sou · GNB3109 · 2000-01-01 00:00:00 — – i stället för socialbidrag – bevilja introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar som har tagits emot i kommunen inom ra- men för det kommunala flyktingmottagandet. Handläggning av ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar är också att anse som socialtjänst vid tillämpning av denna lag. Detta följer av punkten 6. 226 Författningskommentar SOU 1999:109 I lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upp- låtelser av offentlig plats, m.m. och i vägtrafikkungörelsen ( 1972:603) finns bestämmelser bl.a. om att rörelsehindrade av kommunen får befrias från skyldighet att erlägga parkeringsavgift och att kommunen när det gäller rörelsehindrade får besluta om undantag från bestämmelser som avser stannande och parkering. Ansökningar om parkeringstillstånd för rörelsehindrade prövas av en nämnd. Även denna verksamhet förstås, enligt punkten 7, som socialtjänst. Även verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade förstås i detta sammanhang som socialtjänst. Detta framgår av punkten 8. Det bör dock noteras att ad- ministration av insatsen personlig assistans inte är socialtjänst, eftersom den verksamheten styrs av lagen (1993:389) om assistansersättning. Slutligen förstås enligt punkten 9 som socialtjänst tillsyn, uppfölj- ning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av verksamhet som avses i punkterna 1–8. I avsnitt 6.2.1 har utvecklats vad som avses med detta. Det kan i sammanhanget framhållas att det inte i denna lag regleras i vilken utsträckning myndigheter och andra är skyldiga att läm- na ut uppgifter för att och skall kunna ut- öva tillsyn. Det framgår av andra författningar. Som inledningsvis nämndes och som har utvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.2.1) är uppräkningen av verksamheter m.m. som innefattas i begreppet socialtjänst uttömmande. Utanför lagens tillämp- ningsområde kommer därmed att falla behandling av personuppgifter inom t.ex. färdtjänstverksamheten. Sådan verksamhet och annan verk- samhet som inte omfattas av denna lag eller av annan särlagstiftning omfattas emellertid av personuppgiftslagens bestämmelser. När det gäller färdtjänstverksamheten kan nämnas att bestämmelsen i 6 § andra stycket innebär att denna lag inte hindrar att personuppgifter lämnas ut i ett färdtjänstärende (se kommentaren till 6 §). Trafikhuvud- mannens behandling av personuppgifter omfattas emellertid inte av den- na lag, eftersom det inte är socialtjänst, utan regleras av personupp- giftslagens bestämmelser. Det bör därvid uppmärksammas att det inte finns något lagstöd för att i trafikhuvudmannens verksamhet behandla känsliga personuppgifter i personuppgiftslagens mening. Datoriserade personregister torde vara en förutsättning för att kommunerna och trafikhuvudmännen skall kunna fullgöra sina uppgifter inom färdtjänsten och riksfärdtjänsten (prop. 1996/97:115 Mer tillgänglig kollektivtrafik, s. 49). För att hantera ären- den om tillstånd erfordras nämligen register med uppgifter om bo- stadsadress, nödvändiga hjälpmedel vid transporten, allergier, möjlighe- ten att samåka med andra resenärer, ledsagare, ledarhund etc. Några av de uppgifter som därvid kan be höva registreras kan vara känsliga perso- nuppgifter i personuppgiftslagens mening. Detta kan man emellertid – precis som med sekretessproblematiken (se kommentaren till 6 § andra stycket och prop. 1996/97:115 s. 48) – lösa med samtycke från den en- skilde. Förhållandet till personuppgiftslagen, m.m. 4 § Om inget annat följer av denna lag, tillämpas personuppgiftslagen (1998:204) vid behandling av personuppgifter inom . Av personuppgiftslagen (2 §) följer att bestämmelser i lagar och förord- ningar som avviker från personuppgiftslagen gäller framför denna. I förevarande paragraf uttrycks förhållandet mellan personuppgiftslagen och denna lag på det sättet att personuppgiftslagen gäller om inget annat sägs i denna lag. För att ta reda på grundläggande bestämmelser för be- handling av personuppgifter måste man alltså gå till personuppgiftsla- gen, även när det gäller behandling av personuppgifter inom socialtjäns- ten som omfattas av denna lag. Lagen om behandling av personuppgifter inom utgörs nämligen av regler som preciserar och i vissa fall gör undantag från mer allmänt hållna bestämmelser. 