sou · GNB3146d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Jaktbrott som innefattar dödande av rovdjur förekommer i stor omfatt- ning och de utförs ofta med grymma metoder. För vissa av arterna kan den olagliga jakten få allvarliga konsekvenser. Vargstammen är fort- farande så liten att stammens positiva utveckling kan brytas. Beträffande järven kan brottsligheten vara en av huvudorsakerna till att stammen inte ökat trots att arten länge varit skyddad. Genom samarbete mellan berörda myndigheter kan arbetet mot den jaktbrottslighet som avser rovdjur effektiviseras. Länsstyrelser samt polis- och åklagarmyndigheter bör tillsammans planera för gemensamma insatser i syfte att förebygga sådana brott. gemensamt följa upp vad som händer med polisanmälningar, förundersökningar, åtal och domar avseende olaglig jakt på rovdjur. Bevakningen av områden där jaktbrott avseende rovdjur kan före- komma bör förbättras genom utökat samarbete mellan polisen och läns- styrelsernas fältpersonal. Länsstyrelserna bör även få särskilda medel för att göra punktinsatser med ökad bevakning. Förundersökningar om jaktbrott avseende rovdjur bör regelmässigt ledas av särskilt utbildade miljöåklagare och i varje polisdistrikt bör finnas särskilda utredare som ansvarar för utredningarna. Polisen bör etablera ett samarbete med länsstyrelsernas fältpersonal också när det gäller brottsutredningarna. Staten bör öka sina satsningar på rovdjursforskning. Vår bedömning är att en ökning med väsentligt skulle förbättra villko- ren för forskningen på de mest angelägna områdena. De områden som särskilt bör prioriteras är genetiska studier, fortsatta undersökningar av de olika arterna med hjälp av biotelemetri samt undersökningar av möjligheterna att förebygga skador av rovdjur både innanför och utanför renskötselområdet. har det övergripande ansvaret för att nödvändiga inventeringar äger rum och för att rovdjursstammarnas utveckling kan följas i landet som helhet. Länsstyrelserna har ansvaret för att rovdjurs- stammarnas utveckling kan följas på regional nivå. Vi föreslår att det i statsbudgeten anslås särskilda medel för länssty- relsernas inventeringar utanför renskötselområdet. Det behövs inte några ytterligare insatser för beståndsövervakning av järv, lo och varg inom renskötselområdet. Länsstyrelserna har tillsammans med tagit initiativ för att inom ramen för Viltskadecenter samordna beståndsövervakningen utanför renskötselområdet. Vi anser att det är en bra lösning att låta centret ha ansvaret för samordningen. bör ett visst belopp anslås till länsstyrelsernas inventerings- verksamhet utanför renskötselområdet. För att följa lodjursstammens utveckling utanför renskötselområdet är man hänvisad till de kunskaper man kan få genom de storskaliga inventeringar som genomförs i Svenska Jägareförbundets regi. Så länge vargen är fåtalig har länsstyrelserna 22 Sammanfattning SOU 1999:146 emellertid vissa möjligheter att följa utvecklingen på egen hand och i samarbete med bl.a. forskningen. Beträffande björnen är man , såväl inom som utom ren- skötselområdet, främst hänvisad till de kunskaper som det går att få från forskningen. Det är också viktigt att ta till vara de kunskaper man kan få genom uppgifter från avskjutningsstatistik och om fallvilt. För övervakning av kungsörnstammens utveckling bör man även förlita sig på uppgifter från de kungsörnsgrupper som finns inom . Regeringen bör ge i uppdrag att upprätta en data- bas för stora rovdjur för hela landet. Där skall information från länssty- relserna, , Statens veterinärmedicinska an- stalt, polisen, m.fl. registreras. Viltskadecenter har till uppgift att samla in kunskap om viltskador och att förmedla den genom information och utbildning. Vi föreslår att Viltskadecenter skall bli permanent. Det är emellertid viktigt att centrets organisatoriska status klarläggs. Vår bedömning är att det skulle vara lämpligt om centret knöts till . bör bestå av representanter