sou · GNB3130d3 · 2000-01-01 00:00:00 — När de passiva på ett mer generellt plan ombeds förklara varför så få deltar aktivt i politiskt arbete återkommer tidsproblemet som den vanligaste förklaringen. Deras personliga motiv till passivitet anses följaktligen vara av mer allmängiltigt slag: (I): Varför vänder människor partierna ryggen ? – Jag kan svara på det med en enkelhet som närmar sig dumhet. Dagens läge är sådant att människan inte hinner med. Jag ställer klockan på sex . Upp, raka mig, duscha, slänga på mig kläderna och iväg till jobbet. Sitter på jobbet till 16.40, ja det står att man skall jobba till 16.40 men normalt kanske man sitter kvar till 18.30. Sedan skall man hem, men hinner man åka hem? Nej först måste man man måste ju vara fräsch och fin. Det är gymet som gäller. Är man ung så dras man till gymet. Är man en gubbe som jag, så försöker man också hålla sig i trim. Då går man ner till gymet, tränar, duschar Då är man inte hemma förrän nio . Då måste man äta något, titta i tidningen för att se vad som har hänt i världen. Se lite på TV. Sedan måste man gå och sova. Det handlar alltså om tid. Man har inte ens tid att administrera sitt liv (nr 3). kap06.fm 120 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE –Det handlar mycket om att folk inte har tid. Folk har barn, de känner att de inta kan engagera sig hur mycket som helst. Har man bara åsik- terna känner man kanske att man vill stödja ändå, passivt. Men man engagerar sig inte aktivt. De flesta gör nog så (nr 4). Man hinner inte ens adminstrera sitt eget liv , säger en av de tillfrå- gade. Utöver tidsbristen finns ett annat problem av övergripande karaktär som också återkommer: de omfattande samhällsförändring- arna har i grunden förändrat förutsättningarna för partiernas verk- samhet, menar några passiva. En av dem går så långt att han i förläng- ningen ser ett hot mot partiernas själva existens. Dagens partier är så utsuddade i sina profiler att det är svårt för medborgarna att känna samhörighet och identifikation med något av dem, tror han: –En sak är väl att det inte finns någon självklar partitillhörighet på samma vis som det tidigare gjort. Om man ser på folkrörelse-Sverige, så som det vuxit fram, så har det en väldigt lång historia med frikyrkorörel- sen, och arbetarrörelsen. Ofta var det väldigt själv- klart vilken rörelse man hörde till. Det var inte problematiskt för den som var arbetare i för femtio eller att vara med i rörelsen. Det var självklart. Det var där man hörde hemma. Och även för de andra partierna var det så. säljer partierna åsikter på ett öppet torg Just nu är det en kris i för väldigt många som känt en väl- digt klar samhörighet med socialdemokratin och fackföreningsrörelsen. De känner nu hur marken gungar (nr 11). Avsnittet sammanfattas i tablå 6.2. Varför passivt medlemskap? Varför passivt medlemskap? Ge stöd till ett speciellt parti Tidsbrist, blir för krävande Ge stöd till det politiska systemet/ Misstro mot politiker och politik Samtliga intervjuade ombads kommentera hur de uppfattade diskus- sionen om partiernas kris. Dels hur de rent allmänt såg på krisen, dels vilka erfarenheter de hade för egen del, i den egna lokalföreningen. Vidare fick de analysera orsaker till partiväsendets deklination. I ett annat arbete om partikrisens perceptuella förutsättningar (1999a) framgår att det bland lokalt verksamma politiker för- kap06.fm 121 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE visso finns olika sätt att uppfatta och förhålla sig till denna kris. Vissa förnekar att den existerar, och menar att den i själva verket är en ren medieprodukt. Det är dock ytterst få som ger uttryck för sådana tan- kar. De allra flesta är av rakt motsatt uppfattning. Med trovärdighet vittnar de om hur allt färre söker sig till verksamheten och om hur det blivit allt svårare att rekrytera människor till olika uppdrag. De har också, personligen, erfarenheter av politikermisstron. De som varit verksamma påstår