5 § I socialtjänstlagen (1980:620) finns särskilda bestämmelser om regis- ter m.m. hos socialnämnden. I bestämmelsen erinras om att det i socialtjänstlagen finns särskilda be- stämmelser om register hos socialnämnden (59–66 §§). Den i detta sammanhang kanske viktigaste av bestämmelserna är 59 § socialtjänst- lagen, som innehåller ett förbud mot att i s.k. sammanställningsregister ta in uppgifter om ömtåliga personliga förhållanden (se avsnitt 6.1.5). Denna bestämmelse kan bli aktuell i en rad olika sammanhang, bl.a. vid sökning av information och vid s.k. samkörning (se avsnitten 6.6 och 6.7). Övriga bestämmelser i socialtjänstlagen om register avser gallring (60 och 62 §§), uppgiftsskyldighet (63–65 §§) och sekretess (66 §). I 61 § erinras om personuppgiftslagens och denna lags bestämmelser. När personuppgifter får behandlas 6 § Personuppgifter får, förutom med den registrerades samtycke, be- handlas bara om behandlingen är nödvändig för att en arbetsuppgift inom skall kunna utföras. Lagen hindrar inte att personuppgifter lämnas ut om det följer av lag eller förordning. I bestämmelsens första stycke , som ersätter 10 § personuppgiftslagen, anges när personuppgifter får behandlas (se avsnitt 6.3). Av bestämmel- sen följer också att samtliga kategorier av personuppgifter därvid får behandlas. Frågan om vilka kategorier av personuppgifter som bör få behandlas inom har diskuterats i avsnitt 6.4. Som har nämnts definieras begreppen behandling och perso- nuppgifter i 3 § personuppgiftslagen. Definitionen av behandling, som innefattar bl.a. insamling, bearbetning och utlämnande, är så vid att i princip alla åtgärder som kan vidtas med personuppgifter omfattas av begreppet. Med personuppgifter avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. I likhet med vad som gäller enligt personuppgiftslagen (10 §) får per- sonuppgifter alltid behandlas när samtycke finns. Detta framgår av den inskjutna satsen. Samtycke definieras i 3 § personuppgiftslagen som varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vilken den registrerade, efter att ha fått information, godtar behandling av per- sonuppgifter som rör honom eller henne. Eftersom det naturligtvis inte är realistiskt att ha samtycke från den registrerade som enda förutsättning för att personuppgifter skall få be- handlas inom , bör sådana uppgifter få behandlas även utan samtycke, om vissa förutsättningar är uppfyllda. I 6 § anges att personuppgifter därutöver får behandlas bara om behandlingen är nöd- vändig för att en arbetsuppgift inom skall kunna utföras. Som har framgått av avsnitt 6.3 och som kommer att utvecklas ytter- ligare något i författningskommentaren till 7 §, innebär lagförslaget inte någon uttömmande reglering av för vilka ändamål personuppgifter skall få behandlas inom . I stället överlåts på de personuppgifts- ansvariga själva att ange särskilda ändamål för sin behandling av personuppgifter. Bestämmelsen i 6 § innebär emellertid att det läggs fast en yttersta ram inom vilken de särskilda, uttryckligt angivna ändamålen måste hålla sig. Endast sådana ändamål kan anses som berättigade. Det bör framhållas att bestämmelsen i 6 § alltså inte är en ändamåls- bestämmelse i den mening som avses i 9 § första stycket c personupp- giftslagen. SOU 1999:109 Författningskommentar 229 Som har behandlats i avsnitt 6.4 och som framgår av författnings- kommentaren till 8 §, finns det i lagen inte några särskilda begränsningar beträffande vilka kategorier av personuppgifter som får behandlas inom . Samtliga kategorier av personuppgifter får således