sou · GNB32 · 2000-01-01 00:00:00 — Om steriliseringen utfördes i strid med steriliseringslagstiftningen t.ex. genom att samtycke inte inhämtats där så krävdes (personen i fråga led inte av rubbad själsverksamhet i lagens mening) är det inte helt uteslutet att er- sättningsrätt funnits i något fall enligt då gällande skadeståndsrätt. En even- tuell rätt till skadestånd på dessa grunder är emellertid med all sannolikhet preskriberad ; allt under förutsättning att staten i en eventuell skade- ståndsprocess gör preskriptionsinvändning. Utredningen återkommer i av- snitt 8.2.5 bl.a. till denna fråga. Den ersättning som utredningen nu har i uppdrag att föreslå är således inte beroende av något rättsligt regelverk i och för sig. När det gäller frågan om vilka principer som skall gälla för ersättning har utredningen dock valt 118 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING att göra vissa jämförelser med hur liknande ersättningsfrågor behandlats i andra sammanhang som underlag till utredningens förslag. Det är i detta syfte som utredningen i tidigare avsnitt redovisat olika er- sättningsprinciper t.ex. ersättning som tidigare getts ut av svenska staten till steriliserade av humanitära skäl (ibland benämnt billighetsskäl, av nåd eller ex ) men även till andra grupper. Det är också syftet med jämförelserna med ersättningar utgivna i några andra länder i sådana fall eller liknande situationer samt de ersättningsbelopp som kan komma ifråga då någon er- hållit försäkringsersättning/skadestånd pga personskada som medfört steri- litet. Även jämförelserna med vad som kan utgå i s.k. kränkningsersättning i vårt land vid vissa brottsliga handlingar har haft betydelse i detta samman- hang. Innan frågan om ersättningens storlek diskuteras vill utredningen dock först ta upp frågan om vilka som bör få ersättning och hur bevisfrågor i an- slutning därtill bör lösas. För att undvika missförstånd använder utredningen de termer och begrepp som förekommer i de samtida texterna. Det gäller t.ex. ett begrepp som "sinnesslö" som saknar vetenskaplig mening och har en starkt nedsät- tande klang. 8.2Vilka bör få ersättning? En utgångspunkt för diskussionen om vilka som bör komma ifråga för er- sättning är självfallet utredningens direktiv där det anges att utredningen skall föreslå en ersättning till dem som STERILISERATS MOT SIN N¥GON ANNANS INITIATIV Utredningen har tagit del av brev från drygt 150 personer som skrivit och begärt ersättning i anledning av att de steriliserats. I breven har dessa i hu- vuddelen av fallen angett att de steriliserats mot sin vilja trots att de skriftli- gen själva ansökte om eller samtyckte till steriliseringsåtgärden. En viktig fråga som utredningen därför har haft att besvara är i vilken utsträckning det är möjligt att ur tillgängligt material avgöra om en sterilise- ring genomförts med någon form av tvång och således mot den enskildes vilja trots att han eller hon själv gjort ansökan eller samtyckt till sterilise- ringsåtgärden. I detta syfte har utredningen hos och i arkiv tagit fram och gått igenom flertalet ansökningshandlingar angående sterilise- ring avseende de personer som i brev begärt ersättning. 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING 119 har försökt skapa sig en bild av hur ansökningarna var utformade och om det ur dem går att utläsa något om den enskildes inställning till sterilisering och i vilken mån olika former av övertalning eller påtryckningar förekommit. Härutöver har utredningen för statistisk bearbetning plockat ut 2.200 an- sökningshandlingar från . Utredningen har tidigare i avsnitt 7 redovisat vissa resultat från denna kartläggning. En fullständig re- dovisning av den statistiska bearbetningen kommer att ske i utredningens slutbetänkande. Som utredningen konstaterat i avsnitt 7 har av ansökningarna undertecknats av den enskilde själv eller har han eller hon skriftligen samtyckt till sterilisering. Det kan i detta sammanhang vara lämpligt att upprepa att det totala antalet ansökningar om