sig se mycket tydliga för- ändringar i detta avseende. Denna bild verifieras med eftertryck även i det material som ligger till grund för denna studie. En enda av de intervjuade tar avstånd från krisbeskrivningen. En kvinna från , som varit aktiv i , avfärdar kristeorin som en Stockholmsprodukt. Partierna skall inte räknas ut, menar hon. Lokalavdelningarna anses spela en oerhört central roll i det politiska systemet, mer central än vad de centralt placerade partistrategerna förmodligen är medvetna om: – Det här har ju diskuterats väldigt mycket. Det finns ju en Stockholms- syn att dom här partiföreningarna är gammeldags, och kommer att för- svinna och dom fyller ingen funktion och, ja, det är ett gammalt bete- ende. Helst skall vi alla sitta hemma framför internet och så kommunice- rar vi och så behöver vi aldrig träffas. Jag tror att detta är en felsyn. Jag tror att människor behöver träffa varandra och liksom, OK det är inte alltid som det är så ideologiskt högtstående diskussioner, men jag menar, själva funktionen är ju att människor möts, alltså på jämställd nivå. Du har Dina erfarenheter och jag har mina och vi diskuterar det [] Om inte annat undrar jag hur man skall lyckas få en valrörelse om det inte finns något fotfolk över huvud taget (nr 10). Här blottläggs den centrum-periferidimension i svensk politik som alltid funnits, men som kanske accentuerats . Konflik- ten mellan stad och land – ibland även mellan och övriga landet – reflekteras också inom de enskilda partierna. Det är en van- ligt förekommande uppfattning bland partiaktiva utanför Stock- holmsregionen att funktionärerna på de centrala partikanslierna läg- ger näsorna i blöt alldeles för ofta. Inte sällan känner sig den kategori som här benämns fotfolket sedd över axeln av de centrala funktionä- rerna. Den Stockholmssyn som här beskrivs tar sin utgångspunkt i att det, enligt intervjupersonen, finns en nedlåtande syn på lokalavdel- ningarna och den verksamhet som där bedrivs. Den uppfattas som gammeldags och otidsenlig. Men vad mera är: de centrala funktionä- kap06.fm 122 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE rerna anses inte förstå själva den funktion lokalavdelningarna har. Detta är det verkligt allvarliga, menar hon. Bortsett från denna intervjuperson är dock samtliga övriga inter- vjupersoner påtagligt oroade över utvecklingen. Ingen tvekan kan enligt dem råda om att partikrisen är en realitet. Så här säger en lutt- rad vänsterpartist: – Om man är en förening med 80 medlemmar och det kommer kanske 10 stycken (när man har medlemsmöte) och då kanske det är 8 stycken som tillhör styrelsen, då är det inte roligt. Det spelar ingen roll vad man gör. Folk kommer inte (nr 4). Detta är en vanligt förekommande lägesbeskrivning. Bortsett från folkpartikvinnan från (nr 10) är vittnesmålen entydiga gällande rekryteringsproblemen: fortsätter utvecklingen förtvinar partiväsendet – och därmed demokratin. Ty demokratin måste vara representativ och är sålunda otänkbar utan livaktiga partier, enligt de partiaktivas samfällda mening. Visserligen anser flera av dem att enfrågegrupperna bidrar till att fördjupa demokratin. De är pådri- vande och gör att man uppmärksammar saker som man annars inte skulle uppmärksamma , säger en miljöpartist (nr 7) som själv är med i två enfrågerörelser. Men själva grunden för demokratin som styrelse- form måste vara den verksamhet som partierna bedriver, framhålls det från samtliga intervjuade. Den luttrade vänsterpartisten som cite- rades ovan, som också varit fackligt aktiv och dessutom deltagit i ett antal aktionsgrupper med mer eller mindre specifika målsättningar, förklarar: – Vissa enfrågerörelser, eller enfrågepartier, ser inte sambanden. Det finns ett samband mellan allt. Man kan ju inte bara tycka att man skall ha ett nytt skattesystem och sedan får allting annat falla. Man kan ju inte bara driva vissa frågor. Fred, EMU etc. Men då man jobbar inom ett parti så sätts det in i ett