sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är således osäkert om en kommun kan välja att ha en enhetstaxa eller en taxa som enbart tar hänsyn till inkomst. Bland de argument som kan nämnas för att ha insatsrelaterade taxor kan nämnas 172 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU ·Det skall finnas en tydlig koppling mellan vad man får och vad man betalar för. ·Det kan upplevas mer "rättvist" att den som får lite hjälp betalar mindre än den som har omfattande hjälp. ·Taxan kan anpassas till kommunens prisbild, t.ex. att omfattande hjälp erbjuds till en lägre avgift i särskilt boende om det för kom- munen är billigare att ge omvårdnaden i särskilt än i ordinärt bo- ende. ·Taxan kan styra efterfrågan så att den enskilde eller hennes anhöriga inte efterfrågar mer hjälp än vad som faktiskt behövs. ·Servicetaxa där man betalar för t.ex. antal rum som skall städas kan stimulera till att lösa städning på annat sätt än via hem- tjänst eller att minska efterfrågan på tjänsten. Mot dessa argument kan ställas risken att enskilda trots behov avstår från att efterfråga mer hjälp på grund av att de vet eller tror att avgiften då ökar. Vid ökande behov kan avgiften stiga väsentligt om kommunen har insatsrelaterade taxor. Detta kan leda till att äldre trots behov av ökad insats avstår från att efterfråga den, om de anser sig ha bekymmer att klara redan avgiften för en lägre omsorgsnivå. Styrningen av efterfrågan skall enligt min mening ske via bistånds- beslutet, eftersom det är där som det är möjligt att göra de individuella bedömningarna. Att styra med taxesättningen är mer trubbigt, och kan leda till att enskilda av ekonomiska skäl väljer bort omsorg de är i be- hov av. Det står i strid med de av beslutade nationella målen för äldreomsorgen. Avgifterna skall inte hindra äldre och funktionshindrade från att ef- terfråga den hjälp de behöver. Även servicetaxor kan vara problema- tiska, eftersom det blir allt svårare att dra klara gränser mellan service och personlig omsorg. Det kan vidare ur rättssäkerhetssynpunkt vara tveksamt med stora skillnader i avgift mellan två relativt diffust beskrivna omsorgsnivåer. Min bedömning är därför att kommunerna skall ha frihet att välja om insatsens art och omfattning skall påverka avgiften eller ej. ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 173 Avgiften betraktas i flertalet kommuner som ett abonnemang, inte som en ersättning för viss utförd tjänst. Det leder till att insatsen kan variera utan att avgiften påverkas. Enligt kartläggning 1996 måste den enskilde i cirka hälften av de undersökta kommunerna av- säga sig hjälpen för minst för att få avgiftsbefrielse. Få kom- muner hade system där avgiften reducerades om den en- skilde avsäger sig hjälpen tillfälligt eller för gott. Endast enstaka kommuner hade vid kartläggningen regler för att av- giften skall sättas ned om hjälpen uteblivet på grund av resursbrist hos utföraren, t.ex. att många är sjuka i vårdbiträdesgruppen eller någon med stort omvårdnadsbehov kommer från sjukhuset så att gruppen snabbt måste omprioritera sitt arbete. Ingen av de studerade kommu- nerna reducerade avgiften om insatsen utförts på ett sätt så att den en- skilde är missnöjd med kvalitén. Denna fråga hör naturligt hemma i kommunernas arbete med att kvalitetssäkra sina tjänster. Där finns möjlighet att utforma taxesyste- men så att de tar hänsyn till om den enskilde under del av månaden inte erhållit någon hjälp. 