sou · GNB3129d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Den anarkocivila livsformen ger – genom samspel med stat och marknad – musiken goda växtbetingelser. Medan musiken är parentetisk i den rationella demokratin, frodas den i det anarkocivila samhället. Men det är den demokratiska staten som kan garantera öppna, all- männa, medborgerliga musikarenor, och som kan svara för alla med- borgares förmåga till musikaliskt deltagande. Villkoren för musikaliskt deltagande kan inte begränsas till musiken som konst. 1Denna artikel bygger mycket på tankar som utvecklats i stimulerande meningsutbyte med volymens författargrupp. Särskilt vill jag här tacka som satt samman denna litet oväntade författarkonstellation och gett gott bränsle åt gruppens diskussioner. Jag vill vidare tacka min vän för att han delat med sig av sina omfattande insikter som aktiv i idrottsrörelsen, för hjälp med svårfunnen litteratur och suveränt handlag med textställen, samt som kritiskt men konstruktivt nagelfarit denna text (och mina övertramp in på olika samhällsvetenskapliga områden rörande svenska förhållanden) i dess olika stadier av tillblivelse. 2Se vidare Grandin (1995). 3Stuart (1997), s. 5. 4Pressen har skapat konsumtionssamhällets kanske mest lyckade vara: dagstid- ningen. En gång läst är den returpapper (och den behöver inte ens läsas för att förbrukas, den blir automatiskt returpapper dagen efter). Till skillnad från dags- tidningen är fonogrammet inte förbrukat efter första konsumtionen. Musik- industrin har sitt sätt att kompensera detta genom vertikal integration. är inte bara en av de stora i fonogramindustrin, utan producerar också själv de apparater som behövs för att lyssna till fonogrammen. 5De siffror som redovisas i detta stycke avser 1996. Data för antal lyssnare/ läsare/tittare och genomsnittlig lyssnar/läsar/tittartid har hämtats från Medie- , tab. 2.22, 2.23, 3.35, 3.36, 3.38, 3.39, 4.31, 4.33, 5.20, 5.21, 6.39, 6.40, 7.28, 7.30, 9.20, 9.21, 9.22 samt 9.23. Genomsnittlig tid har beräknats som (antal lyssnare etc. en genomsnittlig dag)*( lyssnar- etc. tid bland de som lyss- nar etc.). För radio är det något mer komplicerat. Här har jag utgått från det totala antalet radiolyssnare, subtraherat lyssnarsiffrorna för P1 (som inte har någon musik i sitt utbud) och därefter (utifrån tabell 5.9 och 5.12) räknat med en genomsnittlig musikandel på i P2, P3, P4 samt de kommersiella kana- lerna. Utgifter för tidningar (=pressens intäkter av upplaga): tab. 2.12. Statligt stöd till pressen: tab. 2.15; till fonogram: tab. 9.15. Uppgiften om fonogramköp bygger på uppskattningen i (1997). Uppgifterna beträffande cd-spelare och dagstidning i hemmen är hämtade från SCB (1999). För per capita-beräkningar här och i det följande har jag räknat med att antalet svenskar är 9 miljoner, en rund och bra summa. 6Se närmare MedieSverige, tab 9.3, 9.10. 7Bourdieu (1984). 8Det är inte nödvändigt att kulturmusik prompt skulle vara detsamma som klassisk eller seriös musik. Också den musiken har sina stjärnor, produceras bit- vis enligt varulogiken, och uppfattas inte sällan som ett konsumtionsobjekt inom nöjes- och underhållningssektorn för människor med vissa (socialt kanske utslagsgivande) preferenser. 9Detta tankefel – idén att kultur är något som produceras av de få för de många – kännetecknar synen på kultursektorn över huvud taget. Se vidare Grandin (1997). 10Som . säger om sina morgonvanor: det faller sig av ålder naturligt att sjunga under intvålningen; inte efter något medvetet hopsatt sång- program, utan melodier (eller vad man skall kalla dem för) som komma av sig själva. Det kan vara Marseljäsen eller Vift stolt paa Codans Bølge /.../ Stun- dom kan det till och med hända att mer högtidliga ting infinna sig; ty vissa tillta- lande psalmmelodier /.../ sitta fortfarande kvar sedan de avlägsna tider då jag var med om att med målbrottsröst skråla psalmer vid morgonböner i läroverk. Folk som sjöng, s 299. beskrivning av informellt musikutövande är mer aktuell än den nostalgiska pessimism hans essä ger uttryck för. 11Se här vidare den intressanta studien av musicerande inom fritidsgården i (1994). 