sou · GNB351d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Ingen rådgivning har skett i samband med tester tagna inom företagshälsovård, mödravårdscentral, vårdcentral eller annan läkarmottagning. Den man som testat sig sju gånger på hivmottagning hade i samtliga fall fått rådgivning och var nöjd med denna. Han hade dock utsatt sig för risk efter den senaste råd- givningen och uppger att detta berodde på att han och den nya partnern båda hade ganska nytagna test. Han tror inte att rådgivningen skulle ha kunnat innehålla något som fått honom att inte ta risken, eftersom han gjorde ett val att lita på sin partners muntliga uppgifter om negativt provsvar. En annan man som vid två av fyra testtillfällen varit på hiv- mottagningar var nöjd med dessa rådgivningar. Han menade att han inte utsatt sig för risk efter dessa tillfällen. Sex personer blev kallade genom kurator och övriga tre genom index- patienten. De sex som kallades av kurator fick första kontakt genom brev. Av de övriga tre fick två besked genom personligt samtal och en per telefon. Samtliga som blivit kontaktade av indexpatienten var nöjda med det De som kallats av kurator var i princip nöjda med sättet att bli kontaktade på: %UD EUHY EUD RPKlQGHUWDJDQGH ± %OHY VNlUUDG QlU MDJ ILFN EUHYHW PHQ KDGH UHDJHUDW OLND VWDUNW KXU NDOOHOVHQ lQ JnWW WLOO I två fall fick personerna inte kontakt med kuratorn genast och upplevde detta som mycket stressande. %UD RFK GnOLJW 3n JUXQG DY DWW MDJ YDU ERUWD ILFN MDJ EUHYHW HQ IUHGDJ RFK NXQGH LQWH In WDJ Sn NXUDWRUQ JHQDVW 0LVVWlQNWH LQWH KLY Gn PHQ QnJRW DQQDW REHKDJOLJW Åtta av nio skulle inte vilja bli kontaktade på något annat sätt. En person skulle däremot inte ha velat få besked på telefon att hon varit ut- satt för risk att bli smittad av hiv utan istället ha blivit kallad till mottagningen och där fått veta vad saken gällde: 7HOHIRQ lU Vn RSHUVRQOLJW RFK MDJ YLOO RUROLJ WLOOVDPPDQV PHG NXUDWRUQ Testa sig eller inte Om valet varit fritt att testa sig eller inte skulle samtliga ha testat sig. En kvinna skulle dock ha väntat ett tag på grund av att hon var extremt spruträdd. 0nVWH In WD GHW L PLQ HJHQ WDNW De övriga ville testa sig. Det främsta skälet var att de själva ville veta. En annan synpunkt var att de vill förhindra smittspridning: )|U DWW EU\WD NHGMDQ ± )|U DWW In YHWD L I|UVWD KDQG I|U PLQ HJHQ VNXOO L DQGUD KDQG I|U PLQ SRMNYlQV ± 5LVNHQ YDU VWRU DWW MDJ YDU VPLWWDG RFK EHK|YGH PHGLFLQ ± 0HG WDQNH Sn Q\D UHODWLRQHU 9LOO LQWH XWVlWWD QnJRQ DQQDQ I|U ULVN ± )|U DWW In EHNUlIWHOVH ± )UlPVW I|U PLQ HJHQ VNXOO I|U DWW NXQQD WD LWX PHG GHW Vn WLGLJW VRP P|MOLJW 0HQ lYHQ I|U DQGUDV ± 9LOO VMlOY YHWD ± KDU YlQQHU VRP LQWH YnJDU WHVWD VLJ RFK GHQ RURQ GRP NlQQHU KHOD WLGHQ YLOO MDJ LQWH Jn LJHQRP Sju av intervjupersonerna tror att hivpositiva kan tänkas ha sex med nå- gon annan utan att berätta om sin infektion: +DU I|UVWnWW DWW DOOD LQWH J|U GHW IUnQ WLGQLQJDU RFK 79 ± 'H lU UlGGD I|U DWW |WWD P\FNHW I|UGRPDU 'H IOHVWD KDU QRJ VlNHU