller funnit nya former för att få tillräckliga patientunderlag när allt mer vård förläggs utanför sjukhusen Inom den kliniska medicinska forskningen har de disputerade en medelålder, som kan innebära handledarbrist första Kliniska forskarstuderande är i medeltal 5 till äldre än prekliniska forskarstuderande. Uppgifter från kliniska institutioner visar att 1997 var den genomsnittliga åldern för doktorsexamen för män och för kvinnor. För att lösa de problem som uppmärksammas föreslås i MFR:s rapport att kliniska forskningscentra inrättas och att hälso- och sjuk- vårdens chefer på divisions-, klinik- och vårdcentralsnivå bör ha egna forskningserfarenheter. Ytterligare förslag är att det ges möjligheter till sammanhängande forskningsperioder för kliniska forskare, att staten och sjukvårdshuvudmännen utvecklar former för hur ett vetenskapligt underlag för hälso- och sjukvården skall b yggas upp och utnyttjas samt former för hur samverkan, bl.a. ifråga om finansiering, mellan stat och landsting kan ske inom universitetssjukhusen. Man pekar även på att det är angeläget att bygga upp forskningskompetens i landstingens primärvård och stärka formerna för forskningssamverkan inom olika vårdkedjor (1998a). Efter remissbehandling kommer MFR, tillsammans med olika intressenter, att bereda frågan om den framtida kliniska forskningens förutsättningar. En viktig del i detta är att överlappa den gräns som finns mellan preklinisk och klinisk forskning. Dagens medicinska forskning förutsätter närhet mellan den laborativa verksamheten och den forskning som sker i den kliniska verksamheten. På samma sätt kommer morgondagens hälso- och sjukvård att kräva att patientens bedömningar och reaktioner kan paras med effektiva diagnostiska och individuellt anpassade terapier. Landstingens och kommunernas FoU-enheter bedriver tillämpad forsk- ning, utbildning, utvecklingsarbete och utredningsverksamhet. I FoU- enheternas arbete deltar olika yrkesgrupper inom vården och/eller före- trädare för olika forskningsdiscipliner. Av en begränsad undersökning genomförd av Spri (, 1998b), vilken besvarades av 49 FoU- enheter9, framkom att tillämpad forskning är en viktig uppgift för enheterna. Antalet anställda varierade kraftigt; från 1 anställd person till 72. 9 Svarsfrekvensen var låg; besvarade enkäten. Enligt Spri har dock bortfallet överskattats, eftersom enkäten skickats ut i flera exemplar till ett antal av FoU-enheterna eller till paraplyorganisationer. Nedan återfinns en förteckning över FoU-enheter som Spri:s biblio- tek tagit fram kombinerad med en förteckning från över kommunala FoU-enheter. De på detta sätt kända enheterna uppgår till totalt 141 st; fördelningen på huvudmän framgår av tabell 9.2. Landstingens FoU-enheter är ofta specialiserade på ett visst verksam- hetsområde. Fyra av dem är gemensamma för flera landsting. Inom kommunerna finns betydligt färre FoU-enheter, som också utmärks av att de hanterar forskning inom ett vidare fält. En av FoU-enheterna var gemensam för flera kommuner. Det är få FoU-enheter, 6 st, som har såväl landsting som kommuner som huvudmän. En del av enheterna är knutna till universitet/högskola eller är fristående enheter t.ex. som stiftelser. Tabell 8-2 Antal FoU-enheter efter huvudmannaskap. Landsting + kommun(er) Källa: Förteckningar från Spri och I Spris studie ingick även en beskrivning av FoU-enheternas verksam- hetsinriktning. Bland de områden som nämndes fanns psykiatri, primär- vård, äldrevård, annan somatisk vård samt vårdkedjor. har möjligheterna att få kvalificerade tjänster och möjlig- heter att göra karriär varit små för disputerade inom den nya vård- forskningen. har landstingen börjat tillsätta tjänster för disputerade i vårdverksamheten. I flera fall har särskilda vårdutveck- lingsenheter inrättats, vilka då leds av disputerade vårdforskare. Sådana vårdutvecklingsenheter finns bl.a. i , på sjuk- hus och på i . Enheterna präglas av ett nära samarbete med såväl vårdenheter som högskola. För disputerade biomedicinska analytiker finns också särskilda tjänster med inriktning på forskning och utveckling, t.ex. i . 