för länsstyrelserna, och lantbruksnäringen. Kunskap om rovdjuren har en nyckelroll för att den breda allmänheten skall ha förståelse för rovdjurssituationen och rovdjurspolitiken. Rege- ringen bör därför ge i uppdrag att utarbeta en detalje- rad informationsstrategi i samråd med övriga intressenter. Ett viktigt led i informationsarbetet kan vara att inrätta ett eller flera rovdjurscentra med International i , som förebild i fråga om inriktningen av verksamheten. Det finns två djurparker som med rätt insatser skulle kunna utvecklas till viktiga rovdjurscentra: i norra och Järvzoo, som ligger i i norra . Även rovdjurscenter i kan komma att fylla en viktig funktion i informationsarbetet. Vid Viltskadecenter finns en vilja att utveckla verksamheten till ett aktivt informationsarbete mot allmänheten. Det finns goda skäl för att staten skall bidra till att det inrättas ett eller flera rikstäckande centra för spridning av information om rov- djuren. Det bör ske genom eller i samarbete med någon eller några av de verksamheter vi har beskrivit. För statens del skall satsningen innefatta ett visst ekonomiskt stöd till kompetensutveckling och informa- tionsinsatser. En särskild arbetsgrupp bör tillsättas för att fortsätta samtalen med de aktuella anläggningarna, liksom med berörda centrala myndigheter, län och kommuner. Livskraftiga stammar av björn, järv, lo, varg och kungsörn skall säker- ställas. Detta kräver att stammarna av vissa arter skall öka och andra åtminstone bibehållas på nuvarande nivå. Endast lostammen kan tillåtas minska något. Rovdjursförekomsten skapar starka konflikter på många håll. Med ökade stammar är risken stor att konflikter kommer att uppstå på nya platser allt eftersom rovdjuren sprider sig. Avgörande för att hålla konflikterna på en rimlig nivå är att staten avsätter pengar för bidrag till förebyggande åtgärder och att de skador som uppstår ersätts. Alternativet till att ge bidrag till förebyggande åtgärder och ersätt- ningar är att minska stammarna av åtminstone järv, lo och varg. Detta skulle leda till att livskraften hos varg- och järvstammen uppenbart skulle sättas i fara. Med de utgångspunkter som vi fått i direktiven är det inte något alternativ att föreslå en sådan utveckling. Ökande rovdjursstammar kräver också ökade satsningar på forskning och beståndsövervakning. Slutsatsen blir att utredningsuppdraget inte kunnat fullföljas utan förslag som innebär ökade kostnader. Enligt vår bedömning leder kravet på livskraftiga rovdjursstammar även med mycket låga beräkningar till kostnadsökningar på ca . Kostnadsökningarna fördelar sig enligt följande: Ökade ersättningar för renar som dödas av rovdjur Bidrag till förebyggande åtgärder beträffande renar Förebyggande åtgärder avseende andra tamdjur Skadeersättningar avseende andra tamdjur Bevakning för att minska jaktbrotten Vi har inom ramen för ersättningssystemet för rovdjursdödade renar diskuterat frågan om differentierad ersättning för olika delar av renskötselområdet. Detta skulle kunna innebära att kostnadsökningen för dödade renar stannar vid . Med en positiv utveckling av rovdjursstammarna kommer kostna- derna för såväl bidrag till förebyggande åtgärder som ersättningar för skador att öka såvitt avser andra tamdjur än renar. Vi kan dock inte varken ange hur snabb eller hur stor ökningen kommer att vara. Det bör emellertid finnas en beredskap för att kostnaderna kan öka väsentligt. Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren eller ägaren eller vårdaren av tamdjur i syfte att motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motver- kas på annat tillfredsställande sätt. Därvid får viltet inte ofre- das mer än nödvändigt. Förslag till lag om ändring i jaktlagen Härigenom föreskrivs att 5 och 44 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande lydelse. Var och en skall visa viltet hänsyn. Idrottstävlingar och annan liknande friluftsverksamhet i marker där det finns vilt skall genomföras så att viltet störs i så liten utsträckning som möjligt. Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren i syfte att mot- verka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat tillfredsställande sätt. Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse , lägst och högst . 1Senaste lydelse 1997:343. 2Senaste lydelse 1994:1820. Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas 1.om det avsåg ett hotat, sällsynt eller värdefullt vilt, 2.om det har utförts vanemässigt eller i större omfattning, 3.om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffnings- medel eller någon annan motordriven anordning. Denna lag träder i kraft . SOU 1999:146 Författningsförslag 27 Förslag till förordning om ändring i jaktförordningen (1987:905) Härigenom föreskrivs i fråga om jaktförordningen (1987:905) dels att 23 a, 28, 29 a och 31 §§ skall ha följande lydelse, det i förordningen skall införas fyra nya paragrafer, 27 a, 29 b, 29 c, och 29 d §§ med följande lydelse. Om det inte finns någon annan lämplig lösning och om upprätthållandet av bevarandestatus inte försvåras, får beslut om jakt som avses i 24, 25, 27 och 29 §§ meddelas 1.av hänsyn till människors hälsa och säkerhet eller av andra orsaker som har ett överskuggande allmänintresse, 2.av hänsyn till flygsäkerheten, 3.för att förhindra allvarlig skada på gröda, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom, eller 4.för att skydda flora eller fauna och bevara livsmiljöer. Vid beslut om jakt på lo och varg skall särskild hänsyn tas till risken för skador på renar. Beträffande lo skall även be- hovet att skydda stammarna av vilda hjortdjur beaktas. Ett beslut som avses i första stycket får även avse rätt att göra in- grepp i fåglars bon eller förstöra fåglars ägg. får före- skriva att tillstånd enligt 27 § första stycket andra meningen avseende björn och lo får med- delas av . För de län där det finns fasta stammar av björn eller lo skall sådana föreskrifter meddelas, om inte särskilda skäl talar emot detta. Det som sägs i 27 § tredje stycket om 3 Förordningen omtryckt 1998:1000. den beslutar om jakt på björn Har en björn, järv eller lo an- Ägaren eller vårdaren av ett gripit och skadat eller dödat tamdjur får döda en björn, järv, tamdjur och finns det skälig an- lo eller varg som är under direkt ledning att befara ett nytt angrepp på tamdjuret. gripande djuret får dödas trots eller vårdare utan hinder av bestämmelserna i 9 §. fredning eller bestämmelserna i 9 jakt är dock inte tillåten inom § döda det angripande djuret, om Sådan jakt är dock inte tillåten inom nationalpark. Jakt som avses i första stycket får ske på annans jaktområde. får i mån av tillgång på medel lämna bidrag av statsmedel för åtgärder för att förebygga skada av vilt. För ska- dor orsakade av vilt får i mån av tillgång på medel ersättning läm- nas av statsmedel, om det är uppenbart oskäligt att den ska- delidande själv skall svara för de kostnader som skadan föranleder. I fråga om skador på renar lämnas bidrag eller ersättning i annan ordning. får i mån av till- gång på medel lämna bidrag av statsmedel för åtgärder för att förebygga skada av vilt. För ska- dor orsakade av annat vilt än björn, järv, lo, varg eller kungs- örn får i mån av tillgång på medel ersättning lämnas av statsmedel, om det är uppenbart oskäligt att den skadelidande själv skall svara för de kostnader som skadan föranleder. I fråga om skador på renar lämnas bidrag eller ersättning enligt förordningen om ersätt- ning för renar som dödats av rovdjur. Vid prövningen enligt första stycket skall särskilt beaktas om viltet får jagas, skadans omfattning samt möjligheten att genomföra en effektiv skyddsjakt eller andra skadeförebyggande åtgärder. 