VH[ I|U DWW GHW LQWH VND GUDEED DQGUD 0HQ GHW ILQQV MX VMXND SHUVRQHU ± 7URU DWW MlYOLJW PnQJD OMXJHU L HWW VnQW OlJH I|U Gn EOLU GHW MX LQJHQWLQJ Två personer utgår ifrån att alla berättar om sin diagnos: 5lNQDU PHG DWW PlQQLVNRU lU |SSQD RFK UDND Fyra tror att den som missbrukar narkotika inte talar om att han/hon är hivpositiv vid sprutdelning: .QDUNHW VW\U 'HW KDU LQJHQ SULRULWHW I|U GRP Tre tror emellertid att man i detta läge berättar om sin hiv då det finns en tanke att missbrukare är ärligare mot varandra: 0LVVEUXNDUH lU lUOLJDUH PRW YDUDQGUD ± /lWWDUH lU YDUD lUOLJ PHG VSUXWGHOQLQJ lQ PHG VH[ Två av de tillfrågade hade ingen uppfattning i frågan. Sju av nio anser att den hivpositive skall vara skyldig att informera om sin hiv i ovanstående exempel: 'HW ILQQV lQGn HQ ULVN RFK YDU RFK HQ PnVWH In DYJ|UD RP PDQ YLOO WD GHQ ULVNHQ ± 'HW YHW PDQ MX KXU GHW lU PHG SDVVLRQ RFK OXVW ± GHW lU YLNWLJW DWW EnGD YHW De övriga två personerna, båda homosexuella män, ansåg emellertid inte att man som hivpositiv var tvungen att informera om detta i ovan- Den ene menar att det synsättet inte påverkar honom i hans eget beteende. Den andre säger: 7LGLJDUH KDU GHW YDULW Vn DWW MDJ KDIW VN\GG GH I|UVWD JnQJHUQD VHGDQ WDJLW XSS IUnJDQ PHG SDUWQHUQ PHQ VHGDQ VOlSSW GHW HIWHU HQ OlQJUH UHODWLRQ QlU PDQ WURWW DWW SDUWQHUQ YDULW QHJDWLY På frågan om alla sexuella kontakter till en hivpositiv person skall tes- tas svarade samtliga ja: %lVW I|U DOOD LQEODQGDGH DWW lQGn In YHWD ±)|U DOODV VNXOO ± )|U DWW VN\GGD RFK JH KMlOS Vn WLGLJW VRP P|MOLJW ± %UD VlWW DWW VQDSSD XSS YLVVD %UD YlJ DWW Jn Samma resultat gav frågan om alla som delat spruta med en hivposi- tiv person skall testas: bQQX YLNWLJDUH Gn GHW lU VW|UUH VPLWWRULVN HOOHU KXU" ± 6DPPD VRP RYDQ ± I|UKLQGUD VPLWWVSULGQLQJ Fem intervjupersoner anser att man skall kunna tvinga en person att testa sig som trots upprepade kallelser inte gör detta: 0DQ E|U Jn YLGDUH I|U DWW WYnQJVWHVWD SHUVRQHQ I|U DWW I|UKLQGUD YLGDUH VSULGQLQJ ± 'HW lU VYnUW .DOODG WLOO QnJRW VDPWDO 0DQ VNDOO NXQQD WYLQJDV WLOO DWW WHVWD VLJ PHQ GHW lU HQ P\FNHW VYnU IUnJD DWW VYDUD Sn HIWHUVRP GHW NDQ VH Vn ROLND XW Tre uttryckte en avvikande mening: ,QWH WYLQJD ± HUEMXGD VDPWDO RFK JH I|UHVNULIWHU WLOOV YLGDUH -lWWHVYnUW RP SHUVRQHQ YlJUDU VDPDU EHWD 7\FNHU LQWH DWW PDQ NDQ VSlQQD IDVW RFK WYLQJD 'HW PnVWH In PRJQD KRV LQGLYLGHQ VMlOY ± $QWLQJHQ NUlYD DWW PDQ OHYHU VRP KLYSRVLWLY HOOHU DWW PDQ E|WIlOOV 7\FNHU LQWH DWW PDQ VNDOO NXQQD WHVWDV XQGHU WYnQJ En person tror att man mår bättre av att veta, men vet inte någon lösning på problemet. Sju kunde inte se några skäl att undanhålla sexuella kontakter i sam- tal med läkare/kurator i samband med kontaktspårning. Syftet står här i förgrunden. En person kunde dock tänka sig att undanhålla sådana uppgifter: -D NDQVNH HQ NRQWDNW VRP MDJ VNlPV I|U DWW MDJ KDIW W H[ PHG HQ XQ GHUnULJ HOOHU SURVWLWXHUDG NLOOH En person svarade både ja och nej: -6NXOOH LQWH LQIRUPHUD RP DWW GHW W H[ IXQQLWV QnJRQ DQRQ\P NRQWDNW XWRPODQGV Oralsex, hivpositiv aktiv* Oralsex, hivpositiv passiv* Analsex, hivpositiv aktiv* Analsex, hivpositiv passiv* Sex med kondom vid utlösning *) se Ordförklaringar sid. 122 En av kvinnorna ansåg att båda formerna av analsex innebar stor risk, medan annan sex innebar liten eller ingen risk. En av männen som har sex med män ansåg att oralsex, där den hivpositive är aktiv och anal- sex, där den hivpositive är passiv innebär liten risk. En person visste inte vad som gäller vid kyssar, men trodde att det borde vara en liten risk om ingen blöder i munnen. Frågor om hivtest till ny partner Två personer frågar alltid efter hivtest hos ny partner och fyra aldrig (varav en lever i en pågående långvarig relation). Tre frågar ibland och två av dessa menar att de skulle göra det i en ny relation. Fyra säger att de också frågar om resultatet på testet. En person me- nar att hon ibland skulle fråga om resultatet på testen. Om en blivande partner säger sig vara hivpositiv Sju av nio säger sig aldrig varit med om att en blivande partner sagt sig vara hivpositiv. Av dessa menar tre att de i en sådan situation skulle av- stå helt från sex och tre att de skulle avstå från penetrerande sex: 6NXO OH WD DYVWnQG I|U DWW MDJ VNXOOH YDUD I|U UlGG DWW ± 6NXOOH NQDSSDVW LQOHGD HQ UHODWLRQ RP MDJ IUnQ E|UMDQ YLVVWH DWW KDQ YDU SRVL WLY ± 6NXOOH LQWH NXQQD IXQJHUD VH[XHOOW VNXOOH HUEMXGD PLQ YlQVNDS En säger sig ämna kräva kondom . Två personer, båda kvinnor, hade varit med om den situationen och de hade då krävt kondomanvändning: .DQ LQWH DYVWn WRWDOW IUnQ VDP ODJ ± $YVWnU HM IUnQ VDPODJ PHQ Vn VlNHU VH[ VRP P|MOLJW Reaktioner på att en partner säger sig vara negativ Sex intervjupersoner har varit med om att partnern sagt att han testat sig och är negativ. Av dessa gick fyra med på sex utan kondom och de två övriga krävde kondom i alla fall. Två personer hade inte varit med om en sådan situation men tror att de skulle gå med på sex utan kondom om det skulle ske. Den tredje personen som aldrig varit med om en sådan situation tror att hon skulle kräva kondom i alla fall. Hon tillade: 6YnUW DWW YHWD HIWHUVRP GHW lU HQ K\SRWHWLVN IUnJD Möjligheten att en partner skulle kunna vara positiv Fem av de nio hade inte kunnat tänka sig att en sådan situation skulle kunna uppstå: 'HW GUDEEDU LQWH PLJ bQGn NlQQHU MDJ PlQQLVNRU VRP G|WW L DLGV ± (JHQWOLJHQ LQWH -lU E|JDU RFK YHW DWW KLY ILQQV |YHUDOOW PHQ KDU lQGn LQWH UlNQDW PHG P|MOLJKHWHQ ±$OGULJ WlQNW DWW GHW VNXOOH NXQQD KlQGD Trots denna inställning hade två av dessa personer, båda kvinnor, testat sig som allmän försiktighets- åtgärd. De övriga fyra har tänkt tanken att partnern skulle kunna vara posi- tiv. Samtliga av dem hade också testat sig på grund av upplevd risk för hiv alternativt som allmän försiktighetsåtgärd. Kunskap om skyldighet att testa sig Endast två personer kände till att man som uppgiven kontakt till någon hivpositiv måste testa sig enligt smittskyddslagen. Ansvarsfördelningen i den