sammanhang (nr 4). I grunden är dock denna intervjuperson positivt inställd till enfråge- grupperna. Trots att de har en snäv utgångspunkt för sitt engage- mang, och att de därigenom knappast kan göra anspråk på att spela en central roll i den politiska processen, menar han att de berikar det demokratiska samtalet genom sin blotta existens. Andra menar emel- lertid att enfrågegrupperna försvårar den demokratiska processen. Jag tror det är väldigt farligt för demokratin med enfrågerörelser , säger den inom näringslivet verksamme kristdemokraten (nr 1). När det gäller att analysera orsakerna till den dystra utvecklingen för partiernas vidkommande sönderfaller resonemangen i två delar. kap06.fm 123 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE Dels handlar det om externa problem som de lokala partiavdelning- arna själva inte råder över, dels handlar det om interna problem som det åtminstone i någon utsträckning ligger inom deras möjligheter att påverka. Vi börjar med de externa problemen. Externa orsaker till krisen För det första har de omfattande sociala förändringarna försvårat par- tiernas verksamhet, enligt några intervjupersoner. Partierna är ju, framhåller man, uppbyggda efter hur det gamla samhället fungerade. Men trots de enormt stora samhällsförändringarna anses partierna i stort sett fungera på samma sätt som de gjorde . Den allt större rörligheten i samhället är ett problem för partiväsendet, menar den på landsbygden verksamme centerveteranen med fyra decenniers erfarenhet av partiarbete (nr 8). Han anser att det förr, , var lättare att motivera människor att engagera sig partipolitiskt. Den rotlöshet som brett ut sig i och med urbaniseringen minskar incita- mentet att arbeta politiskt, tror han. Engagemang i lokalpolitiken anses förutsätta en lokal identitet och förankring. Detta förklarar, anser han, den skillnad som finns i aktivitetshänseende mellan lokalföreningar på landsbygden och i storstäderna. Det är framför allt i de senare som man kan tala om verklig kris, tror han. Vilket alltså sammanhänger med avsaknaden av lokal förankring och identitet. I detta avseende gör han en korrekt bedömning: som visats i kapi- tel 2 har den största medlemsminskningen under det för partierna så dramatiska ägt rum just i de s.k. kunskapskommunerna och i särskilt hög grad i storstäderna (även om det givetvis finns betydande variationer mellan olika avdelningar). På samma sätt har partiväsendets bas undergrävts av att de gamla sociala konflikterna försvunnit, menar andra. – När partierna växte fram så var de klasspartier. I och för sig ideologiska partier också. Men börjar man till och med att tala om att avskaffa klassbegreppet (nr 2). Det var, menar denna intervjuperson, lättare att mobilisera medbor- garna förr, när klassgränserna var annorlunda och mer distinkta. Då var det lättare att motivera medborgarna, tror hon. , när klasskon- flikterna försvunnit, har politiken avideologiserats, det har skett vad hon kallar en teknikalisering. Politik handlar bara om att förvalta. En annan extern förklaring handlar om de finansiella förutsätt- ningarna för partierna. De offentliga partistöden gör att partierna blir oberoende av sina medlemmar, menar en kvinna från kap06.fm 124 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE som är aktiv i ett lokalt parti: – Dom andra partierna skulle lika gärna kunna vara utan sina medlem- mar. Rent ekonomiskt behöver dom inte ha medlemmarna dom kan köpa tjänsterna av posten. Dom behöver inte motivera människor att gå ut och springa i trapporna (nr 16). För det egna partiets del är dock situationen annorlunda. Bidragen är ytterst små, vilket innebär att partiet ä r helt beroende av medlemmar- nas medlemsavgifter, och att dom vill gå ut på gator och torg . gör vårt parti oerhört demokratiskt. Det finns en väldig kontroll från medlemmarnas sida . En tredje extern förklaring har sin utgångspunkt i den situation av maktlöshet som själva det politiska systemet