sterilisering under nämnda period var cirka 70.000 och att av dessa inrapporterades 62.888 steriliseringar som genomförda. Det bör understrykas att siffran 62.888 även innefattar många steriliseringar som måste betraktas som frivilliga dvs. där den enskilde själv tagit initiativ till ansökan utan några otillbörliga påtryckningar från myndigheter eller myn- dighetspersoner. Hur många dessa kan ha varit återkommer utredningen också till i slutbetänkandet. Efter att den nuvarande steriliseringslagen trätt ökade en- ligt statistik antalet årliga steriliseringar mycket kraftigt, från drygt 2.000 och 1.500-1.800 under åren 1953- 1975 (lagstiftning) till drygt 7.700 . Även därefter har i genomsnitt uppemot 8.000 personer låtit sterili- sera sig. har totalt 166.000 personer steriliserat sig varav 40.000 är män. Att ett så stort antal steriliseringar genomförts är en orsak till att utredningen anser att det även förekom ett förhållan- devis stort antal frivilliga steriliseringar och redan så tidigt som och . Den sistnämnda slutsatsen stöds av de s.k. efterundersökningar som do- centen i psykiatri genomförde (The Prognosis after Sterilization on Social Psychiatric Grounds, 1961, och Social Psyhiatric Prognosis after Sterilization of Women without Children, 1963). första undersökning gällde samtliga de 273 kvinnor som gjorde ansökan om tillstånd till sterilisering och som var bosatta i . Av dessa uteslöts 25 kvinnor därför att de inte utnyttjade tillståndet till sterilise- ring och 21 som hade flyttat från samt en då hon var psykiskt sjuk och en som vägrade låta intervjua sig. Övriga 225 intervjuades person- ligen av . Denna efterundersökning skedde 5 till efter operatio- nen. I den andra undersökningen tog fram samtliga kvinnor utan barn som steriliserats och var bosatta i . Dessa var 60 stycken och de intervjuades personligen av 5 till efter operationen. 120 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING Liknande undersökning genomfördes av docent och (Prognosis after Sterilization in combination with Parturition, A followup Studie of 179 Women, Acta Psychiat. Dessa undersökningar utgör viktiga vetenskapliga arbeten vad gäller frå- gan om steriliseringsingreppets betydelse från psykologisk och psykiatrisk synpunkt. Enligt dem var av patienterna fullt tillfred- ställda med steriliseringen. De negativa reaktionerna gällde främst kvinnor som i samband med ingreppet varit föremål för tvång eller mycket stark på- verkan eller som inte hade några barn (se även bl.a. 57:13 (1960) och 60:21 (1963) samt SOU 1974:25 s. Det är utredningens uppfattning att ytterst få steriliseringar genomfördes utanför lagstiftningens regelsystem . Denna slutsats grundar utredningen dels på att ingreppet var förhållandevis komplicerat, särskilt på kvinnor, dels på att det var straffbart för läkare att utan tillstånd sterilisera någon men framför allt på det allmänna förhållandet att det inte ha synes funnits något starkt behov av att sterilisera någon utan- för lagarnas ramar eftersom ansökningarna beviljades i så stor utsträckning. Man bör dock uppmärksamma att det i olika sammanhang framfördes kritik mot att den medicinska indikationen som den kom att tillämpas (sociala om- ständigheter) också borde vara tillämplig på män; således ett "behov" som inte täcktes av lagstiftningen. Utredningen har dock inte funnit något som talar för att denna kritik föranledde steriliseringar utanför lagens ramar. När det gäller steriliseringar förhåller det sig annorlunda. Som redovisats i avsnitt 2.2.2 gällde steriliseringslag endast steriliseringar av en begränsad grupp; de som led av rubbad själs- verksamhet och för framtiden var ur stånd att handha vårdnaden om sina barn eller kunde genom arvsanlag till avkomlingar överföra sinnessjukdomar eller sinnesslöhet som de på grund av rubbad själsverksamhet var- aktigt var ur stånd att lämna samtycke till steriliseringsåtgärden. De som steriliserades enligt denna lagstiftning uppgår till 1.338 varav 744 steriliserades utan medicinalstyrelsens tillstånd