be- handlas. Detta framgår av att rekvisitet personuppgifter används utan någon begränsning. Dock innebär föreskrifterna i 9 § första stycket e och f personupp- giftslagen – där det sägs att de personuppgifter som behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen samt att inte fler personuppgifter får behandlas än som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen – och viss annan lagstift- ning, t.ex. socialtjänstlagens bestämmelser om dokumentation – vissa begränsningar av vilka personuppgifter som får behandlas. En erinran om detta har tagits in i 8 § andra stycket. Av andra stycket följer att lagen inte hindrar att personuppgifter lämnas ut om det följer av lag eller förordning. Sådana bestämmelser går således före bestämmelserna i denna lag, liksom de tillämpas före bestämmelserna i person uppgiftslagen (2 § per- sonuppgiftslagen). Personuppgifter som har samlats in inom social- tjänsten får alltså alltid – i den mån inte andra regler hindrar det – läm- nas ut om det följer av lag eller förordning. I 2 kap. tryckfrihetsförordningen finns bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. I 64 § socialtjänstlagen (1980:620) finns en bestämmelse om s.k. uppgiftsskyldighet. Ett annat exempel på en bestämmelse om att uppgifter får eller skall lämnas ut, är 6 § tredje stycket lagen (1997:736) om färdtjänst. Enligt den bestämmelsen skall en trafikhuvudman, innan en ansökan om färd- tjänst prövas, höra den kommun där den sökande är folkbokförd. Den nu föreslagna lagen hindrar således inte att kommunen lämnar ut de perso- nuppgifter som behövs för att ärendet skall prövas. Däremot kan regler om sekretess hindra att uppgifterna lämnas till trafikhuvudmannen. I ett fall som det nämnda torde uppgifter om en enskilds personliga förhållan- den få lämnas ut till tillståndsgivaren endast om den enskilde har lämnat sitt samtycke härtill (se prop. 1996/97:115 Mer t illgänglig kollektivtrafik s. 48). I avsnitt 2.4 finns ytterligare exempel på författningsbestämmelser som innebär att uppgifter får eller skall lämnas ut. 7 § Det ankommer på den personuppgiftsansvarige att, inom den ram som anges i 6 § och med beaktande av 9 § första stycket c personuppgiftslagen (1998:204), bestämma för vilka ändamål personuppgifter får behandlas. Som nämndes i kommentaren till 6 § regleras i lagen inte för vilka än- damål personuppgifter skall få behandlas inom . Det an- kommer på den personuppgiftsansvarige i respektive verksamhet att – inom den ram som anges i 6 § – ange konkreta ändamål för sin behand- ling av personuppgifter, ändamål som uppfyller personuppgiftslagens krav på att ändamålen skall var särskilda och uttryckligt angivna (se avsnitt 6.3). I 7 § paragrafen erinras om detta. Som har framgått av avsnitt 6.3 framgår det varken av personupp- giftslagen eller av förarbetena till den, vad som avses med att ett ända- mål skall vara särskilt , och det är därför vanskligt att lämna vägledning till hur ändamålen för behandling av personuppgifter inom skall utformas. Enligt utredningen torde emellertid ett ändamål av slaget handläggning av ärenden inom individ- och familjeomsorgen vara allt- för allmänt hållet. Inget hindrar i och för sig att personuppgifter be- handlas inom ett så brett område, men det får då anges flera olika preci- serade ändamål för vilka uppgifterna skall få behandlas. Det torde vara främst vid verksamhet som kan vara mera mångskiftande och mycket omfattande, t.ex. vid verksamhet enligt socialtjänstlagen eller i verksamhet, som det finns ett behov av att precisera ändamålet med behandlingen. Är det däremot fråga om att behandla per- sonuppgifter i en författningsreglerad verksamhet som är relativt avgrän- sad, torde man, menar utredningen, som ändamål med behandlingen kunna ange verksamhet enligt den aktuella författningen. Som exempel på ändamål som torde vara tillräckligt preciserade kan nämnas bl.a. följande. Handläggning av ärenden om bistånd enligt soci- altjänstlagen (1980:620) samt t illsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitets- säkring och administration av sådan verksamhet. Faderskapsutredningar, utredningar om vårdnad av barn och underhållsbidrag till barn, adop- tionsärenden, samt vid annan verksamhet inom familjerätten som följer av bestämmelserna i . Handläggning av ärenden enligt lagen (1990:52) om unga lagöverträdare. Handläggning av ärenden en- ligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. När det gäller ändamålsbestämmelser i institutionsstyrelses verksamhet kan hänvisas till de nuvarande tillstånden enligt datalagen (se avsnitt 3.4). Dessa ändamål torde vara tillräckligt preciserade för att uppfylla EG-direktivets och personuppgiftslagens krav. I vilken utsträckning insamlade personuppgifter får behandlas även för andra ändamål än de för vilka de ursprungligen samlades in, avgörs av bestämmelserna i personuppgiftslagen. Skulle den nya behandlingen vid en prövning enligt person uppgiftslagen anses vara oförenlig med det ändamål för vilket personuppgifterna ursprungligen samlades in, får man antingen få den enskildes samtycke till den nya behandlingen eller får uppgifterna hämtas in på nytt. Känsliga personuppgifter, m.m. 8 § En tillåten behandling av personuppgifter enligt 6 § innebär 1.att även uppgifter om personnummer och sådana känsliga person- uppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen (1998:204) får behandlas, 2.att även andra än myndigheter får behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden, samt 3.att personuppgifter får föras över till tredje land. Av 9 § första stycket e och f personuppgiftslagen följer att de person- uppgifter som behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen samt att inte fler personuppgifter får be- handlas än som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behand- lingen. Som framgått av kommentaren till 6 § tillåter lagen om behandling av personuppgifter inom att samtliga kategorier av person- uppgifter får behandlas inom . Detta följer av att rekvisitet personuppgifter i 6 § används utan någon begränsning. I första stycket erinras om att en tillåten behandling av person- uppgifter innebär att även sådana personuppgifter får behandlas som i personuppgiftslagen har reglerats särskilt. Således får inom socialtjäns- ten behandlas också uppgifter om pers onnummer och sådana känsliga personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen. Vidare får även andra än myndigheter behandla person uppgifter som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden samt får personuppgifter föras över till tredje land. Bestämmelserna i 9 § första stycket e och f personuppgiftslagen, vil- ka innebär att de personuppgifter som behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen samt att inte fler personuppgifter får behandlas än som är nödvändigt med hänsyn till än- damålen med behandlingen, utgör emellertid begränsningar för när per- sonuppgifter får behandlas I andra stycket har tagits in en erinran om detta. Vidare sätter de bestämmelser som finns om dokumentation inom (se 52 § socialtjänstlagen), vissa gränser för vilka person- uppgifter som får behandlas. 9 § Utöver vad som följer av personuppgiftslagen (1998:204) finns sär- skilda bestämmelser om bevarande och gallring i socialtjänstlagen (1980:620). I avsnitt 6.13 har behandlats frågan om bevarande och gallring. Några avvikande bestämmelser om bevarande och gallring införs inte i lagen. Däremot hänvisas till gällande regler härom. Bestämmelsen innebär att frågan om bevarande och gallring skall lösas med tillämpning av person- uppgiftslagens regler. Personuppgiftslagen medger enligt 8 § andra stycket bevarande av allmänna handlingar och omhändertagande av ar- kivmaterial. Vidare skall alltid avvikande bestämmelser i socialtjänstla- gen (1980:620) beaktas. 