hamnat i till följd av internationaliseringen. Här citeras ett längre resonemang från en hög statstjänsteman som är socialdemokratisk partimedlem: – Det är en fruktansvärt kaotisk tid just . Väldigt länge har ju nationen varit den fullständigt självklara ramen för vad som är samhället och till- hörigheten och demokratin. När mina föräldrar växte upp var det själv- klart, att när man talade om ett bättre samhälle, så var detta alltid på något sätt kopplat till nationalism. Därför att nationen, man talade om ett gemensamt projekt, skall vi skapa ett bättre samhälle måste vi vara tillsammans i ett projekt. Och större projekt än nationen, det kunde man inte tänka sig. Och man måste liksom ha något samband, man måste känna sig som en enhet. Man måste veta att man kan påverka och att man har ungefär samma värderingar. så börjar plötsligt ludda till det där. Men många människor håller fast vid att ingenting kan ske för- utom ramen för . så jobbar näringslivet och andra sedan mycket länge i en mycket större skala. Samhället blir då mer och mer maktlöst om man inte kan jobba i samma skala (nr 11). Samtliga partiaktiva upplever förvisso att de kan påverka med sitt politiska engagemang, men den uppfattningen finns inte bland män- niskor i allmänhet, menar en av de intervjuade: – Det går faktiskt att förändra. Men har många synen att det inte går att påverka någonting. Liksom, det är redan bestämt att vi skall gå med i . Vi har en centralbank vi inte kan påverka. Internationaliseringen och globaliseringen – kapitalen flyger bara hit och dit osv. Folk tror att ingenting går att påverka och förändra. Den bilden tror jag att man först måste bryta (nr 2). Den senast citerade intervjupersonen menar alltså att föreställningen om politikens tilltagande maktlöshet är en myt. Den intervjuperson som citerades innan (nr 11), som för övrigt själv är passiv medlem, kap06.fm 125 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE gör en annan bedömning. Han menar bestämt att politikens maktsfär reducerats dramatiskt, och han är övertygad om att den allt tydligare vanmakt som det nationella politiska systemets aktörer tvingas leva med är en bidragande orsak till att medborgarna vänder politiken ryggen. Detta är emellertid en förklaring han är ensam om att fram- föra. Som nämnts är de partiaktiva av en annan uppfattning: att det faktiskt trots allt är möjligt att åtminstone i nöjaktig utsträckning påverka genom sitt partiengagemang. En fjärde extern förklaring handlar om de nya värderingar och framför allt det ändrade beteende som framför allt unga människor har. Flera intervjupersoner menar att människors förväntningar på politikerna har förändrats. Det finns en större spännvidd mellan de olika krav som framförs, och alla är inte längre bara av ekonomisk eller materiell karaktär. Miljöfrågorna har blivit viktigare, och hante- ringen av dessa problem innebär till viss del att politikerna tvingas tänka i nya banor. Den större spänvidden är också någonting utmärkande för de vär- deringar dagens medborgare i allt större utsträckning bär på, menar en av de yngsta intervjupersonerna (nr 15). Särskilt för unga är det svårare att placera sig i ett fack, tror han. Det gäller för övrigt även honom själv. Vi har tidigare sett hur den sociala mobilite- ten uppfattats som ett hinder för traditionell partiverksamhet. Det var lättare när klassmedvetenheten var starkare och skiljelinjerna tyd- ligare, då var också människornas värderingar strukturerade i enlighet med de politiska partiernas åsiktsprofiler. Här finns en tydlig kopp- ling. Ett av väljarforskningens mest väldokumenterade resultat är att dagens medborgare är randiga i sina värderingar, dvs. de sympatise- rar med åsikter från olika partier och upplever därför att de paket- lösningar som partierna tillhandahåller känns begränsande. Ett annat och möjligen än mer grundläggande problem är den otå- lighet som finns bland dagens unga. Denna otålighet är ett stort pro- blem