7.3Aktuella eller historiska inkomster? Det främsta argumentet för att använda sig av taxerade inkomster är att det är administrativt enkelt såväl för kommunen som för den enskilde. Kommunens handläggare slipper pröva vilka inkomster som skall an- vändas och hur olika uppgifter skall tolkas. Denna prövning har ju skattemyndigheten redan gjort. Vidare kan alla uppgifter hämtas in ma- skinellt via databand från (). Detta spar mycket tid för kommunen och innebär att den enskilde slipper lämna uppgifter vid nyansökan och annat än i de fall då det skett större förändringar mellan taxeringsåret och innevarande år. Det främsta argumentet mot att använda taxerade inkomster är ris- ken att de inte ger en korrekt bild av personens aktuella situation. En rad olika faktorer, mer eller mindre enkla att identifiera, kan förklara detta. Hit hör t.ex. att personen kan ha haft en realisationsvinst under taxeringsåret, att personen blivit änka/änkeman och därmed fått änd- rade ekonomiska villkor och att räntor och andra kapitalinkomster kan skifta mellan åren. En annan faktor är att pensionärer med enbart folk- pension och pensionstillskott inte behöver deklarera sina inkomster i nu gällande pensionssystem. 174 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU Det saknas rikstäckande kartläggningar av hur stora differenserna kan vara, och om skillnaderna är av betydelse för avgiftens storlek. En av de större datasystemlevarantörerna på området, , har gjort en kartläggning tillsammans med sina kommunkunder. Av den framgår att av äldreomsorgstagarna i en genomsnittlig kommun har en taxerad inkomst som skiljer sig ± från den aktuella, 25 pro- cent har en inkomst som är lägre och en taxerad inkomst som är över den aktuella. Vid avgiftssättningen får kommunerna inte debitera högre avgift än att den enskilde har sitt förbehållsbelopp kvar. Detta förutsätter att kommunen har en kunskap om den aktuella situationen såväl vad gäller inkomster som bostadskostnad. Detta är huvudskälet varför kom- munerna enligt min bedömning skall utgå från aktuella inkomster såväl vid avgiftsberäkningen som vid bedömning av om avgiften skall jäm- kas. 7.4Vilka inkomstslag skall medräknas? De sätt kommunerna beräknar den enskildes inkomster leder dels till för den enskilde äldre svårbegripliga regler, dels till stora olikheter mellan kommunerna. I en kommun påverkar avkastningen av kapital inte alls avgiften, i en annan räknas 5 resp av förmögenhe- ten som inkomst. En kommun gör en aktuell beräkning av den äldres faktiska inkomster och skatter, en annan utgår från upp- gifter. En kommun använder sig av det förmånligaste sättet att beräkna makars inkomster, en annan utgår alltid från inkomsten för den som har hjälpen. I en kommun har marginaleffekterna i skatte- och BTP-syste- men beaktats vid utformningen av äldreomsorgstaxan, i en annan kommun har detta försummats. Det finns således goda skäl för att dis- kutera en reglering av hur kommunerna skall hantera inkomsterna vid avgiftssättningen och bedömningen om den enskilde får sitt förbehålls- belopp kvar eller ej. En sådan reglering bör enligt min syn ha följande utgångspunkter ·Inkomsten skall så nära som möjligt spegla aktuell situation. ·Kommunalskattelagens bestämmelser om vad som är skattepliktiga inkomster av tjänst och av näringsverksamhet skall tillämpas. Ut- över dessa får inkomster som beskattas i annat land medräknas. Kommunen har rätt att bortse från inkomster om dessa är av ringa betydelse. ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 175 ·Lagen om statlig inkomstskatt skall tillämpas vad gäller vilka skat- tepliktiga kapitalinkomster som får medräknas. Det innebär att för- mögenheten inte på annat sätt kan påverka avgiftens storlek, exem- pelvis via beräkning av fiktiv avkastning av kapital eller som be- gränsande faktor vad gäller rätten att få avgiften jämkad. Uppgifter avseende året före det aktuella får användas, enligt kontrolluppgifter eller deklarerade kapitalinkomster. ·Hänsyn skall tas till den enskildes inkomster efter skatt. Kommu- nerna har rätt att bortse från förmögenhetsskatt. Fastighetsskatt räk- nas som bostadskostnad. ·När endast en av makarna har hemtjänst eller bor i särskilt boende beräknas makarnas sammanlagda inkomst dividerat med två om vårdtagaren har den högsta inkomsten, medan hänsyn tas enbart till vårdtagarens inkomst om han/hon har den lägsta inkomsten. ·Barns inkomster skall inte räknas in om förälder har hjälp med ser- vice och omsorg. 