enskilda relationen Samtliga anser att det är ett delat ansvar men fem menar att huvud- ansvaret ligger hos den hivpositive (M = man, K = kvinna): M:– 'HODW DQVYDU ± 'HQ SRVLWLYH VNDOO VH WLOO DWW GHW LQWH VSULGV YLGDUH 'HQ QHJDWLYH VNDOO VN\GGD VLJ RP KDQ YHW RP DWW GHQ DQGUH lU KLY SRVLWLY M:– 9HW EnGD RP GHW KDU EnGD VDPPD DQVYDU 6NLOOQDG RP GHQ SRVL WLYH LQWH EHUlWWDU 'n KDU GHQQH HWW VW|UUH DQVYDU M:– 'HQ VRP lU VPLWWDG 'RFN KDU GHQ VRP LQWH lU VPLWWDG HWW DQVYDU I|U VLJ VMlOY M:– 2P HQ YHW DWW KRQ KDU KLY lU GHW KHQQHV MlYOD VN\OGLJKHW DWW WDOD RP GHW RFK DWW VH WLOO DWW VN\GG DQYlQGV K:– 'HQ VRP lU VPLWWDG KDU KXYXGDQVYDUHW 'HQ RVPLWWDGH PnVWH GRFN RFNVn KD HWW DQVYDU ± 'HW lU I|U VWRU ODVW KHOW NODUW DWW GHQ KLYSRVLWLYH VND KHOD ODVVHW K:– %nGD ± - K:– , I|UVWD KDQG I|U GHQ VRP lU KLYSRVLWLY PHQ lYHQ I|U GHQ QHJDWLYD VRP PnVWH WD VLWW DQVYDU ± +XYXGDQVYDUHW PnVWH OLJJD Sn GHQ VPLWWDGH 'HQ RVPLWWDGH PnVWH RFNVn WD DQVYDU I|U DWW PDQ VNDOO |ND FKDQVHQ DWW VPLWWDQ LQWH VSULGV 9lOMHU PDQ DWW OHYD L HWW I|U KnOODQGH PHG QnJRQ VRP lU KLYSRVLWLY PnVWH PDQ RFNVn YlOMD DWW K:– %nGD PHQ GHQ SRVLWLYH KDU PHVW DQVYDU ± )|U DWW GHQ lU PHVW LQ IRUPHUDG 0\QGLJKHWVPlVVLJW VHWW VNDOO DQVYDUHW OlJJDV KHOW Sn GHQ VPLWWDGH I|U DWW SRlQJWHUD YLNWHQ K:– %nGD 'HQ SRVLWLYH KDU VN\OGLJKHW DWW VN\GGD VLQ SDUWQHU 'HQ QH JDWLYD KDU VN\OGLJKHW DWW VN\GGD VLJ ± 0LQGUH ULVN DWW VPLWWDQ VSULGV YLGDUH RP EnGD WDU DQVYDU Hur minska spridningen av hiv Sex personer anser att det behövs mer och riktad information. Fyra av dessa framhåller vikten av information till unga i skolorna. En person förespråkar hivtestning i samband med hälsokontroller: M:– 6XQGD LQIRUPDWLRQVILOPHU L EO D 79 (M VNUlPVHOWDNWLN M:– ,QIRUPDWLRQ RFK 79 SURJUDP 8QJGRPVXSSO\VQLQJ L VNRORUQD (Q UHIOH[LRQ 0HGLFLQHU NDQVNH NDQ LQQHElUD DWW JUlQ VHUQD 3nYHUNDU GRFN LQWH PLJ VMlOY DWW WD VW|UUH ULVNHU M ± ,QJHQ 9HW HM M:– 9HW LQWH RP GHW JnU DWW J|UD Vn P\FNHW PHU ,QIRUPDWLRQHQ EODQG KRPRVH[XHOOD KDU JnWW IUDP ± PDQ YHW ULVNHUQD 7URU GlUHPRW DWW GHW NUlYV PHU LQIRUPDWLRQ WLOO KHWHURVH[XHOOD VRP WURU DWW GHWWD LQWH GUDEEDU GRP 'HW VRP JnU IUDP lU QlUKHWHQ WLOO KLY VQDUDUH lQ K:– 0HU LQIRUPDWLRQ RP ULVNHU -0HU LQIRUPDWLRQ L VNRORU W H[ - VMlOY 'HW lU DOOWI|U P\FNHW YLQNOLQJ Sn QDUNRPDQHU RFK SURVWLWXH UDGH ± ULVNJUXSSHU ± LQWH Sn YDQOLJD PlQQLVNRU K:– ,QIRUPDWLRQ EHK|YV WLOO XQJGRPDU IUDPI|UDOOW 'HW KDU EOLYLW I|U WDPW 6DWVD lU PHU SnYHUNEDUD )nOGHU KDU VYnUW DWW lQGUD VLWW EHWHHQGH RP PDQ LQWH UnNDU XW I|U QnJRW OLNQDQGH VRP MDJ ,QJHQ DY PLQD NRPSLVDU DQYlQGHU NRQGRP YLG WLOOIlOOLJ VH[ K:– 0\FNHW LQIRUPDWLRQ RFK DWW PDQ WDODU RP GHW K:– ,QIRUPDWLRQ ElVWD YDSQHW 0HGLD UDGLR 79 I|U XQJGRPDU L VNR ODQ 1DUNRPDQHU NDQVNH NDQ In IULD VSUXWRU K:– $OOD ERUGH KLYWHVWDV L VDPEDQG PHG KlOVRNRQWUROOHU 7\FNHU LQWH DWW PDQ VNDOO In YDU DQRQ\P QlU PDQ WHVWDU VLJ 6HNUHWHVV PnVWH ILQQDV 7UHGMH SHUVRQ E|U VN\GGDV PHU lQ GHQ VRP lU SRVLWLY Två personer förespråkar fria alternativt billiga kondomer. Tre önskar information