men efter samråd av två läkare och sedan de rubricerats som sinnesslöa (3 § lag). - och även - förekom steriliseringar utanför lagens ram och utan något uttryckligt lagstöd. Av tillgänglig statistik från dåvarande Medicinalstyrelsen framgår att 1.615 personer steriliserades utan tillämpning av lag . förelåg inget uttryckligt lagförbud mot att sterilisera någon även om det som fram- går av utredningens redovisning i avsnitt 2.2.2 fanns delade meningar om steriliseringar utan lagstöd var tillåten eller ej. Det förekom således under 1920- och det tidiga att psykiskt sjuka, utvecklingsstörda, epilep- tiker och sedlighetsförbrytare steriliserades. Huruvida detta i realiteten var frivilliga steriliseringar återkommer utredningen till i avsnitt 8.2.7. 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING 121 mella utgångspunkten för genomförande av dessa steriliseringar var dock att det skedde på egen begäran eller efter att samtycke inhämtades från den en- skilde. Problematiken kring huruvida allvarligt psykiskt sjuka hade insikt om innebörden av sterilisering och ett avgivet samtycke utgjorde ETT skäl till att man tillsatte en utredning för en eventuell lagreglering av dessa fall och sedan tillkomsten av lag. Lagstiftarens ståndpunkt var att sterilisering av rättskapabla individer på deras egen begäran eller med deras samtycke var tillåten utan särskilt lagstöd. Det gäller till att börja med sterilisering av medicinsk- terapeutiska skäl som ansågs tillåten i samma utsträckning som andra medi- cinska ingrepp. I övrigt ansågs sterilisering tillåten om den företogs med samtycke av den som steriliseras samt om det förelåg bärande skäl av - med samtidens uttryck - eugenisk (även benämnd rashygienisk), social, humanitär eller kriminalpolitisk natur. Utredningen har inte funnit belägg för att steriliseringar mer än möjligen i något enstaka fall skulle ha genomförts sedan en ansökan avsla- gits. Det förekom istället att den enskilde själv eller någon annan återkom med en förnyad ansökan. Frågor i anslutning till dessa problem kommer dock att behandlas utförligare i utredningens slutbetänkande när den histo- riska belysningen och kartläggningen redovisas. 8.2.2Steriliseringar utan egen ansökan eller skriftligt samtycke Enligt såväl 1934 som steriliseringslag var som nämnts ut- rymmet för att bevilja en sterilisering utan att den enskilde själv ansökte om den eller samtyckte till åtgärden begränsat. Det var begränsat till den situa- tion att den enskilde saknade rättskapacitet; han eller hon hade inte förmåga att förstå vad samtycke eller åtgärden innebar och kunde således inte sam- tycka till den. Då kunde sterilisering ändå genomföras om lagens kriterier i övrigt var uppfyllda. bör poängteras att begrepp som "sinnesslö" och "rubbad själsverksamhet" var vaga och kunde tolkas extensivt. Det gäll- de även det sociala begreppet "ur stånd att handha vårdnaden om barn". Utredningen kan konstatera att de fall där en sterilisering genomförts utan att någon form av skriftligt godkännande av den enskilde funnits, dvs. egen underskrift eller samtycke, är jämförelsevis få. Vad gäller steriliseringar enligt lag () förutsattes som nämnts för lagens tillämpning att den enskilde saknade rättskapacitet och inte kunde ge sam- tycke. Samtliga steriliseringar enligt den lagen gjordes därför definitions- mässigt utan samtycke. Steriliseringar utan egen ansökan eller samtycke är däremot mer sällsynta; enligt den statistik utredningen tagit fram av samtliga ansökningar. 