sou · GNB3130d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Ingen har heller senare på allvar ifrågasatt deras analys (jfr Blondel 1978). Vad som emellertid kan te sig anmärkningsvärt är att det fortfarande i mycket stor utsträckning är den partimodell som Duverger uppehöll sig vid som även fungerat som själva sinnebilden av hur poli- tiska partier bör se ut. I diskussionen om partikrisen är det ingen tve- kan om att det är masspartiet som utgör den intellektuella och nor- mativa prototypen. Den centrala frågan i denna tidiga diskussion om vilken typ av partier som var att föredra handlade ytterst om i vad mån som partierna behövde medlemmar. Epstein ställde frågan om partierna verkligen behövde lägga ned så mycket arbete på att rekrytera medlemmar för kap01.fm 17 Friday, , 1999 7:55 AM att framgångsrikt vinna väljare. Och kunde inte, i televisionens tidsål- der, den mer systemövergripande funktionen att fungera som vitala länkar i den demokratiska beslutsprocessen fullgöras nog så väl med en betydligt mindre medlemsorganisation? En samtida forskare, , menar att forskare alltför lätt anammat en teknologisk determinism dvs. alltför lätt övertygats av argumentet om att television och nya kommunika- tionstekniker gör massmedlemskap obsolet och onödigt. Alltför få försök har gjorts, menar hon, att granska varför partier inte behöver, alternativt behöver se medlemmar som en viktig tillgång. Vidare bidrar vissa av våra vanligaste statsvetenskapliga antaganden om par- tier – att partier är målstyrda organisationer med den helt överord- nade ambitionen att vinna val, samt att partier är enhetliga, väl inte- grerade aktörer – till slutsatsen att medlemmar inte är speciellt vik- tiga (Scharrow 1994). Både (1966) och (1988) betonar i sina partimodeller, catch-all partiet respektive elektorala- professionella partiet , den förändring som sker i masspartierna när partiernas fokus skiftar från medlemmar till väljare. I svensk forsk- ning har i detta sammanhang begreppet väljarpartier använts (1996). Panebianco ser i sin partimodell ett starkt behov av professionella – på bekostnad av medlemmar. I masspartiet har, konstaterar han, partiledningarna behövt en stark byråkrati för att upprätthålla kon- takten med medlemmarna: [A]nd, through the members, with the class gardé. In the new type of party a much more important role is played by professionals (the so-cal- led experts, technicians with special knowledge), they beeing more use- ful to the organization than the traditional bureaucrats, as the partys gravitational center shifts from members to the electorate (Panebianco 1988, s. 264). Panebianco ser stora förändringar för medlemmar när de nya for- merna av masskommunikation, särskilt televisionen, blir allt viktigare som länkar till väljarna. Visserligen behövs både byråkrater och med- lemmar, men de har en mindre betydelsefull roll än tidigare, både finansiellt och i andra avseenden. Även andra forskare har liknande diskussioner. Mogens (1990) talar till exempel om utvecklingen av mediapartier; en partityp som efterträder masspartiet och som inte i lika stor utsträckning som masspartiet är beroende av partimedlemmar. En central uppgift i denna undersökning är att från olika utgångs- kap01.fm 18 Friday, , 1999 7:55 AM punkter nagelfara frågan om medlemskapets innebörd. En kartlägg- ning sker av såväl medlemsutvecklingen i de svenska partierna som av vad som på ett individuellt plan kännetecknar de partipolitiskt enga- gerade och andra som är engagerade i politiskt relevanta sammanslut- ningar. Det är förvisso partierna som står i förgrunden för denna studie, men genom att också uppmärksamma politisk aktivitet i vidare mening är det vår ambition att nå fördjupad förståelse av den demokratiska transitionsprocess som bland annat kännetecknas av en kris för parti- erna. När partiernas tilltagande svårigheter att mobilisera varit före- mål för diskussion har det ofta påpekats att det totala politiska enga- gemanget inte minskar bland