och ytterligare två nämner samhällets möjligheter att ingri- pa. En förespråkar testning i samband med hälsokontroller: M:– )ULD NRQGRPHU RFK IULD VSUXWRU ,QIRUPDWLRQ .RQWDNWVSnUQLQJ lU EUD M:– ,QIRUPDWLRQHQ VNDOO YDUD DNWLY 9LNWLJW PHG XQJGRPDU $NWLYW Ol UDV ,QJULSD QlU QnJRQ PLVVN|WHU VLJ M:– 7HVWD L VDPEDQG PHG YDQOLJD KlOVRNRQWUROOHU 7HVWD RIWDUH 0HU nW DOOPlQ WHVWQLQJ DY EHIRONQLQJHQ M:– (WW VWRUW DQVYDU .RQWDNWVSnUQLQJ lU HWW EUD VlWW DWW InQJD XSS LQWH YDUD VW\UW DY ODJHQ %DVWXNOXEEVODJHQ KDU W H[ HQ PRWYHUNDQGH HIIHNW )|UEXG RFK ODJDU lU HM HQ IUDPNRPOLJ YlJ 0DQ KLWWDU SDUWQHUV L DOOD IDOO K ± /LWH VYnUW DWW VYDUD Sn GHQ IUnJDQ K:– 6DPKlOOHW KDU HWW DQVYDU PHQ GHW lU YLNWLJW DWW LQWH XWVlWWD PlQQL VNRU I|U |YHUJUHSS 9LNWLJW PHG KlQV\Q WLOO GHQ SHUVRQOLJD LQWHJULWHWHQ K:– 'HW PnVWH ILQQDV HQ VPLWWVN\GGVODJVWLIWQLQJ RFK P|MOLJKHWHU DWW WD KDQG RP PlQQLVNRU VRP VPLWWDU DQGUD K:– ,QIRUPDWLRQ GHW YLNWLJDVWH 6H WLOO DWW NRQGRPHU lU ELOOLJW RFK OlWWLOOJlQJOLJW K:– 6W|G WLOO GHQ VRP LQWH YnJDU WHVWD VLJ ,QGLYLGXHOOW SV\NRORJLVNW VW|G EnGH WLOO GHQ VRP lU KLYSRVLWLY RFK GHQ VRP lU L ULVN]RQHQ 0HU VW|G VlUVNLOW WLOO NYLQQRU Tre anser att samhället tagit sitt ansvar, två svarar både ja och nej, två personer vet inte och två svarar nej: M:– -D )|UXWRP QlU GHW JlOOHU VSUXWRU RFK NRQGRPHU M:– -D 6DPKlOOHW J|U HQ EUD LQVDWV XWLIUnQ GH PHGHO VRP WLOOKDQGD KnOOV M:– 1HM 6QDUDUH WYlUWRP M:– -D 2P MDJ VMlOY VNXOOH lU MDJ WDFNVDP DWW MDJ ERU L 6YHULJH K:– .lQQHU LQWH WLOO Vn P\FNHW RP GHW K:– -D RFK QHM 6YnUW DWW VYDUD Sn PHQ HIWHUVRP MDJ LQWH W\FNHU DWW MDJ ERUGH EHU|UDV ERUGH MX QnJRW PHU KD JMRUWV 9HW GRFN LQWH YDG K:– 7\FNHU GHW lU VYnUW DWW YHWD 7\FNHU DWW PlQQLVNRU YHW I|U OLWH RFK ERUGH LQIRUPHUDV ElWWUH K:– %nGH QHM 'HW EHK|YHU J|UDV PHU 'HW lU I|U GnOLJW PHG LQIRUPDWLRQ QXPHUD 9L InU LQWH YHWD DOOW K:– 1HM ,QWH Sn RPUnGHW VW|G WLOO NYLQQRU L PLQ VLWXDWLRQ RP MDJ YDULW KLYSRVLWLY Två intervjupersoner hade efterkommentarer till intervjun: ± 6WRUD IUnJRU VRP MDJ LQWH ULNWLJW WlQNW Sn ± $OOD ERUGH I\OOD L HWW VnGDQW KlU IUnJHIRUPXOlU Utifrån det begränsade material som intervjuerna representerar är det viktigt att vara observant på faran med att göra generaliseringar. Inter- vjuerna får tala för sig själva och ger en uppfattning om hur man kan se på dessa frågeställningar. Det är dock inte möjligt att automatiskt dra slutsatsen att de är representativa för någon större grupp. I de fall där intervjupersonernas uppfattningar sammanfaller med den erfarenhet vi fått i vår professionella verksamhet kommenteras detta. I intervjugruppen om nio personer har alla hivtestat sig minst en gång. Det kan knappast sägas vara representativt för den svenska befolkningen i stort inom motsvarande åldersgrupper. Trots detta ger resultatet en indikation på att många svenskar i fertil ålder testas i ett flertal olika sammanhang, i synnerhet om man är bosatt i storstadsre- gionerna. Tre personer, en kvinna och två homosexuella män, är testade mer än två gånger. Underlaget