8.8Särskilda initiativ inom äldreområdet Kommunerna tog över vårdverksamheter för äldre, handikappade och funktionshindrade . De kommunala vårdverksam- heterna är ännu under utveckling; satsningarna på forskning och ut- veckling har varit små. I begränsad utsträckning bedrivs forskning om dessa verksamheters organisation och innehåll vid de kommunala FoU-enheterna samt inom högskolor och universitet. I regeringens nationella handlingsplan för äldrepolitiken (prop 1997/1998:113) föreslogs bl.a. att forskning och utveckling inom äldre- området skulle förstärkas. I enlighet med förslaget har särskilda initia- tivmedel, om , avsatts för att stimulera utveckling och nytänkande inom äldreområdet. Socialdepar- tementet har inbjudit kommuner och landsting att ansöka om bidrag för uppb yggnad och utveckling av regionala FoU- centra inom äldreområdet. Ansökan skall avse medel verk- samhet och hälften av kostnaderna skall tillgodo- ses på annat sätt än genom statens bidrag. Vid bedömningen av ansökningarna kommer stor vikt att läggas vid centrets förutsättningar för långsiktig överlevnad samt att verksamheten planeras i samverkan mellan kommuner och landsting. Ökade resurser har också tillförts äldreforskningen om , och . Dessa medel kommer att administreras av SFR som föreslagit ett forskningsprogram om äldre och åldrande, vilket närmare redogörs för under avsnitt 9.3. Vidare genomförs satsningar på fortbildning av arbetsledare och förtroendevalda som är ansvariga för äldrefrågor. 8.9Vårdforskningen i ett internationellt perspektiv Den nya vårdforskningen i har i internationell jämförelse utvecklats snabbt. Vårdutbildningarna i blev högskole- utbildningar, vilket de ännu inte är i många andra länder. De medi- cinska fakulteterna bjöd snabbt in de nya högskolestuderande att delta i forskningsverksamhet. I bedrivs vårdutbildningarna i statlig regi och blev utbildningarna högskoleutbildningar. I bedrivs vårdutbildningar vid yrkeshögskolor. I sker vård- utbildningarna helt utanför universitet och högskolor. I påbörjades program för nursing research . I nu- läget finns forskarutbildning inom nursing research vid ett femtiotal institutioner. I påbörjades en utveckling av omvårdnads- forskningen och den första forskningsenheten Unit grundades vid . Den svenska kliniska medicinska forskningen har länge haft en stark ställning internationellt även om den minskat något i omfattning i förhållande till den prekliniska forskningen. Motsvarande har skett i en rad länder. I har detta uppmärksammats bl. a. i en rapport som tagits fram av (). Den kliniska medicinska forskningen har minskat i omfattning också i vilket anses bero på hårdare ekonomisk styrning av vården, ökande kostnader för klinisk forskning samt knappare resurser för undervisning. I har problem i rekryteringen av kliniska medicinska forskare uppmärksammats (, 1998a). Att den kliniska medicinska forskningen minskar kan bero på utvecklingen inom den medicinska forskningen totalt. Det finns behov av mycket nära samarbete mellan den grundläggande forsk- ningen och den kliniska tillämpningen. Olika länders förmåga att finna en fungerande sådan samverkan kommer att starkt påverka framgångs- möjligheterna inom den medicinska forskningen totalt. Hälso- och sjukvårdsforskningen har inte vuxit lika snabbt i som i och många av de europeiska länderna. Inflytandet från och är starkt både vad gäller nomenklatur och formande av forskningsmiljöer. I avses med forsk- ning om folkhälsa, medicinsk sociologi, hälsoekonomi och delar av statsvetenskapen. I bedrivs hälso- och sjukvårdsforskning vid Schools of Public Health, Schools of Public policy, vid medicinska fakulteter, inom fristående stiftelser och inom s.k. I bedrivs hälso- och sjukvårdsforskning framförallt vid mång- vetenskapliga fakultetsbildningar inom universiteten. I spelar också offentligt finansierade nationella enheter, t.ex. myndigheter, ofta en viktig roll för hälso- och sjukvårdsforskningens utveckling. Den sociala