122 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING Utifrån direktivens uttalanden om att ersättning skall ges till dem som steriliserats mot sin vilja eller på någon annans initiativ utgör steriliseringar utan skriftligt samtycke från ersättningssynpunkt enligt utredningens sätt att se det inget problem. Alla steriliseringar som genomförts utan att de grundar sig på en ansökan undertecknad av den enskilde själv eller med ett samtycke från den enskilde bör enligt utredningens mening medföra rätt till ersättning. Sådana steriliseringar får anses vara genomförda mot den enskildes vilja, även i de fall den enskilde enligt den tidens uppfattning saknade förmåga att lämna samtycke (och staten istället genom lagstiftning reglerat och angett kraven för att bedöma lämpligheten av en sterilisering). De ansökningar som inte är undertecknade av den enskilde torde dessutom ha skett på initiativ av någon annan vilket också redan enligt utredningens direktiv bör vara ersätt- ningsgrundande. Med hänsyn härtill är samtliga som steriliserats enligt lag ersättningsberättigade samt de som steriliserades med stöd av 2 § lag (se 2 § 1 p i utredningens lagförslag). En annan sak är om en person begär ersättning under påstående om att han eller hon inte skrivit på ansökan om sterilisering och denna trots efter- forskningar inte går att återfinna. Ett sådant fall får behandlas enligt utred- ningens lagförslag 2 § p 6. Vad generellt gäller frågan om brister i under- lagsmaterialet diskuterar utredningen detta . I huvuddelen av de fall utredningen studerat har den enskilde själv ansökt eller samtyckt till åtgärden. Det är som tidigare betonats utredningens upp- fattning att bland dessa ansökningar finns många som trots detta steriliserats mot sin vilja. Det är således inte möjligt att avgöra om rätt till ersättning föreligger endast utifrån den omständigheten att ansökan inte på något sätt är godkänd av den enskilde själv. Frågan är då hur man skall kunna avgöra om en sterilisering som ytligt sett är gjord efter den enskildes ansökan eller samtycke ändå är genomförd mot dennes vilja. Denna fråga är intimt sammankopplad med frågan om vilka beviskrav som skall ställas för att ersättning skall kunna utgå och frå- gan hur mycket underlagsmaterial som finns bevarat och hur det är utformat. Till att börja med är det utredningens uppfattning att den enskilde måste visa att han eller hon blivit steriliserad. Det kan i första hand ske genom operationsberättelserna som förvaras i medicinalstyrelsens arkiv, men om sådana saknas t.ex. genom läkarintyg. Detta torde i de flesta fall vara för- hållandevis enkelt för den enskilde. För den händelse den enskilde själv har svårt att göra sådana efterforskningar föreslår utredningen i avsnitt 9.2.6 att 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING 123 den nämnd som skall handlägga ersättningsfrågan skall hjälpa enskilda med att få fram sådant material. Vad sedan gäller frågan om vilka krav som skall ställas på den enskilde för att styrka att han eller hon blivit steriliserad mot sin vilja eller på initiativ av någon annan kan följande sägas. Sterilisering fick som huvudregel utföras först efter tillstånd av dåvarande medicinalstyrelsen. I vissa fall behövdes inte sådant tillstånd. Det gällde vissa s.k. nödfallssteriliseringar i samband med abort enligt 5 § lag samt med stöd av s.k. tvåläkarintyg enligt 3 § 2 stycket samma lag. I de fallen skulle opererande läkare i efterhand anmäla till medicinalstyrelsen att operationen utförts samt bifoga samtliga handlingar i ärendet. Till dessa fall återkommer vi. När enligt huvudregeln ansökan om sterilisering gjordes till medicinalsty- relsen skulle på ett fastställt formulär bifogas dels uppgifter om släktförhål- landen, levnadsförhållanden, sjukdomar etc. dels ett läkarintyg där läkaren angav om den enskilde led av eventuella sjukdomar m.m samt resultatet av genomförd kroppslig och psykisk undersökning. Därtill skulle läkaren ange om ansökan kunde tillstyrkas och i så fall grunderna härför med någon eller några av de indikationer som lagen ställde upp - eugenisk, social eller medi- cinsk. Dessa ansökningshandlingar med intyg är av mycket olika omfattning. I många fall är de knapphändiga och innehåller begränsat med information. Det gäller framför allt . Det kan därför ibland vara svårt för den enskilde att få fram uppgifter som stöder hans eller hennes på- stående att steriliseringen skett med tvång trots egen ansökan eller samtycke. Utredningen har med hänsyn vad som angetts diskuterat om