12MedieSverige, tab. 9.16. 13Se vidare Grandin (1993). 14Hannerz (1992), s. 98 ff. 15Se vidare vol. VIII i forskarvolymer: Amnå, , red. (1999), Civilsamhället. 16Amnå, , red. (1999), Civilsamhället. 17Detta visas övertygande av i hans kommande avhandling kring den lokala produktionen av en viss genre rockmusik, garage- punken. En del tankar i denna text har vuxit fram i dialog med , och utifrån hans intressanta material, breda rockkunskaper och skarpa ana- lyser. 18Nässlorna blomma (1935), s.16. 19Förvisso har kastsystemet enligt många tolkningar politiska eller ekonomiska bevekelsegrunder (se exempelvis Quigley, 1994). Men faktum kvarstår att det överlevt högst skiftande politiska och ekonomiska konjunkturer och ideologier och därför snarare kan antas höra till de långlivade mentaliteter som i Braudels mening kännetecknar en civilisation. 20Eröfringen af brödet (1919), s. 198–99. 21I sina kommentarer till Kropotkins Inbördes hjälp och Erövringen av brödet visar Woodcock (1993/1962) på ett belysande sätt på kärnfrågan: DET MUSIKALISKA DELTAGANDET OCH DEN MUSIKALISKA MEDBORGAREN Ett fritt samhälle, där de utomstående, de som inte står i leden, är föremål för sina medmänniskors moraliska fördömande, kan förefalla som en självmotsägelse. förfäktade emellertid samma idé före Kropotkin, och det strider inte mot en ådra av puritanism, som på ett oro- ande sätt återkommer i hela den frihetliga traditionen. Den svagaste punkten i Inbördes hjälp är att den inte erkänner sedvänjans och vanans tyranni på samma sätt som statsmaktens och reglementenas. Än en gång visar Kropotkin att han är beredd att acceptera moraliskt tvång, vare sig det gäller sedvänjans herravälde inom en primitiv stam eller allmänna opinionens inom ett anarkistiskt samhälle, utan att erkänna i vilken grad denna makt även negerar individens frihet Ett statslöst samhälle kan med andra ord vara mycket långt ifrån ett fritt samhälle med avseende på sina medlemmars personliga liv. Denna möjlighet var Kropotkin aldrig beredd att på allvar räkna med. 22SFS 1997:1212, bilaga 3. 23Statistiska meddelanden, Universitet och högskolor, s. 9. 24SKOLFS 1998:4, kursiveringarna är mina. 25Statistiska meddelanden, Universitet och högskolor, s. 10. 26Uppgifterna har inhämtats per telefonkontakt med relevanta handläggare inom . 27SFS 1997:1212, bilaga 3. 28Detta kan ställas mot den raketkarriär nykomlingen på det kommunikativa fältet – penningen – gjort under senare århundraden. Amnå, , red. (1999) Civilsamhället, SOU 1999:84 (1955) Folk som sjöng, i Folk som sjöng, : , (1984) Distinction: A social critique of the judgement of taste, : Routledge and Kegan , (1997) Fonogram, i , , Cat- , red. , , , red. (1997) MedieSverige 1997. Statistik och analys. Fornäs, , , , , red. (1984) Ung- domskultur: identitet och motstånd, : Akademilitteratur Economou, (1994) Making music work. (Diss.) , (1989) The hidden musicians. Music-making in an , : Grandin, (1993) Det musikaliska handlandet. Kulturellt återskapande och omskapande i en nepalesisk stad Grandin, (1995) One song, five continents, and a thousand years of musical migration. Sargam sangitik traimasik 1:1, s. Grandin, (1997) Kulturproduktion och gestaltning på offentliga arenor. universi- tet: och medier , (1997) Introduction, i (red.) Representa- tion: Cultural representation and signifying practices, &c: , (1992) : Doubly creolizing, , , , , & , , red. To make the world safe for diver- sity: toward an understanding of multi-cultural societies, : , (kommande) Avhandling kring produktio- nen av garagepunk i , . Kropotkin, (1919) Eröfringen af brödet (översättning ), : Bokförlaget , (1935) Nässlorna blomma. : MedieSverige se , Quigley, Declan (1995 /1993) The interpretation