7.4.2Inkomst av tjänst, inkomster av näringsverksamhet Ungefär hälften av landets kommuner räknar in eventuell inkomst/un- derskott av näringsverksamhet, de övriga gör det inte. Det finns också skillnader i kommunernas strävan att få med alla inkomster. Vissa men inte alla kommuner som använder sig av aktuell inkomst använder sig av kommunalskattelagens regler för att bedöma vilka inkomstslag som skall medräknas. Till inkomst av tjänst räknas inkomst av anställning, uppdrag och annan inkomstgivande verksamhet om inkomsten inte är att hänföra till näringsverksamhet eller kapital. Vidare hänförs hit olika ersättningar som utges i stället för lön, t.ex. pensioner och livränta. Vid inkomstbe- räkningen för avgiftssättningen är det ej aktuellt att göra de avdrag som framgår av 33 § 1 mom. kommunalskattelagen. De avdrag som enligt den lagen får göras för kostnader som är nödvändiga för att fullgöra förvärvsarbete får beaktas vid en individuell bedömning av förbehålls- beloppet i det fåtal fall detta kan vara aktuellt. Förslaget överensstämmer vad gäller inkomst av tjänst och närings- verksamhet med förslagen i betänkandet SOU 1997:85 Förmån efter inkomst från Utredningen för översyn av inkomstbegreppet inom bi- drags- och socialförsäkringssystemen. Där förordas bl.a att inkomster av tjänst och av näringsverksamhet beräknas enligt de skatterättsliga reglerna även vad gäller BTP. 176 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU ,QNRPVW DY QlULQJVYHUNVDPKHW De skatterättsliga reglerna för näringsverksamhet är komplicerade. Av underlagsmaterial till utredningen framgår att det är försvinnande få personer som betalar avgift för äldre- och handikappomsorg och som har inkomster av näringsverksamhet. Med hänsyn till det ringa antal personer som berörs finns det inget behov av att utarbeta enklare prin- ciper för att ta hänsyn till dessa inkomster vid avgiftsberäkningen än de som följer av de skatterättsliga reglerna. Det bör vara möjligt för kom- munerna att använda sig av senast deklarerade inkomster av närings- verksamhet, om inte omsorgstagaren kan visa att förhållandena ändrats. Avsättning till skogskonto, periodiseringsfonder, expansionsmedel m.m. ger visserligen möjlighet att "avgiftsplanera" genom att fördela inkomsterna över . Bortsett från skogskonto torde detta pro- blem vad gäller äldre- och handikappomsorgen dock vara helt försum- bar. Med hänsyn till de komplicerade regler som gäller, och möjligheten för den enskilde att planera sina inkomster så att avgiften reduceras, bör det vara möjligt för kommunerna att helt bortse från inkomst av ringa betydelse. Kommunerna bör ha rätt att räkna in utländsk pension och andra skat- tepliktiga inkomster som beskattas i annat land i den enskildes avgifts- utrymme. I tre fjärdedelar av landets kommuner räknades in- komst av kapital som del av den avgiftsgrundande inkomsten. Ungefär var tionde kommun uppgav att de räknade med en schablonmässig av- kastning på kapitalet. En modell för schablonberäkning som vissa kommuner använder är den princip som lagt fast för hur ka- pital skall påverka avtrappningen av BTP. Det innebär för en ensam- boende att kapital anses ge en avkastning på fem pro- cent och förmögenhet däröver en avkastning om . Vissa kommuner räknar endast med bankmedel och annat kontant kapital, medan vissa kommuner följer BTP-reglerna fullt ut och även räknar in SOU 1999:33 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 177 I vissa kommuner påverkar inte kapitalinkoms- terna alls avgiften.1 Förmögenheten kan påverka avgiften även genom att rätten att få avgiften nedsatt begränsas om den enskilde har förmögenhet över visst belopp. Drygt hälften av landets kommuner uppgav att förmögenheten inte påverkar rätten att få avgiften nedsatt. En fjär- dedel av kommunerna svarade att avgiften inte jämkas om förmögen- heten har en viss storlek. Resterande fjärdedel har endera inte besvarat frågan eller uppgivit att förmögenheten påverkar på annat sätt. I enlighet med resonemanget i kapitel 5 om förbehållsbeloppet skall den enskilde av sina faktiska inkomster förbehållas tillräckliga medel när avgiften är betald. Om så inte är fallet är avgiften för högt satt