det är möj- ligt att ta fram ett antal typsituationer där det måste anses som mycket san- nolikt att sterilisering skett mot den enskildes vilja eller där den enskilde inte haft möjlighet att påverka ett beslut om sterilisering trots egen ansökan eller samtycke; typsituationer vars existens oftast framgår av underlagsmaterialet. Professor och fil.kand. har i bo- ken /¶NSKADE I FOLKHEMMET (s. 141-143) angett några sådana situationer i anslutning till att de gjorde gällande att olika former av direkt eller indirekt tvång användes mot såväl rättskapabla som rättsinkapabla i samband med steriliseringarna. De anger således att sterilisering ställdes som villkor för utskrivning från olika anstalter och institutioner t.ex. sinnesslöanstalter och särskolor, att kvinnor tvingades acceptera sterilisering för att få abort på eugenisk indika- 124 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING tion och att epileptiker, psykiskt sjuka och lättare utvecklingsstörda tving- ades acceptera sterilisering för att få rätt att ingå äktenskap. Vad gäller flera av dessa situationer konstaterar också fil.dr. i sin avhandling 3TERILISERINGAR I FOLKHEMMET 1998 (s. 285) att de individer som själva ansökte om ingrepp vanligtvis utsattes för olika påtryckningar i samband med utskrivning från uppfostringsanstalter och sjukhus. Även kvinnor som undertecknade ansökan utsattes för det mesta för olika former av social utpressning i fråga om omhändertagande av barn eller genom för- lust av ekonomiska bidrag om de inte skrev på ansökan. Utredningen kan genom sina undersökningar bekräfta att det i många fall förekommit att den enskilde ställts inför sådana tvångsliknande val såväl vid utskrivningar från anstalter etc. som i samband med förlossningar, vid abor- ter och vid ansökan om tillstånd att ingå äktenskap. Utredningen har även funnit exempel på andra tvångsliknande situationer. Enligt pågående forsk- ningsarbete som utredningen tagit del av tycks sterilisering ingått som ett mer eller mindre "normalt" inslag och del av behandlingen på vissa uppfost- ringsanstalter och att sterilisering dessutom ställdes som villkor inte enbart i samband med utskrivning utan även för att erhålla vissa förmåner inom an- stalten såsom frigång, arbete utanför anstalten m.m. Utredningen har genom egna undersökningar kunnat konstatera att det i vart fall förekom att sterilisering i vissa fall ställdes som krav för att erhålla s.k. mödrahjälp; ett behovsprövat bidrag som gavs till kvinnor med barn fram . Bidraget ad- ministrerades av särskilda mödrahjälpsnämnder. I tidiga instruktioner för dessa nämnder angavs dessutom att sterilisering kunde ställas som ett krav för att erhålla bidraget. Det kan heller inte uteslutas att en sterilisering sattes som villkor även för andra statliga eller kommunala bidrag. Det har härutöver gjorts gällande i brev som utredningen tagit del av att steriliseringar genomfördes i samband med förlossningar med kejsarsnitt där kvinnan fick ta ställning till åtgärden just i anslutning till operationen. Utredningen har vidare i många fall kunnat konstatera att steriliseringarna beslutades och genomfördes på såväl omyndiga som personer som var un- deråriga, dvs. fram under , och i en del fall på så unga per- soner som 13-14 åringar. I dessa fall har ansökan i det flesta fall underteck- nats av förmyndare eller vårdnadshavare. Det förekommer fall där under- tecknande eller samtycke från vårdnadshavare eller förmyndare saknas och där deras yttrande inte inhämtats (vilket var ett krav enligt lagstiftningen). De fall som regeringen tidigare av nåd gett ersättning är bl.a. sådana där inte ens de formella kraven enligt då gällande lagstiftning var uppfyllda. Utredningen slutsats utifrån såväl dessa egna undersökningar som tidigare och pågående forskning är således att många av de människor som formellt 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING 125 sett själva ansökt om sterilisering eller samtyckt till den i realiteten sterilise- rades mot sin vilja. Utredningen