of caste, : DET MUSIKALISKA DELTAGANDET OCH DEN MUSIKALISKA MEDBORGAREN SCB, 1999, Tillgång till..., Tillgang.html, SFS 1997:1212 – Skollagen, bilaga 3 SKOLFS 1998:4 – Läroplan Lpo 94, Förordning om kursplaner för Statistiska meddelanden: Universitet och högskolor. Grundutbildning: Nybörjare registrerade och examina 1997/98 Woodcock, , (1993 /1962) Anarkismen (Anarchism, översätt- ning ), : Prisma Demokrati, kultur och kunskap Och viktigast av allt: Ytterst handlar kultur om demokrati – om den kraft som får människor att växa och samhällen att förändras. Orden är kulturminister avslutar en kort- kommentar till Vår skapande mångfald (1996), en rapport som är resultatet av ett uppdrag från FN och till Världskommissio- nen för kultur och utveckling.2 Kulturministerns yttrande är intressant av flera skäl. Ja, visst kan vi säga att kultur handlar om demokrati, men det går också att hävda att ytterst är demokrati en fråga om kultur. Menar , att det är demokratin som innefattar den förändringskraft hon talar om eller anser hon, att det är kultur som är den drivande kraften, när det gäller att uppnå och slå vakt om ett demokratiskt samhälle? Jag refererar inte här till i polemiskt syfte och tänker därför inte försöka reda ut vad hon egentligen menar. Dessa korta kommentarer till citatet vill bara visa, att även om många av oss kan enas om att det finns ett samband mellan kultur och demokrati, finns det olika sätt att se på hur det samspelet sker. vet vi, att det också finns människor som inte kopplar ihop kultur med demokrati. De olika perspektiven är inte minst beroende av vilken betydelse vi tillskriver ordet eller begreppet kultur. När jag inom ramen för valt att skriva om kultur och demokrati hör det ihop med att jag som etnolog och kul- turforskare länge har intresserat mig för vilka konsekvenser användningen av olika definitioner av ordet/begreppet kultur fått och får för kunskapsbildningen, främst inom mitt ett eget ämne men DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP Min utgångspunkt blir fortsatt Vår skapande mångfald, som jag ser som ett av våra viktigaste samtidsdokument. Bara detta, att det har varit möjligt för en internationell kommission att komma fram till en gemensam skrivning vad gäller frågor som handlar om kultur och demokrati i ett globalt perspektiv, gör rapporten maximalt viktig för framtiden. Dess omfattande internationella förankring framgår av den avslutande redogörelsen för hur arbetet har bedrivits och alla de forskare och andra experter som på olika sätt varit inblandade i fram- tagandet av dokumentet. Rapporten är självklart inte okontroversiell. Den har bland annat kritiserats av litteraturvetaren för att den är för allmänt välmenande med sina människovänliga förslag och saknar ett verkligt radikalt tänkande.4 Läst med positiva förtecken – i häpnad och förvå- ning över att det varit möjligt att enas internationellt om en rapport med ett handlingsprogram för kultur i demokratiskt syfte – är den dock av stor betydelse. För att en rapport av det här slaget över huvud taget skulle kunna skrivas, måste det sannolikt ha varit nöd- vändigt att nedtona åsiktsskillnader och kontroverser. Beredskapen att kompromissa är ibland en nödvändig förutsättning för att kunna nå det eftersträvade målet. När nu tankarna av många anses så goda, att till och med en del av kritiken inriktas på att de är alltför goda och vackra, vore det synd om de ersattes med ett radikalt annorlunda tänkande, som har föreslagits. Vill vi ta tillvara de demokratiska möjligheter som Vår skapande mångfald erbjuder, är det viktigt att vi inte blundar för svå- righeterna utan vågar granska hindren för att realisera den visionära potentialen på nationella och transnationella nivåer. Det är vad dis- kussionen om kulturbegrepp liksom de följande tankarna om hinder och möjligheter för kunskapsbildning i rapportens anda syftar till att kort belysa. En hållbar mänsklig