medborgarna. som partierna aktivitets- och medlemsmässigt tappat mark har nämligen andra for- mer av politiskt deltagande blivit vanligare. Det politiska intresset har ökat bland medborgarna under de senaste 2– 3 decennierna, liksom den politiska kompetensen och självförtroendet. Mot den bakgrun- den blir det svårt att vara alarmist och hävda att håller på att förvandlas från en deltagardemokrati till en åskådardemokrati , skri- ver och valundersökning (1995, s. 184). Även om utvecklingen inte i detta hänseende är alldeles entydig (m.fl. 1998) är detta under alla förhållanden en ytterst cen- tral aspekt när partikrisen diskuteras. Vi riktar därför uppmärksam- heten mot 19 politiskt medvetna och aktiva individer som valt att i stället för att aktivera sig i partier valt att engagera sig i politiskt rele- vanta sammanslutningar. Vad är det som kännetecknar detta engage- mang? Partierna finansiella beroende av medlemmarna har i hög grad för- ändrats i och med införandet och utvecklingen av de offentliga ansla- gen till partierna. I , liksom i flera andra länder, har offentlig finansiering framhållits som en viktig metod att lösa de problem som fanns med det tidigare finansieringssystemet. Detta privata system kunde utveckla beroendeförhållanden till företag och organisationer som ibland ansågs ohälsosamma. Avsikten har varit att minska bero- endet till olika särintressen och därmed minska riskerna för korrup- kap01.fm 19 Friday, , 1999 7:55 AM tion och andra oegentliga bindningar som kan uppkomma till finan- siärerna. Men motiven har i hög grad även varit att tillföra resurser till partierna i ett läge där medlemmar inte längre klarar av de allt högre kostnaderna för valkampanjerna (Gidlund 1983). De offentliga anslagen är kopplade till partiers styrka i termer av väljarstöd; ett förhållande som således inte skapar några incitament för partierna att öka medlemsantalet för att få tillgång till dessa resur- ser (Gidlund 1991). Detta nya finansiella beroende till staten har uppmärksammats i den partimodell som och skisserat – kartellpartiet (the cartel party) – där partiernas successiva inkorpore- rande i statsmakten utgör ett av de karaktäristiska dragen. Internationalisering och den nya informationstekniken I takt med att gränser mellan stater minskar i betydelse och att gräns- linjen mellan vad som kan betraktas vara nationell respektive interna- tionell politik suddas ut, bryter det fram nya politiska mönster och former för politiskt arbete. Den europeiska integrationen och med- lemskapet i EU har skapat behov av att partierna utvecklar samver- kan med likasinnade partier i europeiska partinät. Där kan partierna samordna de europeiska valkampanjerna, utveckla gemensamma syn- sätt och strategier för politiskt inflytande. Här finns konturerna av en ny partimodell – det transnationella partiet – som bryter den tradi- hierarkiska organisationsprincipen till förmån för mer IT- baserade nätverkslösningar och gränsöverskridande kommunikatio- ner (Gidlund 1992, 1999a, 1997). Undersökningens uppläggning och genomförande påbörjades enkätundersökningen som riktade sig till ordförandena i partiernas kommunorganisationer (partiets kom- munövergripande organisation). Denna kommunorganisation är ibland den enda partiorganisation som partiet har i kommunen. I fråga om socialdemokraterna, och i viss mån modera- terna finns därutöver lokalavdelningar.2 Enkätundersökningen var till stora delar en uppföljning av fram- för allt en frågeundersökning (inom ramen för kommunal- demokratiska forskningsgruppen) men även en undersökning från 1990.3 enkätundersökning baserade sig på ett riksrepresenta- tivt urval av 50 kommuner.4 Vi kan på goda grunder anta att denna kap01.fm 20 Friday, , 1999 7:55 AM riksrepresentativitet inte äger samma giltighet två decennier senare.5 Urvalet och 1998 utvidgades med storstäderna , och . Argumentationen till detta var att storstäder försummats av tidigare forskning som i hög grad betraktat dessa som atypiska och mindre intressanta