4 I delbetänkandet Skyddsjakt på varg, SOU 1999:50 föreslog vi att varg skulle införas i 28 § i dess nuvarande lydelse. meddelar föreskrifter om bidrag och er- sättning enligt första och andra stycket. meddelar föreskrifter om bidrag och er- sättning enligt första och tredje stycket. skall i mån av tillgång på medel lämna ersätt- ning av statsmedel för skador som björn, järv, lo, varg eller kungsörn orsakar på andra tam- djur än renar eller på annan egendom som ingår i närings- verksamhet, om inte särskilda omständigheter talar emot att ersättning lämnas. Ersättning får även lämnas för tamdjur som inte ingår i näringsverksamhet. Vid prövningen enligt första och andra stycket skall särskilt beaktas om den skadelidande gjort vad som rimligen kan be- gäras för att förebygga ska- dorna. Ersättning för tamdjur enligt 29 b § första stycket skall läm- nas med ett belopp som Natur- vårdsverket efter samråd med fastställt i en taxa. För tamdjur som inte om- fattas av taxan och för annan egendom skall ersättning enligt 29 b § första stycket lämnas med ett belopp som motsvarar värdet av den skadade egendomen. föreskrifter om ersättning enligt 29 b och 29 c §§. Även om jakt annars inte är Även om jakt annars inte är eller beslut i det enskilda fallet eller beslut i det enskilda fallet stånd till jakt om det behövs för stånd till jakt om det behövs för eller återinförande av en art eller eller återinförande av en art eller för den uppf ödning som krävs för för den uppf ödning som krävs för 2. ge tillstånd till 2. ge tillstånd till en selektiv jakt efter ett litet antal en selektiv jakt efter ett litet antal förhållanden, om det behövs för förhållanden, om det behövs för att tillgodose viltförvaltningen. lo, varg, eller kungsörn. En förutsättning för att jakt enligt första stycket skall kunna tillåtas är att det inte finns någon annan lämplig lösning och att jakten inte för- svårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Av föreskrifter eller beslut om tillstånd skall det framgå om ingrepp får göras i fåglars bon och om fåglars ägg får tas eller förstöras. skall till lämna de uppgifter om medgivna tillstånd som verket begär. Denna förordning träder i kraft . 5 Senaste lydelse 1999:712 SOU 1999:146 Författningsförslag 31 Förslag till förordning om ersättning för renar som dödats av rovdjur Härigenom föreskrivs följande. skall lämna ersättning av statsmedel för skador på ren som orsakats av björn, järv, lo varg eller kungsörn. Ersättningen skall lämnas till samebyarna utom i fall som avses i 7 §. Ersättning för skador orsakade av järv, lo och varg skall lämnas uti- från förekomsten av respektive art på varje samebys betesområde. Ersättningsbelopp fastställs enligt 3 och 4 §§. Ersättning för skador orsakade av björn och kungsörn skall lämnas om arterna förekommer inom en samebys betesområde. Ett totalt ersättningsbelopp för skador på renar av dessa arter beslutas enligt 3 och 4 §§. Ersättningen fördelas mellan de ersättningsberättigade samebyarna utifrån arealen av deras betesområden. Om skyddsjakt på björn, järv, lo, varg eller kungsörn tillåtits inom en samebys betesområde, skall ersättningen till samebyn för den skada den ifrågavarande arten orsakar minskas. Minskningen skall motsvara värdet av den skada på renar som rovdjuren kan förväntas orsaka inom samebyn om de inte dödas. Om det finns särskilda skäl får besluta att inte minska ersättningen. Efter förslag från beslutar regeringen med vilket belopp ersättning skall lämnas vid varje föryngring av järv, lo eller varg som förekommer inom en samebys betesområde. Efter förslag från beslutar regeringen också med vilka belopp ersättning skall lämnas om det inte förekommer någon föryngring inom en sameby men någon av arterna ändå förekommer regelbundet eller tillfälligt. Efter förslag från beslutar regeringen med vilket totalt belopp ersättning skall lämnas för skador som björn och kungsörn orsakar på renar. Ersättningsbeloppen vid föryngring samt regelbunden eller tillfällig förekomst av järv, lo och varg skall beslutas med ledning av 1.medelslaktvärdet på en ren med tillägg för honrenarnas produk- tionsvärde, 2.uppskattningar av hur många renar