utveckling Säkert är det fler än jag som störts av den inledande och återkom- mande formuleringen kultur och utveckling i Vår skapande mång- fald. Ordet utveckling har en darwinistisk och positivistisk klang av linjärt framåtskridande, som får många av oss att rysa, också när vi tänker på vad vissa slag av utveckling ställt till med i världen. Inte sällan söker vi undvika ordet genom att i stället tala om förändring. Det skall därför framhållas, att rapporten innehåller en problematise- ring av utvecklingsbegreppet och visar på vikten av att vi fortsätter att försöka förstå, förändra och fördjupa dess innebörd. Dess huvud- tes är att utveckling inte enbart omfattar tillgång till varor och tjäns- ter utan också möjligheter att välja ett fullödigt, tillfredsställande och värdefullt liv i gemenskap med andra, ett förverkligande av den mänskliga tillvarons möjligheter.5 Det handlar om att söka skapa förutsättningar för en hållbar mänsklig utveckling som främjar olika kulturers fulla utveckling.6 Språkbruket i Vår skapande mångfald måste också förstås mot bakgrund av att en inspirationskälla är . Efter dess framgångsrika arbete med miljö och utveckling, var det dags att göra samma sak för kultur och utveckling. När den internatio- nella kommissionen tillsattes 1992 under ledning av , tidigare FN:s generalsekreterare, var en motivering att utvecklingsarbete ofta misslyckas därför att den mänskliga faktorns betydelse – det komplexa nät av relationer och åskådningar, värde- ringar och drivkrafter som utgör kärnan i varje kultur – undervärde- ras i många utvecklingsprojekt.7 Det perspektivet genomsyrar också kommissionens arbete. Rapporten understryker, att förutsättningen för en hållbar miljö i vid betydelse är, att vi kopplar skyddandet av naturresurserna till förstärkandet av kulturresurserna, dvs. till män- niskan själv, som den som både skapar hoten och möjligheterna för sig själv och omgivningen. Rapporten talar om behovet av respekt för olika kulturers särart. Till förslagen i rapporten hör likställandet av kulturella rättigheter med mänskliga rättigheter. En aspekt av kulturella rättigheter är allas rätt till den egna kulturen liksom kunskapen om den. som det framhålls som eftersträvansvärt att värna om pluralism och mång- fald, betonas att alla kulturyttringar inte är universellt eller allmän- mänskligt goda. Rapporten föreslår därför att skyddet av de kultu- rella rättigheterna skall kopplas till en global etik, som slår vakt om mångfalden men hävdar vissa grundläggande, gemensamma normer – sådana mänskliga hänsynstaganden vi alla borde kunna enas om – vil- ket som vi vet, är lättare sagt än gjort. De avslutande raderna i sammanfattningen av Vår skapande mång- fald vågar helt djärvt formulera ett förslag, låt vara allmänt hållet, till hur vi med demokratiska medel skall bli bättre som människor och göra världen bättre att leva i: Denna rapport är en uppfordrande maning till bred demokratisk mobili- sering. Fattigdom, arbetslöshet, svält, okunnighet, sjukdomar, armod, utanförskap är något alltigenom ont. De förstärks av kulturvanor som DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP leder till själviskhet, fördomar och hat. Allt detta är begränsningar som möter oss på vår väg framåt. Men om vi, i stället, lyckas balansera infor- mation och kunskap mot visdom, rättigheter mot skyldigheter, mål mot medel, väntar oss ingenting mindre än en ny renässans – en ny skapande vision av en bättre värld.8 Vår skapande mångfald borde ha hälsats med gigantiska tidningsru- briker. Här i har rapporten behandlats , både och efter det att den färdiga publikationen före- låg. Den låg till grund för en ministerkonferens i . Vid det tillfället arrangerades också ett antal seminarier kring de frå- gor som rapporten tar upp. fick knap- past ens en minimal mediabevakning. kan vi konstatera, att Vår skapande mångfald med inriktning på kultur och utveckling inte har fått på långt när