och skall rättas. Om rättning inte sker med hänvisning till att personen har förmögenhet överstigande den förmögenhetsgräns kommunen beslutat måste detta betraktas som ett schablonmässigt sätt att beräkna en intäkt av förmögenheten. Många har kapitalinkomster, men de ger vanligen ett relativt blyg- samt tillskott till försörjningen. Var tredje pensionärshushåll har kapi- talinkomster som är lägre än , dvs. av samtliga pensionärshushåll har en kapitalinkomst om brutto eller mer (efter skatt), men av pen- sionärshushållen med låga inkomster (/år) har så höga kapitalinkomster. Till intäkter av kapital räknas enligt lagen om statlig inkomstskatt löpande avkastning, vinster och annan intäkt som härrör från egendom, om intäkten inte är att hänföra till näringsverksamhet. Exempel på detta är ränta på bankmedel, obligationer och andra fordringar, utdelning på aktier och andelar, lotterivinst som inte är befriad från kapitalbeskatt- ning, hyresinkomster vid upplåtelse av privatbostad. Hit hör också rea- lisationsvinst vid försäljning av eget hem eller bostadsrätt, liksom av aktier mm. Vid beräkningen av beskattningsbara inkomster tas även hänsyn till ränteutgifter och reaförluster. Det är inte möjligt att vid avgiftssättningen beakta årets inkomster av kapital, eftersom de i flera fall, t.ex. ränteintäkter från banktillgodo- havanden, inte är kända förrän . Kommunerna bör därför kunna nyttja senast kända uppgifter, endera enligt de kontrolluppgifter som den enskilde erhåller som underlag för sin deklara- 1Äldreuppdraget 98:4, sid 13 2Äldreuppdraget 98:4, sid 14 3Studie av situationen för ålderspensionärer med låga inkomster, 1997:9 178 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU tion eller från RSV när de taxerade kapitalinkomsterna finns tillgäng- liga. Mitt förslag är att skattepliktiga inkomster av kapital skall medräk- nas. Ett speciellt problem är realisationsvinster. Detta är en skatteplitig inkomst, och skall därför medräknas. Det förutsätts dock att kommunen gör en individuell prövning av i vilken mån denna intäkt speglar den aktuella situationen. Ett annat problem är ränteutgifter. Dessa är inte inkomster, och skall därför normalt sett inte medräknas. Räntor på lån till eget hem eller bo- stadsrätt hör till bostadskostnaden och behandlas enligt de regler som gäller för BTP. Utgiftsräntor för privat konsumtion skall normalt sett täckas av den enskildes förbehållsbelopp. Individuella hänsyn skall dock alltid tas. Mot förslaget kan invändas att det ger möjlighet för vissa äldreom- sorgstagare att "avgiftsplanera" genom att placera sitt kapital så att de årliga ränteintäkterna minimeras. Jag har övervägt olika möjligheter för att beräkna schablonintäkt av kapital. Nackdelarna överväger dock. Det är svårt att fastställa en lämplig schablon. Det strider vidare mot grundtanken med förbehållsbeloppet, att den enskilde av faktiska in- komster skall ha tillräckliga medel kvar för sina personliga behov. Det är då inte rimligt att räkna in inkomster som inte existerar eller som kan falla ut ett eller fram i tiden. Placering av kapital så att det inte ger skattepliktig inkomst är en fråga som bör behandlas i skattesam- manhang. Särlösningar vad gäller taxor för vård och omsorg är olämp- ligt. Endast ifråga om jämkning av avgift får hänsyn tas till att den en- skilde har förmögenhet. Totalt sett använder något mer än hälften av kommunerna inkomst efter skatt vid avgiftsberäkningen. 4 Det finns olika sätt att ta hänsyn till skat- ten. Vissa kommuner tar hänsyn till alla aktuella skatter. Vissa kommu- ner bortser från eventuell förmögenhets- och fastighetsskatt (den sist- nämnda medräknas dock vanligen som boendekostnad). I de kommuner som utgår från bruttoinkomsten beaktas vanligen skatten på annat, mer schabloniserat sätt. Vid beräkningen av hur hög avgift som kan debite- ras vid en viss inkomst förutsätts ofta att personerna med den inkoms- ten/det inkomstintervallet betalar skatt enligt skattetabell för den in- komstnivån. 