har redan i föregående avsnitt konstaterat att de som sterili- serats utan att de undertecknat ansökan om sterilisering eller skriftligen samtyckt till den bör vara berättigade till ersättning. Det gäller samtliga som steriliserades med tillämpning av steriliseringslag och de som steri- liserades med tillämpning av 2 § steriliseringslag. Vad gäller dem som steriliserats efter egen ansökan eller skriftligt sam- tycke föreslår utredningen med utgångspunkt från vad som sagts och de bevissvårigheter som generellt föreligger för den enskilde att de personer som kan visa att de steriliserats i anslutning till vissa typsituationer är berät- tigade till ersättning. Situationerna är sådana där det direkt eller indirekt framgår att myndigheter har påverkat den enskilde att själv ansöka om eller samtycka till sterilisering på ett sätt som i en del fall inte ens varit i överens- stämmelse med dåtidens lagstiftning och i vart fall i våra ögon inte varit för- svarligt. Man kan misstänka att det varit olika former av tvång bestående i övertalningar, påtryckningar eller missledande information som lett till att den enskilde gått med på åtgärden. Det kan också vara situationer där den enskilde på grund av bristande mognad eller intellektuell kapacitet eller ge- nom fysisk inlåsning eller kombinationer av dessa förhållanden haft små möjligheter att påverka sin situation och där myndigheter inte tagit (tillräcklig) hänsyn till dessa förhållanden. De typsituationer utredningen nu diskuterar är följande. -Omyndiga och underåriga -Intagna på anstalter, sinnesslöhem, skolhem och andra institutioner -Rubricerad som sinnesslö, sinnessjuk eller epileptiker -Sterilisering som uttryckligt villkor för annat myndighetsbeslut Tanken med dessa typsituationer är att om den enskilde kan visa att någon av dem var förhanden när ansökan om sterilisering skedde är det tillräckligt för att ersättning skall kunna utgå. Härigenom undviker man i så stor ut- sträckning som möjligt att den myndighet som skall handlägga ersättnings- frågorna måste göra subjektiva bedömningar angående karaktären och om- fattningen av eventuella tvång, övertalningar eller oacceptabla påverkningar från företrädare för myndigheter (jfr 2 § p 2 till 5 i utredningens lagförslag).. Det kan i enstaka fall ha förekommit att personer, som kommer att begära ersättning, i realiteten steriliserat sig frivilligt eller av starka medi- cinska skäl enligt någon av dessa punkter. Utredningen har därför övervägt att införa ett undantag för den situationen att det klart framgår av under- lagsmaterialet att steriliseringen är frivillig eller att det förelegat starka me- dicinska skäl för en sterilisering. Eftersom syftet med dessa punkter är att undvika skälighetsbedömningar har utredningen dock avstått från någon 126 0RINCIPER F¶R ERS¤TTNING sådan undantagsregel i dessa fall. Utredningen är medveten om att ersättning i något enstaka fall enligt de punkterna kan komma att ges till en person som frivilligt låtit sterilisera sig eller där det förelegat sådana starka medicinska skäl. Utredningen anser att det är en liten kostnad för att bespara huvuddelen av dem som steriliserats mot sin vilja obehaget att åter tvingas argumentera för sin sak. Som tidigare nämnts behövdes inte en ansökan om sterilisering i vissa fall. Det gällde nödfallssteriliseringar i samband med abort och sterilisering- ar med stöd av tvåläkarintyg. Om sterilisering genomförts med stöd av de bestämmelserna och den enskilde kan visa att detta skett i anslutning till typsituationerna 1-2 ovan (2 § 2 och 3 punkten i utredningens lagförslag) bör ersättning också utgå. 3TERILISERING EFTER OTILLB¶RLIG P¥VERKAN ELLER F¶RSUMLIGHET AV MYNDIGHET Det går enligt utredningens mening inte helt att undvika bedömningar och avvägningar i situationer som inte faller in under de nämnda rubrikerna men där det ändå förekommit övertalning som inte är försvarlig. Dessa situ- ationer har utredningen valt att sätta upp under en särskild punkt (jfr 2 § 6 punkten i utredningens lagförslag).