för rapporten är förvisso för litet för att det skall vara möjligt att generalisera, men ifråga om homosexuella män är vår uppfattning att dessa ofta har en hög riskmedvetenhet och att många därför testar sig regelbundet. Motsvarande är inte fallet ifrå- ga om kvinnor. De testas dock rutinmässigt i samband med graviditeter i det screeningprogram på mödravårdscentraler som funnits under någ- ra år, samt vid abort och blodgivning. De två personer som fått rådgivning i samband med test har båda ut- satt sig för risk efter den senaste rådgivningen. Detta skulle ju kunna tolkas som att rådgivningen varit verkningslös eller att det inte spelar någon roll om rådgivning ges eller inte. Det är naturligtvis angeläget att inte dra denna slutsats utifrån det begränsade material som här förelig- ger. Även ifråga om människor som fortsätter att utsätta sig för risk kan omfattningen av risktagning påverkas av rådgivning. Den som tidigare ofta utsatte sig för riskfylld sex, kanske efter rådgivning istället gör det- ta endast vid enstaka tillfällen eller ägnar sig åt aktiviteter med lägre risknivå. Utifrån vår erfarenhet påverkar bra rådgivning personen att tänka över sitt eget sätt att fungera och förhålla sig till hiv. Frågan "Hur gör du?" är central i rådgivningen och innebär att personen tvingas lämna det allmänna tyckandet och titta närmare på sig själv. som bakgrund är det oroande att så många av sjukvårdens enheter inte använder sig av sin möjlighet att påverka i samband med hivtester. Samtliga personer är nöjda med att ha blivit kontaktade oavsett om detta skett genom indexpatienten eller kurator. Samtliga skulle dess- utom ha testat sig om valet varit fritt. Man föredrar vetskap framför ovetskap, i första hand för sin egen skull, men också utifrån känslor av ansvar mot andra. Det är intressant att notera att endast en person i detta sammanhang nämner tillgången på medicin som skäl till test. Det vore annars rimligt att anta att den ökade möjligheten att få medicin skulle avspegla sig mer i intervjupersonernas svar. Tydligen är det vet- skapen i sig som man ser som det primära. Man är mycket positiv till kontaktspårning som företeelse över hu- vudtaget. Alla svarar ja på frågan om alla kontakter till en hivpositiv ska testas. De flesta tror också att de skulle uppge alla kontakter om de själva visade sig vara hivpositiva. På frågan om vad man ska göra från samhällets sida om någon som utsatt sig för risk inte kommer till test hade man delade uppfattningar. Huvuddelen ansåg att det skulle vara möjligt att testa med tvång, men mer än hälften var också klara över att det är en etiskt mycket svår frå- geställning. Man hade olika förslag på alternativ. Någon föreslog att man skulle kunna bötfällas eller att man skulle avkrävas att leva som hivpositiv. En annan menade att man skulle erbjudas samtal och få föreskrifter. Ett par tyckte att frågan var för svår att ta ställning till. En- dast två visste att man som uppgiven kontakt till en hivpositiv