för svensk kommunforskning. Storstäder bör dock snarare ses som intressanta miljöer för att bland annat studera innovationsmönster. För att möjliggöra jämförelser med 70-talsundersökningen har i föreliggande studie ibland storstä- derna exkluderats i redovisningarna. Enbart partiorganisationer som erhöll mandat i kommunfull- mäktige efter valet har utgjort underlaget för populationen i de 53 kommunerna. Förutom storstäderna finns dock vissa andra skill- nader mellan urvalen i de ingående undersökningarna. undersökning inkluderade endast de kommunövergripande partior- ganisationer som hade representanter i i urvalet och ute- slöt således lokala partier. Dessutom innefattades även riksdagspar- tier som inte erhållit mandat i kommunfullmäktige i populationen men som hade en kommunorganisation. Detsamma gällde undersökning, fastän man vid det tillfället även inkluderade lokala partier. , efter valet, skickades 398 frågeformulär till de utvalda kommunorganisationerna. Omkring , , skickades en första påminnelse. hade skickat in sina svar. Efter ytterligare utskick samt ett antal telefonkontakter kunde en svarsprocent på (303 enkäter) erhållas.6 frågeundersökning besvarades av totalt av respondenterna, dvs. av 246 av de totalt 349 ingående responden- terna. I tabellerna nedan redovisas den närmare fördelningen mellan partierna vad gäller svarsprocent. Där framkommer att hade en lägre svarsprocent (55,5) än de andra partierna 1990. I den aktuella enkätundersökningen är fördelningen tillfredsstäl- lande, en något lägre svarsfrekvens dock från socialdemokraterna (67,) och (66,). under- sökning var svarsfrekvensen för storstäderna och tillfredsställande (85,) medan hade en något lägre svarsfrekvens (57,). Motsvarande siff- ror frågeundersökning var för , och . kap01.fm 21 Friday, , 1999 7:55 AM Respondenter och svarsprocent för enkätundersök- ningen 1990 till partiernas kommunorganisationer. procent (%) Respondenter och svarsprocent för enkätundersök- ningen 1998 till partiernas kommunorganisationer. procent (%) Övriga partier** *i har två likvärdiga och parallellt existerande partiorganisationer. **Övriga partier motsvarar de som i texten omnämns som lokala partier. I de flesta fall rör det sig om renodlade lokala partier även om ett fåtal formellt också har en riksorganisation. Kommentar: I undersökningen används följande indelning av kommunerna: kun- skapskommuner, mellankommuner och basnäringskommuner. Kunskapskommunerna (k-kommuner) hör till de s.k. A-regionerna, vilka karaktäriseras som dynamiska till- växtområden. Baskriteriet är att A-regionen skall ha ett universitet eller en högskola. Här återfinns särskilt storstäder och kommuner vars arbetsmarknad kännetecknas av betydande inslag av s.k. kunskapsyrken och där den allmänna utbildningsnivån är relativt hög. Basnäringskommunen är motpolen i dessa avseenden och består av områden som länge dominerats av produktion knuten till skogen, malmen och andra naturresurser. Mellankommunen är just den grupp av kommuner som befinner sig någonstans mellan de båda ytterligheterna. Där återfinns ofta kommuner med rela- tivt stor offentlig sektor eller mer blandad näringsstruktur. Se närmare om denna indelning i SOU 1989:68. Fördelningen av de i undersökningen ingående kommu- kap01.fm 22 Friday, , 1999 7:55 AM nerna och partiernas kommunorganisationer (50- respektive 53-urvalet) på dessa tre kommuntyper baseras på den indelning som gjordes 1989 vilket innebär att några kommuner till vilka lokaliserats högskolor inte har klassificerats som kunskapskommuner . Den kvalitativa delen av undersökningen baseras på ett strategiskt urval. Det centrala är inte att urvalet skall utgöra en modell av en viss population utan att det skall vara kvalitativt täckande, dvs. innehålla så många olika kvaliteter som möjligt. I motsats till kvantitativa stu- dier, där resultaten är numeriska mätvärden, är det i kvalitativa stu- dier begreppet i sig, den kvalitativa företeelsen, som utgör resultatet. Eftersom det