samma mediala för- utsättningar att bli en del av ett utbrett medvetande som Brundtland- kommissionens arbete med miljö och utveckling. Jag har inte haft möjlighet att göra en enkät, men jag är tämligen säker på att de flesta människor, i och utanför det akademiska samhället, skulle skaka på huvudet och svara nekande på frågan om de känner till Vår skapande mångfald. Ja, till en del handlar det säkert om att i det allmänna med- vetandet framstår kultur alltfort som en angelägenhet för fåtalet och en avgränsad sektor i samhället. Miljöfrågor har lyckats få långt mer av en folklig förankring. Ändå – också miljöfrågor handlar om kultur. Eller för att formulera det mera tillspetsat – om vi haft en håll- bar mänsklig – kulturell – utveckling, skulle det inte existera några miljöproblem. Inte heller skulle vi leva i en värld av krig, förtryck, förföljelser och fattigdom. För att förändra behöver kulturella rättigheter handla om allas vår rätt och skyldighet till kunskap om oss själva som kulturvarelser förr, nu och för framtiden; lokalt, nationellt och transnationellt. Vi behö- ver kunskap och förståelse om varför världens alla olika vi lever, handlar och tänker som vi gör i förhållande till oss själva, varandra och andra. Det slaget av kunskaper och förståelse skulle bidra till en mer hållbar utveckling och en bättre värld. Det är min läsning av bud- skapet i Vår skapande mångfald. Vi kan kalla det en utopi. I själva verket är den naturligtvis lika rea- liserbar som många andra utopier – och dystopier – vilka blivit verklighet. Genom gigantiska ekonomiska satsningar har det blivit möjligt att färdas i rymden och resa till månen. Världens krigsmaski- nerier slukar enorma ekonomiska resurser. Det har bland annat resul- terat i att vi med en enda knapptryckning kan döda och skada miljo- ner människor. Det är bara ett par exempel på att sådant som mest var fantasier nu har realiserats genom att vi ansett sådana kunskaper och resultat värda att satsa på. Hur skulle världen se ut , om vi hade valt att investera lika stora resurser på att förbättra kunskapen och insikterna om oss själva som människor här på jorden i syfte att förstärka, inte förgöra, varandra? Frågan om en hållbar mänsklig utveckling är präglad av upplysning- ens eller modernitetens tankar. Det är därför inte förvånande att rap- porten visar överensstämmelser med idé- och lärdomshistorikern reflektioner i boken . Modernitetens idéhistoria (1997). Där visar han bland annat vad han kallar den hårda upplysningen realiserat framstegstänkandet inom de tekniska, naturvetenskapliga, medicinska och ekonomiska områ- dena, på gott – men också på ont. Den mjuka upplysningen, den som syftar till människors frihet och lycka, har däremot vare sig realiserats eller gått framåt i nämnvärd grad. Humanitet, frihet och jämlikhet är lika viktiga, lockande och svårfångade ideal som skriver och konkluderar: Det är fort- farande i upplysningens skugga vi lever. Men det är inte från det för- flutna den kastas utan från framtiden.9 När pläderar för att den mjuka upplysningens ideal måste engageras; de som ständigt måste erövras på nytt i en oavlåtlig upplysningsprocess, talar han i princip för samma idéer och ideal som hävdas i Vår skapande mångfald. På frågan hur vi skall bli bättre som människor och göra världen bättre att leva i, finns det naturligtvis inget enkelt svar eller given väg att gå. Kanske är det som säger en dröm eller en illusion – men i så fall bättre än alternativet: inte bara illusionslöshet utan trött och håglös cynism.10 För att försöka undvika missförstånd vill jag framhålla att Lied- man inte säger, att det är den, också för mänskligheten, framgångs- rika hårda upplysningens fel, att vi som människor inte har föränd- rats i samma positiva takt som de ekonomiska, naturvetenskapliga och tekniska framstegen, som i vissa avseenden ändå slår tillbaka mot oss själva, t.ex. vad gäller hoten mot miljön . Det handlar