är tvung- en att testa sig enligt smittskyddslagen. Frågan om hur man löser den konfliktsituation som ibland uppstår när personer inte vill testa sig är enligt vår erfarenhet en av de situatio- ner där det är mycket angeläget att ha ett handlingsutrymme. Bakgrun- den till en persons vägran kan vara mycket varierande, men har oftast sin grund i en stark rädsla för att få veta att man är hivpositiv eller för hur man ska klara att bära ett sådant besked. Att tvinga en person att testa sig innebär alltid ett övergrepp hur vällovligt syftet än må tyckas vara. Alla andra vägar måste ha prövats innan man tar till detta medel. En annan aspekt är att samhället självklart måste kunna ställa motkrav på den som varit utsatt för risk men inte testat sig. Man skall man befinner sig i ovetskap leva på ett sådant sätt att man inte riske- rar smitta någon annan och även ha skyldighet att hålla kontakt med lä- kare och/eller kurator för att få information och hjälp att bearbeta sin rädsla. Med tanke på de möjligheter till medicinering och symtomlind- ring som finns inom dagens hivsjukvård finns också en möjlighet att nå även svårmotiverade personer. Den som börjar få sjukdomssym- tom tar kontakt med sjukvården förr eller senare, hur rädd han/hon än är. De personer som sökt hjälp för sin hivinfektion sent och som kom- mit i kontakt med hivvården som så kallade "aids från gatan" är påfal- lande ofta personer som misstänkt att de är hivbärare men som varit skräckslagna för att få sina misstankar bekräftade. De har vanligen haft olika symtom utan att söka vård. har de sökt på andra sjukvårdsenheter utan att uppge att de är i riskzonen för hivinfek- tion och utan att bli adekvat diagnosticerade. De flesta i intervjugruppen tror att hivpositiva personer kan tänkas ha sex eller dela sprutor utan att tala om att de är smittade. Man har noterat massmediabevakningen av brott mot smittskyddslagen och man gör också en egen bedömning av vad som är mänskligt beteende. Ifråga om missbrukares sprutdelning tror man att det är lättare att vara ärlig med detta än ifråga om sexuell kontakt. Vår erfarenhet som hivkurato- rer stöder intervjupersonernas uppfattning avseende drogmissbrukares beteende. och har samhälls- organisationen fört en intensiv informationskampanj om hivrisker rik- tad till intravenösa missbrukare. Dessa har testats i alla sammanhang där det varit möjligt och resultat har visat sig ifråga om sjunkande siff- ror vad gäller nysmitta. Det visar sig dock att det är betydligt svårare att nå fram med budskap om kondomanvändning än om att undvika dela sprutor (1995). Huvuddelen av intervjupersonerna var entydiga i sin uppfattning att den hivpositive skall vara skyldig att berätta för sina partners om hivin- fektionen. De två som inte anser detta är båda homosexuella män. Det har tidigare framhållits att det inte går att dra några generella slutsatser av materialet, men ändock avspeglar svaren den skillnad i sättet att se på denna fråga som varit framträdande