omsorgsforskningen bedrivs framförallt i de nordiska länderna samt i , där denna forskning i hög grad är inriktad på det frivilliga omsorgsarbetet. Behov av en allsidig vårdforskning I sker en ur ett internationellt perspektiv relativt omfattande vårdforskning. Kommittén kan konstatera att den nya vårdforsk- ningen har haft en snabb utveckling , inte minst tack vare . Den kliniska medicinska forskningen har haft en stark ställning internationellt även om den under 90- talet minskat något i omfattning. Kommittén finner det angeläget att det inledda arbetet inom MFR med att analysera orsaker till och effekter av en sådan förändring fullföljs, samt att MFR tillsammans med andra aktörer vidtar nödvändiga åtgärder. Kommittén vill framhålla vikten av att en allsidig forskning bedrivs inom hälso- och sjukvården. Vårdens effektivitet är beroende av att vårdpersonalen är kompetent inom sitt respektive ansvarsområde. Ur samhällets perspektiv är det önskvärt att all vårdforskning ges goda möjligheter till utveckling, för att vårdens olika delar skall fördjupa sin kunskapsgrund och effektivitet. En kunskapsintensiv verksamhet som hälso- och sjukvården, där verksamheten måste visa stor öppenhet för ny kunskap och vara flexibel i sin uppbyggnad, har behov av disputerad personal i ledande ställning, som kan utgöra en bas för det lokala utvecklingsarbetet. Den nya vårdforskningen behöver stimuleras Skilda delar av hälso- och sjukvården har hunnit olika långt i kun- skapsuppbyggnad. Kommittén kan konstatera att det fortfarande finns behov att stärka basen för de yrken som är knutna till den nya vård- forskningen, vilket är skälet till att kommittén förordar en förstärkning av denna. är det angeläget att den nya vård- forskningens olika delar kan utveckla specialiserade baskunskaper, vilket även är en förutsättning för att en tvärvetenskaplig vårdforskning kan utvecklas där olika yrkesgrupper och huvudämnen kan bidra med sina särskilda perspektiv. Delar av den nya vårdforskningen är inriktad på patienternas situation och hur anpassning kan ske till sjukdom och handikapp. Sådan forskning är av central betydelse för långvarigt sjuka och funk- tionshindrade, vilket särskilt gäller de stora patientgrupper som utgörs av äldre. Kommittén menar att forskning och utveckling om äldrevård, handikappvård och vård om psykiskt funktionshindrade bör stimuleras. Ett stort ansvar vilar här på kommunerna som huvudmän för mycket av denna verksamhet. Kommittén bedömer att en viktig punkt i de över- läggningar som framgent bör ske mellan staten och huvudmännen bör omfatta överenskommelser om hur man gemensamt ska stärka forsk- ningen. För kommunerna gäller det att beakta forskningserfarenhet som merit i utformningen av verksamheten. Vad avser äldrevården stimu- leras forsknings- och utvecklingsarbete , som en del i den Nationella handlingsplanen för äldrepolitiken, bl.a. genom SFR:s forskningsprogram och stöd till regionala äldrecentra. Vården är en verksamhet där ett stort antal yrkeskategorier sam- verkar. Forskningen bör spegla detta genom en tvärvetenskaplig inrikt- ning. Vårdforskningen bör koncentreras till ett begränsat antal forskningsmiljöer Inom den nya vårdforskningens samtliga inriktningar råder fort- farande brist på forskningsmiljöer av bredd och djup som kan erbjuda en kritisk massa av forskning och kvalificerade handledare. Delar av den nya vårdforskningen, framförallt omvårdnadsforskningen, präg- las av forskningsmiljöer av liten storlek spridda vid flera högskolor. Kommittén anser att detta innebär svårigheter för ämnet att få en stark utveckling. Uppbyggnad av goda forskningsmiljöer tar och kräver stort engagemang. Kommittén anser att det är angeläget att hög- skolan koncentrerar den nya vårdforskningen till ett begränsat antal forskningsmiljöer för varje huvudämne . En ökad samverkan mellan forskare, vilken kan ske i samlade forskningsmiljöer bidrar till en sam- manhållen forskningsprofil och ger möjligheter till fördjupad kun- skapsutveckling inom området. På , när antalet