som dödas av respektive rov- djursart, 3.uppskattningar av i vilken utsträckning kalvar respektive vuxna renar dödas av respektive rovdjursart och 4.det merarbete som angrepp av respektive rovdjursart orsakar. Det totala ersättningsbeloppet för skador som björn och kungsörn orsakar på renar skall beslutas med ledning av de förhållanden som anges i första stycket. inventerar hur många föryngringar av järv, lo och varg som förekommer inom varje samebys betesområde eller om arterna förekommer regelbundet eller tillfälligt inom en sameby. Läns- styrelsen inventerar också om björn eller kungsörn förekommer inom en sameby. Förekomst av björn, järv, lo, varg eller kungsörn som inte inventerats av berättigar till ersättning endast om förekomsten kan anses tillförlitligen styrkt. Innan ersättning lämnas i sådana fall skall ges tillfälle att yttra sig. Ersättningar enligt 2–5 §§ skall betalas ut utan ansökan. Om ett eller flera rovdjur av samma art under en begränsad tids- period och på ett begränsat område dödar ett stort antal renar skall lämna ersättning för skadorna till ägaren av de dödade renarna. Ersättningen skall beräknas utifrån renarnas slaktvärde med tillägg för honrenarnas produktionsvärde. Ersättning får också lämnas för merarbete som kan styrkas. Ersättning enligt första stycket betalas efter ansökan. I mån av tillgång på medel får till en sameby eller en renägare lämna bidrag till åtgärder för att förebygga att björn, järv, lo, varg eller kungsörn orsakar skador på renar. Bidrag får endast lämnas för åtgärder som inte normalt ingår i renskötseln. beslut enligt denna förordning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. meddelar föreskrifter om ersättningar och bidrag enligt denna förordning. meddelar föreskrifter om invente- ringar enligt denna förordning. Denna förordning träder i kraft . 1 Uppdraget och utredningsarbetet har fått i uppdrag att utforma ett förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik med en helhetssyn på de biologiska, jaktliga och näringsmässiga frågorna. Detta framgår av våra huvud- direktiv som beslutades av regeringen , bilaga 1. fick vi tilläggsdirektiv rörande frågan om reglerna för skyddsjakt på varg skulle utvidgas, bilaga 2. Den delen av uppdraget redovisades i delbetänkandet S kyddsjakt på varg, SOU 19999:50. Det huvudsakliga uppdraget omfattar björn, järv, lo, varg och kungsörn. I direktiven sägs att den grundläggande utgångspunkten för utredningsarbetet skall vara att den biologiska mångfalden och den genetiska variationen skall säkerställas och att naturligt förekommande djurarter skall ha förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Med andra ord innebär detta att skall ha livskraftiga stammar av de olika arterna, vilket i och för sig inte ute- sluter att de delas med grannländerna. I direktiven ges också andra utgångspunkter för utredningsarbetet, nämligen de näringsmässiga och jaktliga frågorna. Beträffande näring- arna sägs att det skall vara möjligt att bedriva djurskötsel i de områden där det förekommer rovdjur. befinner sig åtminstone vissa av de aktuella rov- djursarterna under en nivå där de kan anses långsiktigt livskraftiga. Direktiven innebär att dessa arter bör öka i antal. Alla arter kan röra sig långa sträckor. Stora rovdjur kan därför uppträda på olika platser i landet, också långt från de områden där de är som talrikast. Om antalet rovdjur ökar kommer detta att hända oftare, vilket innebär ökade risker för skador på tamdjur. Kraven på informationsinsatser kommer också att öka. Intresset av livskraftiga stammar måste vägas emot hänsynen till tamdjursskötseln och jaktintressena. Endera utgångspunkten kan inte vara ensam avgörande. Men sammantaget innebär de att utrednings- 36 Uppdraget och utredningsarbetet uppdraget inte på ett rimligt sätt kan fullgöras utan förslag som inne- fattar ökade kostnader för staten. Rovdjuren engagerar och har stor betydelse för många människor. Detta avspeglar