i debatten. Det tycks fin- nas en stark önskan hos en del homosexuella män att inte behöva ta på sig hela ansvaret i detta hänseende, vilket framförts bland annat genom deras intresseorganisationer (RFSL: Hiv – ett virus att leva med). Drygt hälften av intervjupersonerna frågade ny partner om hivtest åtminstone ibland, av dessa frågade två alltid. Har man frågat efter tes- tet tycks det vara så att man också frågar efter testresultatet. Får man då svaret att det är negativt litar man på detta och går med på sex utan kondom. Två säger att de alltid kommer att se till att de själva eller partnern använder kondom. På frågan om hur man skulle reagera om en blivande partner berät- tade att han/hon var hivpositiv var reaktionen blandad. Två hade varit med om att ha en partner som var hivpositiv (pågående relationer) där man gick med på eller hade bestämt sig för att gå med på samlag med kondom. Bland övriga som aldrig hade varit med om det trodde en att han skulle kräva kondom, tre att de skulle avstå från penetrerande sex och tre att de skulle avstå helt från sex. Det är enligt vår erfarenhet ytterst sällsynt att en hivnegativ partner tar sexuellt avstånd från en aktuell partner som visar sig vara hivposi- tiv. De känslomässiga banden tar överhanden, liksom viljan att lindra i den svåra situationen. Enstaka väljer att inte ha penetrerande sex. Ett fåtal väljer att ha samlag utan skydd ibland eller alltid. Det senare kan bero på oro över att skyddet mot smitta ska förväxlas med avståndsta- gande mot den älskade. I de fall där vi givits möjlighet att bedriva bear- betande samtal med paret gemensamt eller var för sig visar det sig dess- utom ofta att det finns en inneboende oförmåga hos båda parter att värna om sig själva. I den hivpositives fall har det lett till en hivinfek- tion. I partnerns fall är risken överhängande att detta skall hända även denne. I vissa relationer ligger ansvaret tungt på den som är smittad att ständigt vara den som bevakar att kondom används. Det blir en omöjlighet att ge sig hän i samlaget eftersom han/hon måste se till att partnern har kondomen på. Skuldbördan blir också tung om det visar sig att partnern blivit smittad. På frågan om vem som har ansvaret för att hiv inte sprids vidare i en relation där en är känt hivpositiv och en negativ ges i lagtexten ett tyd- ligt svar. Där tas inga hänsyn till känslomässiga komplikationer eller bristande samarbete från en partner. Bland intervjupersonerna var åsik- terna mer nyanserade och de flesta framhöll att även den negative mås- te ta ett ansvar, även om de flesta trots allt anser att det största ansvaret ligger hos den hivpositive. Rörande intervjupersonernas uppfattning om vad som är riskfyllt el- ler inte vid sexuella kontakter är intervjugruppen tämligen entydig. Man lägger risknivåerna högt ifråga om såväl oral, anal och vaginal sex. En tredjedel av gruppen anser dock att oralsex innebär liten risk och de flesta anser det som nästan säkert att ha kondom på hela tiden.