för partierna eftersom det är fråga om en kulturkrock i synen på arbetsformerna. Jag tror mycket det handlar om att vi lever i MTV- generationens tid , säger en av de intervjuade, som själv endast är (nr 15). Ungdomar är mer politiskt intresserade än vad män- niskor i allmänhet tror, säger han, men väldigt många är inte med- vetna om de förutsättningar som gäller inom politiken. De vill se omedelbara resultat. Partierna uppfattas därför som byråkratiska och förstelnade; ja rentav som handlingsförlamade pratklubbar: – Alltför många ungdomar tror att besluten skall gå så himla fort. Man har inte förstått de demokratiska förutsättningarna. kap06.fm 126 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE inte gå så himla fort. När jag är ute på skolorna säger ungdomarna äh, politik är trams. Jag sa ju åt en politiker att vi ville ha en skateboardramp men vi fick inte det. Politiker bara snackar, dom gör ingenting. Då har man inte förstått de politiska villkoren. Politik tar tid. Det skall jämkas. Dom vill ha en skateboardramp, dom andra vill ha ett och några andra vill ha något annat. Då måste man försöka jämka ihop (nr 15). Slutligen – för det femte – anses de traditionella partiernas centralstyr- ning verka förlamande på lokalavdelningarnas vitalitet. Vi har tidigare sett prov på hur spänningarna mellan de centralt placerade partifunk- tionärerna och de lokalt verksamma – det s.k. fotfolket – kan ta sig uttryck. Flera intervjupersoner anser att toppstyrningen är för stark. Alltför ofta kommer initiativen uppifrån, konstaterar en socialdemo- krat: – Det förekommer alltför ofta att det kommer vissa direktiv eller uttolk- ningar. Vi har ju en demokratisk process med årsmöte och allting sånt. Det funkar naturligtvis. Då tar man fram (ett lokalt) partimanifest. Men när det gäller uttolkande av praktiska åtgärder, om det kanske gäller maxtaxa på dagis, så är det ju väldigt ofta den uttolkningen kommer cen- tralt ifrån (nr 15). Han beklagar utvecklingen. Det är ju inte så det skall fungera . Dock är han långt ifrån ensam om att hävda att de centrala pekpinnarna hämmar aktiviteten på den lokala nivån. Längst i denna kritik går de intervjupersoner som representerar lokala partier, utan riksorganisa- tion. En bidragande anledning till att dessa kommunens väl-partier bildas är i regel att de traditionella partierna med sina riksorganisatio- ner uppfattas som alltför ideologistyrda i så måtto att de, i sin iver att anlägga ideologiska perspektiv på de lokala problemen, inte förmår att se till vad som är kommunens bästa; partiideologin skymmer sik- ten. Lokal politik måste vara, menar man, pragmatisk till sin karaktär. – Ideologier och liknande, det tillhör riksplanet. I alla fall när det gäller hur ett land skall styras, hur man skall förhålla sig till andra länder osv. Framför allt i en så här liten kommun är det i stort sett bara att man vill se till det bästa för Nykvarnsborna, till dom som bor här, dom 7 000- 8 000 som bor här. Visionerna är väl egentligen inte större. Det kanske låter lite litet, men jag tycker det räcker ändå (nr 6). Interna orsaker till krisen Övergår vi till orsaker som är att söka i olika former av interna för- hållanden, alltså sådana som partierna själva råder över och kan kap06.fm 127 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE påverka, pekar flera av de intervjuade för det första på den organisato- riska tröghet och de byråkratitendenser som finns i de interna parti- strukturerna. Alltför mycket av verksamheten sägs rulla på i gamla hjulspår. Bristen på organisatorisk förnyelse är påfallande, enligt flera av de intervjuade. Jag är ju van vid företag , säger en intervjuperson som är verksam inom näringslivet och först efter att ha fyllt börjat engagera sig politiskt (nr 1). Vad som av någon kallas det överformaliserade, dvs. det alltför byråkratiserade arbetssättet, återkommer som en av huvudförkla- ringarna till partikrisen. I stället för att diskutera politiska