4 Äldreuppdraget 98:4, sid 12 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 179 Eftersom kommunerna skall ta hänsyn till den enskildes faktiska in- komster måste avgifter och jämkning beräknas med ledning av inkomst efter skatt. Förmögenhetsskatt är inte skatt på inkomst, och behöver därför inte beaktas. Fastighetsskatt räknas in i bostadskostnaden, se nedan. Var tionde kommun räknade in handikappersätt- ningen i de inkomster som påverkar avgiftens storlek. Något färre räk- nade med vårdbidrag, oklart om de då räknade in både den skatteplik- tiga delen och bidragsdelen. Ett mindre antal () räknade in anhörigbidrag. Knappt hälften av kommunerna uppgav att de räknade in bostadsbi- draget (BTP). I vilken mån de därmed avsåg att de drar BTP från hyran och räknar med nettohyran, eller om BTP förs till inkomsten och där- med finns med i inkomstunderlaget vid avgiftsberäkningen går inte att läsa ut av svaren. Dessa icke skattepliktiga inkomster skall inte medräknas när den en- skildes avgiftsutrymme beräknas. BTP dras från bostadskostnaden vid beräkning av nettobostadskostnad. 7.5Makar/sammanboende och barns inkomster Av ett avgörande från Regeringsrätten (mål nummer 6238-1994) fram- går att rätten anser att det inte är i princip oförenligt med socialtjänst- lagens föreskrifter att vid avgiftsberäkning beakta båda makarnas in- komstförhållanden. Regeringsrätten anser dock att det inte räcker att hänvisa till familjerättsliga skyldigheter om en sådan beräkningsgrund leder till att förbehållsbelopp inte kommer att finnas till den helinackorderades förfogande. Kommunerna hanterar frågan på mycket skiftande sätt. Vissa kom- muner utgår alltid, oavsett om båda eller bara den ena maken har hjälp, från bådas inkomster och dividerar med två. Andra kommuner har två "tariffer", en för ensamboende och en för makar. I andra kommuner räknar man med båda makarnas inkomster enbart om båda har hjälp, annars utgår man från omsorgstagarens inkomst. Grovt sett finns det tre modeller (inom parentes anges hur stor andel av kommunerna som hade resp modell, dels i de fall då den ena maken bor i särskilt boende och den andre bor kvar i den gemensamma bostaden, 180 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU dels i de fall då makarna bor tillsammans och det är en av dem som har insatserna): ·Kommunen tar ut avgift med ledning av omsorgstagarens inkomst (57 resp ). ·Kommunen räknar samman makarnas inkomst och dividerar med två (10 resp ). ·Kommunen väljer det förmånligaste av dessa två alternativ, dvs. tar makarnas sammanlagda inkomst och delar med två om omsorgsta- garen har den högsta inkomsten, men utgår från omsorgstagarens inkomst om han/hon har den lägsta inkomsten (13 resp ). Annat eller flera alternativ (19 resp ) Mot bakgrund av kommunernas skiftande tillämpning anser jag att det är angeläget att i lagen slå fast hur makars och sammanboendes inkomster får beräknas. Jag utgår därvid från det refererade avgörandet och föreslår att kommunerna skall få utgå från makarnas sammanlagda inkomst dividerat med två om vårdtagaren har den högsta inkomsten. Har omsorgstagaren den lägsta inkomsten skall den inkomsten ligga till grund för beräkningen. Minderåriga barns inkomster och förmögenhet skall inte påverka föräldrarnas avgifter. 7.6.1Skatt, BTP och taxor ger stora marginaleffekter Pensionärer i inkomstnivåer upp till dryga har re- dan innan hänsyn tas till avgiftssystemen kraftiga marginaleffekter, i snitt i landet. Inkomstrelaterade taxor förstärker marginalef- fekterna. En orsak till de höga marginaleffekterna är skattesystemet. Det sär- skilda grundavdraget för pensionärer är lika med beloppet för folkpen- sion och pensionstillskott, och trappas ned av förvärvs- inkomster över denna nivå. Det ger marginaleffekter på cirka 20 pro- cent som kommer ovanpå kommunalskatten, som i snitt i landet är un- gefär 31:70. Totalt innebär detta genomsnittligt sett i landets kommuner en marginaleffekt kring . ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 181 Till detta kommer reduktionen av BTP för inkomster överstigande folkpension och pensionstillskott, om i dessa inkomstnivåer, och i de inkomstnivåer där det särskilda grundavdraget är helt borta. Har pensionären blir marginaleffekten i praktiken något högre än . När det nya pensionssystemet genomförs minskar problemet med marginaleffekter i skattesystemet. Om statens kostnad för BTP skall förbli oförändrad kan det, beroende av vilket vägval som görs, innebära att BTP-systemet ändras på ett sätt som leder till att marginaleffekterna för den enskilde blir i stort sett oförändrade. En majoritet av äldreomsorgstagarna har inkomster som är lägre än , vilket innebär att flertalet äldreomsorgstagare har stora mar- ginaleffekter redan innan de inkomstrelaterade avgifterna kommer in i bilden. En studie från fem kommuner i län avseende 1997 visar på de sammantagna marginaleffekterna i dessa kommuner. Skillnaderna mellan kommunerna beror på olika kommunalskatt, att vissa kommuner då hade kompletterande kommunalt bostadstillägg till BTP samt olikheter i taxesystemen. Skillnaderna i progressivitet i taxe- systemen var betydande mellan kommunerna. En kommun, , tillämpade inte inkomtsdifferetierad taxa alls. I tre kommuner var av- giften mellan 6,7–8,högre för personen med i in- komst jämfört med pensionären med enbart folkpension och pen- sionstillskott. I en kommun, , var avgiftsökningen av bruttoinkomstökningen. Tre av kommunerna i denna studie har taxor som ökar kring 7–av bruttoinkomstökning. I genomgång av tax- ekonstruktioner 1996 tillfrågades ett riksrepresentativt urval av landets kommuner. Kommunerna fick ange vilken avgift olika typhushåll skulle få. Definitionerna av omfattning av hemtjänst och inkomster var de samma som de som användes i Skånestudien. Av en bearbetning av svaren av Boende- och avgiftsutredningen framgår att dessa tre Skåne- kommuner är representativa för många av landets kommuner. 182 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU Figur 7 6DPPDQODJG PDUJLQDOHIIHNW I|U KHPWMlQVWWDJDUH PHG VPn PHGHO UHVS RPIDWWDQGH KHPWMlQVWLQVDWVHU YLG HQ EUXWWRLQNRPVW Källa: , Snäva marginaler, om hemvårdsavgfiter och pensio- närers ekonomi, magisteruppsats , höstter- minen 1997 De sammanlagda marginaleffekterna är, som framgår av Skånestudien, betydande, i visa fall . 7.6.2Taxesystem som minskar resp förvärrar effekterna I de fall då kommunerna beräknar avgiften som viss procent av avgifts- utrymmet (nettoinkomst minus nettobostadskostnad) så innebär det att marginaleffekter kan undvikas. Å andra sidan får den enskilde ingen glädje av beslut i avsedda att gynna de sämst ställda pensionärerna, såsom de i budgeten beslutade höjning- arna av BTP och sänkningen av inkomstskatt. Eftersom detta ökar den enskildes avgiftsutrymme går det ökade konsumtionsutrymmet helt el- ler delvis till ökad avgift. En ytterligare komplikation är att många kommuner använder sig av intervalltaxor. Vid en inkomst om 5001–6000 är avgiften låt säga , vid en inkomst om 6001–7000 är den för att ge ett exempel. Fördelen med denna taxemodell är att den kan redovisas på ett mer lättillgängligt sätt än om taxan skulle vara steglös, dvs. att avgiften be- räknas med viss procent av inkomstökningen. Nackdelen är att det blir ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 183 en kraftfull marginaleffekt om man passerar en inkomstgräns. "Trappstegseffekten" kan i vissa fall vara betydande. Det finns kom- muner där några kronors inkomst kan innebära en sänkt eller höjd av- gift med , i enstaka fall . 5 Vanligen är dock "trappstegen" lägre, 50–. 7.6.3Normerande regler från – en modell En majoritet av äldreomsorgstagarna har inkomster som innebär att de, med nuvarande pensionssystem och BTP-regler, får behålla i snitt av varje ytterligare intjänad hundralapp. Som redovisades inled- ningsvis kan effekten när avgift för äldreomsorg tillkommer bli att den enskilde förlorar på en inkomstökning. Den så kallade 30/20 regeln var ett sätt att se till att inkomstrelate- rade taxor inte fick alltför kraftiga marginaleffekter. Vissa kommuner tillämpar alltjämt denna princip.