finns skäl att anta att den företeelse som står i fokus för studien kan visa prov på stor variation bör därför urvalet vara stort.7 Tillvägagångssättet för kartläggningen av de partiaktiva är det som ligger till grund för den s.k. Grounded Theory-metoden: genom att så förutsättningslöst som möjligt systematisera och gruppera de utsagor om motiv till partimedlemskap och politisk aktivitet som föreligger, samt om föreställningar om partikrisen är syftet att nå en i princip fullständig kartläggning av de olika aspekter och dimensioner som är relevanta i sammanhanget (1980). Samma princip är styrande för kartläggningen av de som är politiskt aktiva utanför par- tiväsendet. Syftet med denna del i undersökningen är alltså att kartlägga de kvalitativa aspekter som är relevanta. Det handlar således om att identifiera de empiriska kategorier och dimensioner som är relaterade till partikrisen. Det är begreppens kvalitativa beskaffenhet, dess inre värden och egenskaper som skall blottläggas (jfr 1980). I kapitel 2 redovisas medlemsutvecklingen i de olika partierna . Vi beskriver hur den nedåtgående trenden när- mare bestämt ser ut, inte bara totalt utan även partivis och hur utvecklingen skiljer sig i olika sociala kategorier och kommuntyper. Kapitlet avslutas med en forskningsrelaterad diskussion om medlem- skapets innebörd och betydelse. I kapitel 3 söker vi besvara frågan hur attraktiva partiernas möten är. Det sker en kartläggning av mötesverksamhetens utveckling, såväl vad gäller omfattning som karaktär. En central frågeställning gäller om man kan iaktta några förskjutningar i fråga om partimötenas funktioner. kap01.fm 23 Friday, , 1999 7:55 AM I kapitel 4 synas partiverksamheten lokalt för att se i vad mån det finns någon innovationsbenägenhet att arbeta på annorlunda sätt av vad som traditionellt är brukligt i partiarbetet. Kan man registrera nya mötesplatser för det politiska samtalet med medborgarna? Sker det någon anpassning till ny teknik? I kapitel 5 granskas vilken kapacitet som finns till förändring på lokal nivå i partierna. Vilken frihet har partiorganisationerna lokalt att styra över sin verksamhetsplanering och de politiska frågor som drivs i kommunen? Vidare ser vi närmare på den ekonomiska och administrativa kapaciteten i organisationerna. I kapitel 6 sker en porträttering av de partiaktiva. I stället för att uppehålla oss vid frågan varför människor flyr partierna vänder vi här på perspektivet och ställer frågan varför människor väljer att enga- gera sig i partier. Motiven bakom ett såväl aktivt som passivt parti- medlemskap fokuseras. Vi behandlar också frågan om hur de partian- slutna – aktiva likväl som passiva – ser på partikrisen. I kapitel 7 riktas uppmärksamheten på motsvarande sätt mot medborgare som engagerat sig i politiskt relevanta sammanslutningar utanför partiväsendet. Vi jämför de olika typer av engagemang som finns i urvalet, och diskuterar frågan om även dessa aktivister – i lik- het med de partiaktiva – kan anses göra skäl för benämningen demo- kratins trotjänare. I kapitel 8 sammanfattas resultaten. Vi diskuterar också hur man på ett djupare plan bör förstå den utveckling som beskrivits i boken. Vi konsterar att vi befinner oss i en brytningstid och att partierna står inför en period av uppbrott och förnyelse. Undersökningens vikti- gaste resultat relateras i detta sammanhang till den diskussion om partiernas funktioner i det politiska systemet, såsom de brukar beskrivas i litteraturen. 1I litteraturen tillskrivs partierna en lång rad funktioner i det politiska syste- met. (1983, s. 241 ff.) talar om följande funktioner: mobilisering, strukturering och mobilisering av röster, aktivering och skolning av medlemmar, representation och aggregering, ledarskapsrekrytering, skötsel av den politiska styrelsen, samt policyformulering. (1996, s. 133 ff.) anger vid sidan av kanalfunktionen även aggregering, artikulering, socialisation, rekryte- ring, samt beslutsfattande. 