handledar- meriterade forskare har ökat, bör forskningen bedrivas på flera platser. Kommittén har konstaterat att antalet doktorander inom de nya vårdforskningsämnena är mycket stort i förhållande till antalet handledare, ett faktum som bör uppmärksammas vid de universitet och högskolor där denna typ av forskning bedrivs . Inom såväl den nya vårdforskningen som den kliniska medicinska forskningen har de som disputerar en hög medelålder. Universitet och högskolor bör analysera orsakerna till detta samt vidta åtgärder så att yngre personer vill och kan söka sig till forskarutbildning och forsk- ning inom vårdforskningens olika inriktningar. Samverkan mellan landsting och kommuner Landsting och kommuner har ansvar för att medverka vid finansiering, planering och genomförande av kliniskt forskningsarbete. Detta för- tydligande av sjukvårdshuvudmännens ansvar infördes i hälso- och sjukvårdslagen, på förslag av kommittén ( SOU 1994:132). Kommuner och landsting bedriver utvecklingsverksamhet i varie- rande grad och former. Kommittén anser att detta arbete är mycket angeläget . Särskilt angeläget är det att utveckla vårdprocessen ur patientens perspektiv, vilket ställer krav på en utökad och fördjupad samverkan mellan kommuner och landsting såväl vad avser forskning som utvecklingsarbete. Utvecklingen av vården gynnas av att en tvär- vetenskaplig forskning byggs upp med nära kopplingar till utvecklings- arbete. Inrättande av gemensamma FoU-centra för landsting och kommuner bör stimuleras Landstingen har inrättat ett stort antal FoU-enheter av varierande storlek som bedriver forsknings- och utvecklingsarbete. Några av en- heterna finansieras gemensamt av flera landsting, ett fåtal av både kommuner och landsting men flertalet har endast ett landsting som huvudman. Många av FoU-enheterna är specialiserade på t.ex. primär- vård eller psykiatri. I ett antal kommuner finns FoU-enheter som är inriktade på t.ex. äldreomsorg och individ- och familjeomsorg men antalet enheter är förhållandevis få. Kommittén kan konstatera att det finns ett stort behov av patientnära forskning och utvecklingsarbete som är inriktad på den kommunala vården . Kommunerna behöver öka sitt engagemang genom att tillsammans med andra kommuner och landsting delta i FoU- verksamhet med inriktning på vård och omsorg. Ett sätt att bättre utnyttja de befintliga resurserna är att sjukvårdshuvudmännen samordnar sina insatser till för kommuner och landsting gemensamma FoU-centra. Detta skulle för landstingens del innebära färre enheter, medan det för kommunernas del torde innebära fler enheter än . Genom detta ökar förutsättningarna för FoU-centra att bedriva för landsting och kommuner gemensamt utveck- lingsarbete. De kan därigenom även ges en samordnande roll och fungera som ett kvalificerat metodstöd till lokalt utvecklingsarbete i landsting och kommuner. Dessa gemensamma FoU-centra skall ha nära koppling dels till verksamheterna genom att delta i angelägna utvecklingsprojekt, dels till universitet och högskolor i syfte att hålla en hög metodologisk och vetenskaplig kvalitet. En sådan koppling ger möjligheter till metodstöd i planering, genomförande och utvärdering av utvecklingsarbete i landsting och kommuner. bidrar 2001 med medel för uppb yggnad och utveckling av regionala äldrecentra med förutsätt- ningen att kommuner och landsting samverkar i sådana centra. Av- sikten är att de enheter som kommittén här föreslår skall b yggas upp efter liknande principer som äldrecentra. Om möjligt bör verksamheten samordnas. Kommittén föreslår att staten tar initiativet till överenskommelser med kommuner och landsting om åtgärder för att stimulera inrättandet av för kommuner och landsting gemensamma FoU-centra för vården. Frågan om åtgärder bör tas upp i de överläggningar som kommittén föreslagit skall äga rum mellan företrädare för staten, kommuner och landsting om viktiga vård- och utvecklingsfrågor. Utöver att kvalificerad forskarkompetens kan samlas inom FoU-centra är det till fördel att forskare finns anställda i vårdverksamheten.