sig i att det finns många organisationer som arbetar med rovdjursfrågorna. Många enskilda har också tankar och idéer om hur de problem och konflikter som rovdjursförekomsten orsakar skall lösas. Främst på landsbygden finns det många som har erfarenheter av möten med rovdjur eller som direkt påverkats av dem. Även ett antal myndigheter har uppgifter som gäller r ovdjuren. För oss stod det från början klart att vi måste skaffa oss en bred kunskap genom samtal med ett stort antal människor för att få del av erfarenheter, tankar och åsikter kring rovdjursförekomsten. Likaså ville vi låta de berörda myndigheterna och organisationerna komma till tals. Vi har därför lagt ned mycket arbete på att träffa enskilda människor samt företrädare för organisationer och myndigheter. Till stor del har vi gjort detta genom resor till olika platser i landet och även till och . Vi har också gjort en studieresa till där vi träffade både forskare och tjänstemän inom förvaltningen samt enskilda människor som är berörda av rovdjursförekomsten. De mycket omfattande kontakter vi haft har gjort det möjligt för oss att ringa in och fördjupa oss i de problem som rovdjuren skapar. Vi har också från många fått förslag till lösningar av i varje fall vissa av problemen. Nedan finns en förteckning över dem vi träffat. Vi har också följt rovdjursdebatten i såväl fackpress som dagspress och även träffat människor som följt debatten. har vi lyssnat på paneldebatter. Vi har också vid ett par stor- möten, bl.a. ett där de flesta samebyarna var representerade, fått tillfälle att ta del av synpunkter och svara på frågor om utredningsarbetet. Under de resor vi gjort har vi fått se de miljöer där rovdjur före- kommer. Människor som varit med om någon särskild händelse har kunnat visa oss precis var den ägde rum och med egna ord berätta vad som hände. Vi har varit ute i fält med personer som arbetar för forsk- ningsprojekten samt med länsstyrelser och ideella organisationer. Detta har varit värdefullt för förståelsen av problemen. Det har också gett perspektiv åt diskussionerna om lösningarna. Frågan om hur stora stammarna av de olika rovdjursarterna måste vara för att de skall vara livskraftiga har fått en särskild behandling. Uppdraget och utredningsarbetet 37 Tillsammans med vid Lant- bruksuniversitet i arrangerade vi ett seminarium i ämnet. Därefter anlitade vi en grupp forskare som skrev en rapport som behandlade frågan hur stora rovdjursstammarna måste vara för att anses livskraftiga från skilda vetenskapliga utgångspunkter. I gruppen ingick , , , och . Rapporten finns i utredningens bilagedel och refereras i avsnitt 12.2. Vi har också diskuterat frågan om livskraft med och inhämtat synpunkter på rapporten från andra forskare. Vi har även fått in skriftliga rapporter från forskare och andra i flera olika frågor. Rapporterna har tagits med i bilagedelen. En viktig del av utredningsarbetet har gällt ersättningssystemet för renar som dödas av rovdjur. som vårt utredningsarbete pågått har en arbetsgrupp med företrädare för och gjort en översyn av systemet. Vi har under hand fått information om gruppens arbete. Det har varit angeläget att u ndvika att både arbets- gruppen och vi, mer eller mindre , skulle lämna var sitt förslag till förändringar av systemet. Efter kontakter med arbetsgr uppen kom vi överens om att den skulle överlämna sitt förslag till oss, vilket den också gjort. Dock fick vi dess slutliga förslag i ett mycket sent skede av vårt utredningsarbete. Förslaget har tagits in som bilaga 3 i betänkandet. Personer, myndigheter och organisationer vi träffat Nedan finns en förteckning över myndigheter, personer och organisa- tioner som vi träffat. När det gäller myndigheter samt företag och andra organisationer har vi oftast träffat sådana företrädare för dessa som arbetar eller kommit i direkt kontakt med rovdjursfrågor. I vissa fall har vi träffat myndighets-, företags- eller organisationsledningarna.