2Vi frågade i enkätundersökningen vilken roll kommunorganisationen spelade, om den utgör partiets huvudsakliga verksamhetsform eller utgör i första hand en samordnande nivå i kommunen inför nomineringar och allmänna kap01.fm 24 Friday, , 1999 7:55 AM Totalt angav att den utgjorde partiets huvudsakliga verksam- hetsform. frågeundersökning genomfördes i ett av finansierat projekt om partiernas förändringsstrategier (projektledare: ). 4För en detaljerad beskrivning av urvalskriterier, se Ds Kn 1981:15. 5Några genomgripande förändringar av kommungränser har däremot inte skett i det ursprungliga 50-urvalet. 6Ett tiotal personer framstod vid telefonkontakt vara svarsvägrare och angav främst principiella skäl för att inte medverka, medan andra angav tidsskäl och att flera enkäter var ute i partierna . 7Minst 10 och högst 30 intervjuer brukar anges som en allmän rekommenda- tion för urvalsstorleken (se t.ex. 1984, s. 171). En allmän rekommenda- tion är att det inte bör vara färre än 10 eftersom det då finns risk att man inte får tillräcklig bredd med avseende på företeelsens kvaliteter. Men det bör inte vara för många, ty då riskerar överblickbarheten att gå förlorad. Forskaren bör kunna gå igenom materialet från olika utgångspunkter, utan hjälp av dato- rer gå över materialet gång på gång utifrån nya vinklingar . Denna rekommen- dation gavs dock 1984 och utvecklingen inom just datatekniken gör att det – tvärtom mot vad som hävdas av – är möjligt att med hjälp av datorer kunna bearbeta ett större intervjumaterial. Men det avgörande är naturligtvis alltjämt att antalet intervjuer blir tillräckligt för att kunna uppdaga den erforder- liga bredden kvalitativt sett. kap02.fm 25 Friday, , 1999 7:57 AM 2 Partierna och deras medlemmar Sedan det moderna partiväsendet tagit form skedde en obruten medlemstillströmning till partierna fram till bör- jan av . Enligt partiernas egna siffror var som mest ca 1,5 miljon svenskar medlemmar i något parti 1962. Därefter stagnerade medlemstillströmningen. Men – just innan kollektivan- slutningen till det socialdemokratiska partiet i praktiken avskaffades1 – fanns nästan 1,5 miljon partimedlemmar. I relation till befolk- ningen var det fråga om en minskning jämfört med det tidiga 60- talets rekordnivå – från av befolk- ningen i dess helhet 1990. Men det är först under det senaste decen- niet som utvecklingen varit så dramatisk att det är befogat att tala om en kris för partiväsendet. Som framgår av tabell 2.1 har partierna sammantaget förlorat drygt en miljon medlemmar . Men då är alltså den ursprungliga jämförelsepunkten från den tid då kollektivanslut- ningen ännu existerade; socialdemokratins ras svarar för lejonparten av den totala medlemsminskningen. Det är emellertid inte enbart socialdemokraterna som har förlorat medlem- mar. Framför allt , men också och folkpar- tiet, har en negativ trend. Sammantaget försvann nästan en kvarts miljon medlemmar från partierna . Därefter har den sammantagna nivån varit intakt.2 Också de politiska ungdomsförbunden har drabbats av medlems- avtappning. halverades det totala medlemsan- talet i ungomsförbunden och därefter, har ännu en halvering ägt rum. har dock en viss ökning skett. är 57 000 personer medlemmar i något av de politiska ung- domsförbunden. Tillsammans finns alltså ungefär 488 000 med- lemmar i de politiska partierna och ungdomsförbunden. kap02.fm 26 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Partiernas medlemsantal (1000-tal) Kommentar: I dessa siffror inräknas inte ungdomsförbundens medlemmar, de redo- visas här separat. Däremot inräknas kvinnoorganisationernas medlemmar, i den mån som det finns särskilda kvinnoorganisationer. De politiska ungdomsförbundens medlemsantal 1970– 1999 (1000-tal) förbundet (KDU) Inom brukar man med stolthet tala om partiets folkrö- relsetradition. Ett högt medlemsantal och många aktiva medlemmar har varit kännetecknande för denna tradition. har för- lorat av sina medlemmar . Par- tiets ungdomsförbund har haft en än mer bekymmersam utveckling. Dagens CUF