frågor ägnas huvuddelen av mötestiden åt valärenden och föreningstekniska spörsmål: – Det skall alltid väljas representanter till olika nämnder, styrelser och annat. har det väl varit extra mycket efter valet. Men det här tröttnar folk på och det är då det blir en sådan här dålig stämning. Det är konkur- rens och utfrågningar som kan vara lite bitska. Det diskuteras alldeles för lite ideologiska frågor (nr 7). Mötesformerna anses i alltför hög grad bära tristessens prägel. Och de är knappast anpassade till dagens upptagna människors livsstil. Att så få småbarnsföräldrar söker sig till partierna anses inte konstigt. Men över huvud taget är det för mycket möten och sammanträden, och dessa anses i regel vara stela och konventionella till sin karaktär. Det krävs ett starkt engagemang för att man skall sätta av till politiska möten. Är man förtroendevald kommunpolitiker är emellertid detta en självklarhet. Då förväntas man inte bara delta i nämndsammanträden utan också närvara vid partimöten av olika slag. De flesta intervjupersonerna har både styrelseuppdrag i partifören- ingen och kommunala uppdrag. Möten i partiets regi äger nästan all- tid rum på kvällstid, men ibland också . Till saken hör också att mötesformerna passar vissa sämre än andra. Demokratin är inte alldeles enkel att praktisera, menar en små- barnsmamma: – Det är faktiskt inte förrän jag gick med som jag insåg hur fruktansvärt svårt det är med demokrati och vilken tid det tar. Det här att man tror det är demokratiskt att ha möten problemet är att till slut är det dom som orkar sitta kvar längst, som inte måste hem till barnvakten, eller dom som orkar skrika högst som får sin vilja igenom. Det är väl liksom inte så demokratiskt (nr 7). kap06.fm 128 Friday, , 1999 7:59 AM 6 NÄRPORTRÄTT AV DEMOKRATINS TROTJÄNARE En centerpartistisk kvinna menar att mötesformerna befrämjar – kanske också befrämjas av – det gubbvälde som enligt henne genom- syrar det politiska livet: – Det är mycket gubbar som sitter och pratar om samma saker . De upprepar samma sak . Man kan ju bli tokig när man sitter på ett möte och det tar liksom aldrig slut, därför att de upprepar samma saker . De är väldigt långrandiga. Jag vet inte, det är kanske något sätt att visa att de har något att säga, även om de inte har det. (I): Är det här något som påverkat Dig i den riktningen att Du inte vill vara aktiv? Det har det inte. Men ibland så har det på kvällsmöten känts som att nej, jag orkar inte sitta här längre. Då har det hänt att jag demon- strativt tittat på klockan. Det finns ingen anledning att man sitter och jag menar, partierna skall väl inte sitta och ha egna möten. Vi skall ut och träffa människor. Då kan man inte sitta och ha flera timmars möten (nr 13). I citatet snuddar hon även vid en annan intern förklaring till partikri- sen: partierna är alltför slutna. Detta är ett tema många utvecklar. Här är den äldre kristdemokraten igen: – Det är svårt för människor att komma in i politiken i mogen ålder. Det bygger alldeles för mycket på att man premierar gamla medarbetare och trotjänare, och inte går efter kompetens. Det går väldigt mycket på anciennitet, det gäller alla partier. Därför är det många nya som engage- rar sig som hoppar av. De vill inte stå i kö väldigt . De vill få inflytande med detsamma. Det gäller generellt. De gamla politi- kerna slår vakt om sina positioner. Personvalet var de ju inte särskilt entusiastiska över, många av de gamla (nr 1). Ett intressant och sannolikt klargörande resonemang om varför par- tierna är slutna förs av en vänsterpartist. Han beskriver utan omsvep att han själv tillhör ett innegäng i den lokala partiföreningen. Kritik har riktats mot att vi är ett visst gäng och inte släpper in någon . Vi som är aktiva känner varandra och umgås ofta , förklarar han. På frå- gan om han tror att det är svårt för människor som kommer utifrån att komma in i denna gemenskap svarar han: – Ja, det är väl en svårighet och det är ett problem.