10 § För utlämnande av personuppgifter som finns inom gäller de begränsningar som följer av sekretesslagen (1980:100), social- tjänstlagen (1980:620) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. I paragrafen erinras om de tystnads- och sekretessbestämmelser som gäller för utlämnande av personuppgifter inom . Frågan om sekretess har behandlats i avsnitt 6.14. 11 § Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och skadestånd gäller även vid behandling av personuppgifter enligt denna lag. Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd är ut- formade så att dessa gäller endast vid överträdelse av den lagen (se av- snitten 6.15 och 6.16). Genom förevarande paragraf görs personupp- giftslagens bestämmelser i dessa avseenden tillämpliga även då person- uppgifter behandlas i strid med lagen om behandling av personuppgifter inom . 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om automatiserad behandling av personuppgifter, som på- börjats före och sådan behandling som utförs för ett visst ändamål, om behandling för ändamålet påbörjats före , skall lagen tillämpas först . 3.I fråga om behandling av personuppgifter, som påbörjats före och sådan behandling som utförs för ett visst än- damål, om behandling för ändamålet påbörjats före , skall lagen tillämpas först . Frågan om ikraftträdande och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 7.2. Övergångsregleringen när det gäller automatiserad behandling av personuppgifter (punkten 2) motsvarar vad som gäller enligt personupp- giftslagen. I fråga om automatiserad behandling av personuppgifter skall lagen – liksom personuppgiftslagen – t illämpas först på sådana automatiserade behandlingar som påbörjats före Detsamma gäller – liksom enligt personuppgiftslagen – beträffande automatiserad behandling som utförs för ett visst ändamål, om behandling för ändamålet påbörjats före . Lagen om behandling av personuppgifter kommer således att gälla för de automatiserade behandlingar som pågår och som har påbörjats efter . kommer denna lag – liksom personuppgiftslagen – i princip att gälla fullt för all automatiserad behandling av personuppgifter, oavsett när den har på- börjats. I fråga om behandling av personuppgifter innebär över- gångsbestämmelserna (punkten 3) att lagen – när det gäller sådan behandling som har påbörjats före – träder i kraft först . För sådan behandling kommer endast person- uppgiftslagen att gälla till och med . behandling av personuppgifter som har påbörjats efter kommer emellertid att omfattas av bestämmelserna i såväl person- uppgiftslagen som lagen om behandling av personuppgifter inom . 8.2Förslaget till lag om ändring i social- tjänstlagen (1980:620) Bestämmelsen i 59 § första stycket hindrar inte att personuppgifter be- handlas hos , utvärdering, kvalitetssäkring, forskning och framställning av statistik. Paragrafen är ny och innebär en utvidgning av undantaget från förbudet i 59 § socialtjänstlagen mot att i s.k. sammanställningsregister ta in upp- gifter om ömtåliga personliga förhållanden. Bestämmelsen innebär att 59 § första stycket inte hindrar att person- uppgifter behandlas hos , utvärdering, kvalitetssäkring, forskning och framställning av statistik. Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 6.1.5. I fråga om automatiserad och viss behandling av personuppgifter finns bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204 ) och i lagen (2000:000) om behandling av personuppgifter inom . I denna paragraf i dess nuvarande lydelse erinras om att det i personupp- giftslagen finns särskilda bestämmelser om behandling av personuppgif- ter. I paragrafen har tagits in en hänvisning också till lagen om behand- ling av personuppgifter inom . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Under den tid datalagen (1973:289) skall tillämpas på viss behand- ling av personuppgifter, gäller dock 61 § i dess lydelse före för sådan behandling. Frågan om ikraftträdande och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 7.2. Det kan hänvisas till vad som där sagts. Särskilt yttrande av och Av 59 § första stycket socialtjänstlagen (1980:620) framgår att det i s.k. sammanställningsregister inte får tas in uppgifter om ömtåliga personliga förhållanden. Från denna regel görs i andra stycket undantag för upp- gifter om åtgärder som har beslutats inom och som inne- bär myndighetsutövning. Vidare får uppgift registreras om den bestäm- melse på vilken ett beslut om sådan åtgärd grundas. Utredningen föreslår en utvidgning av undantaget i 59 § andra stycket socialtjänstlagen till att omfatta även de situationer där personuppgifter behandlas inom social- tjänsten för tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitetssäkring, forskning och framställning av statistik. Ett upphävande av 59 § socialtjänstlagen anser utredningen inte vara möjligt med hänvisning till behovet av att skydda den enskildes integritet. Vi delar inte utredningens uppfattning i denna fråga utan anser av följande skäl att 59 § socialtjänstlagen bör upphävas; Till socialnämnderna inkommer en mängd handlingar varav många av naturliga skäl innehåller uppgifter om ömtåliga personliga förhållan- den. Genom flera dels genomförda och dels föreslagna lagändringar kan man skönja en önskan om att ytterligare öka informa- tionsflödet till . Som exempel kan nämnas ändringen av 71 § socialtjänstlagen, införandet av 11 kap 4 § ellagen (1997:857) och SOU 1998:40 där föreslår att socialnämnderna skall underrättas om beslut om besöksförbud i de fall parterna har ge- mensamma barn. Informationsflödet måste kunna hanteras av social- nämnderna på ett sådant vis att deras arbetsuppgifter kan utföras på ett tillfredsställande sätt och syftet med överlämnandet av information kan uppnås. Enligt vår uppfattning utgör 59 § socialtjänstlagen ett hinder för detta. Inkommet material som inte leder till ett ärende och därmed en personakt, kan med den nuvarande och med den utformning av 59 § so- cialtjänstlagen som utredningen föreslår, inte förvaras på det sätt som är mest ändamålsenligt för verksamheten – dvs. på ett sätt som möjliggör sökning (exempelvis i bokstavsordning eller efter personnummer). Upp- repade anmälningar av något som till synes är av oskyldig karaktär, och där endast en anmälan knappast föranleder en utredning, kan sammanta- 236 Särskilt yttrande SOU 1999:109 get tyda på behov av insatser från sida. I synnerhet då barn och ungdomar är berörda måste man från sida ha möjlighet att vara observant och kunna agera på ett så tidigt stadium som möjligt. Framför allt i större kommuner omöjliggörs detta så länge som anmälningarna måste förvaras så att ett s.k. sammanställningsre- gister inte skapas. Ett sätt för att lösa problemet kan enligt Socialdataut- redningens mening vara att alltid inleda en utredning då en anmälan kommer in. Ärendet som då uppkommer kan avskrivas i det fall det inte finns anledning för nämnden att vidta någon åtgärd. Den lösningen är enligt vår mening vare sig lämplig eller möjlig. Vår uppfattning är att t illvägagångssättet är mer integritetskränk- ande än en förvaring av handlingar i pärmar på ett sökbart sätt. Förfarandet kommer att leda till fler ärenden och därmed person- akter än vad som torde vara nödvändigt och härigenom kommer handlingar att bevaras som i annat fall hade gallrats . Observeras bör att vissa personakter inte får gallras överhuvudtaget. Vi menar också att en sådan lösning inte är i överensstämmelse med 50 § socialtjänstlagen. En viktig bedömning som alltid bör göras innan en utredning sätts igång är huruvida de sakförhållan- den som påkallat nämndens uppmärksamhet kan leda till någon åtgärd av nämnden. En utredning bör inte inledas om det redan från början står klart att nämnden inte kan eller inte bör vidta någ- ra åtgärder (prop. 1979/80:1 s. 562). Författningsreglering av personregister Dir. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att utarbeta ett förslag till särskild författningsreglering för behandlingen av personuppgifter inom .