är mindre än en tiondel så stort som CUF var. Även socialdemokraterna brukar på motsvarande sätt berömma sig av att vara ett folkrörelseparti. Vad som är slående under det dra- matiska är alltså att det just är de mest utpräglade folkrö- kap02.fm 27 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR relsepartierna som förlorat många av sina medlemmar. Mellan 1992 – då kollektivanslutningen upphörde – och 1999 har och socialdemokraterna tillsammans förlorat hälften av sin medlemsbas. Detta kan vara värt att notera mot bakgrund av att det i diskussionen om partikrisen gjorts gällande att det traditionella folkrörelsepartiet, baserat på massmedlemskap och idealitet, inte passar in i dagens sam- hälle. Partiernas karaktär förändras; mer och mer blir de – i stället för att vara medlemspartier – kampanjinriktade och professionalise- rade väljarpartier . Ett uppmärksammat bidrag inom partiforsk- ningen är här Panebianco (1988) som använder begreppet det pro- fessionellt-elektorala partiet (se även 1996). För flera partier – , och i någon mån också för socialdemokraterna – är det också nära till hands att sätta med- lemsraset i samband med den allmänna motvind i opinionen som dessa partier mött . Naturligtvis är det enklare att få till stånd en positiv medlemsutveckling om partiet har medgång i opi- nionen än om det råder elektoral snålblåst. Socialdemokraternas till- fälliga återhämtning skedde för övrigt i kölvattnet av fram- gångsval, därefter har nedgången fortsatt. Men att även ett parti som , som haft en förhållandevis gynn- sam trend i väljaropinionen, drabbats av ett vikande medlemsantal tyder på att det inte enbart är opinionsvindarna och de enskilda parti- ernas valresultat som förklarar minskningen. Det är de partier som i olika avseenden (t.ex. ålder och politisk status) är att betrakta som etablerade som svarar för den medlemsmässiga tillbakagången, allde- les oavsett om det går bra eller dåligt för dem i de allmänna valen. Var har medlemsminskningen ägt rum? Vår undersökning, som baseras på ett statistiskt urval, bekräftar med all önskvärd tydlighet den allmänna bilden av en dramatisk medlems- minskning . Den procentuella minsk- ningen i undersökningens data är nästan identisk med de medlemsan- tal som finns i tabell 1. I tabell 2.3 redovisas hur antalet medlemmar per parti och kom- mun minskat . 1979 hade varje parti i genomsnitt 856 medlemmar per kommun. Ett drygt decennium senare, 1990, hade en liten minskning skett; i genomsnitt fanns då 703 medlemmar per parti och kommun. 1998, slutligen, var medelta- let endast 237 medlemmar. Den partivisa bilden är föga oväntat identisk med den generella kap02.fm 28 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Antalet medlemmar per parti och kommun 1979, 1990 och 1998 (medelvärde). Antalet kommunorganisationer inom parentes. Kommentar: 50-kommunurvalet. * Vi kommer att benämna dessa partier för lokala partier även om det i ett par fall gäller partier som har en viss spridning över den egna kommunen och även har riksorganisation. Det är framför allt socialdemokraterna som förlorat medlemmar, och detta i allt väsentligt efter kollektivanslutningens upphörande. Den genomsnittliga socialdemokratiska arbetarkommu- nen består 1998 av 808 medlemmar, vilket skall jämföras med över 3 000 medlemmar 1979. Även , och folk- partiet har förlorat många medlemmar. Tabell 2.3 ger dock en missvisande bild av det genomsnittliga medlemsantalet. De tre storstadskommunerna ingick nämligen inte undersökning och har för att möjliggöra en longitudinell jämförelse i tabellen tagits bort även 1990 och 1998. Om dessa kommuner ingår i beräkningen var det genomsnittliga medlemstalet 1990 1 357 medlemmar – alltså nästan ett dubbelt så högt genomsnitt. Därefter sjunker följdenligt siffran dramatiskt: 1998 är det endast 330 medlemmar per parti och kom- mun kvar. Även med storstadskommunerna inräknade i urvalet står det följaktligen bortom allt tvivel att de svenska partierna har dränerats på medlemmar.