inte heller om den skapade motsättningen mellan de två kulturerna – natur- och kulturvetenskaperna – utan främst om varför vi har varit och är så mycket mer inriktade på att förändra våra omständigheter än på att DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP förbättra oss själva i relation till varandra. Det gäller oss alla och är för akademiker oberoende av vetenskapsområdet. Ett ord kan betyda så mycket ... , den åtgärdslista för en hållbar utveckling på jorden, som antogs av , har haft stor genomslagskraft på det lokala området. I tvåtusen kommuner i 49 länder har den globala strategin översatts till lokala handlingsplaner. I finns Agenda 21-kommittér i de flesta kommuner.11 Vår skapande mångfald har inte lett till motsvarande engagemang. Vad gäller svenska förhållanden kan vi naturligtvis peka på att det finns både ett kulturdepartement och kommunala kulturnämnder. Deras verksamhet utgår dock inte från kultur och utveckling ur ett globalt perspektiv. Inte heller handlar den om vårt behov av kunskap om oss själva i relation till andra. I kulturpolitiska sammanhang till- skrivs kultur vanligen en snävare innebörd än i . Kulturministern talar visserligen för betydelsen av ett brett kulturbegrepp men menar, att det i praktiken inte är möjligt för vare sig eller kommunala kulturnämnder att verka utifrån en bred kultursyn och ur ett globalt perspektiv. För har det varit en självklarhet och nödvändighet att utgå från det breda kulturbegreppet . Detta är avsevärt mer än vad som ansetts ligga inom ett kulturdepartements eller en kulturnämnds direkta ansvarsområde. Där måste man med nödvändighet av praktiska skäl utgå från det andra, snävare kulturbegreppet, baserat på konstarterna, kulturmiljön och medierna.12 Men om nu landets och kommunernas kulturpolitiker skall ägna sig åt konstarterna, kulturmiljön och medierna, vilka skall då försöka realisera de behov av kunskaper om oss själva utifrån en helhetssyn, som Vår skapande mångfald har visat finns inom kulturområdet i vidare betydelse? En av svårigheterna med att mobilisera ett engagemang utifrån kultur, som är jämförbart med det som miljöfrågor har resulterat i, hör sannolikt ihop med att kultur kan betyda så mycket. Det finns ingen av alla omfattad enhetlig definition, vilket bland annat leder till att vi ofta talar förbi varandra. Litteraturvetaren konstaterande, att kultur är ett av de två eller tre mest komplicerade orden har giltighet inte bara för engelska språket utan också för På samma sätt förhåller det sig med hans förklaring till var- för det är så. Han hänvisar till ordets invecklade historiska utveckling i flera europeiska språk men framför allt till att det har kommit att användas som begrepp i flera separata akademiska ämnen och i flera specifika och sinsemellan oförenliga tankesystem.13 Definitionen av kultur är en strid om ord – men inte i det uttryckets vanliga betydelse av en meningslös träta. I stället är det på fullaste allvar en kamp om makten över tolkningsföreträdet, som har haft och har konsekvenser på många områden, bland annat vad gäller människosyn, demokrati och kunskapsbildning. Den danske kultur- forskaren väljer att kalla kultur ett kampbe- grepp, ett begrepp alltså, som sociala intressen försöker prägla i sitt eget namn.14 Filosofen hör också till dem som tagit upp kultur som kampbegrepp men med annat ordval. Han hävdar, att kultur är ett perfekt exempel på vad W.B. kallat ett i grunden omstritt begrepp. Dit hör också exempelvis demokrati och konst. Att något är i-grunden-omstritt är kännetecknet på att det hör till den politiska sfären. Det medför, menar , dels att vi i vissa konflikter inte kan komma längre än att enas om att vara oense, dels att insikten om att något är i-grunden-omstritt kan hjälpa oss att fortsätta samtala, just därför att vi förstår att vi är oeniga.15 Demokrati och kultur hör ihop. Åtskilliga andra forskare, än de som kort har refererats här, har med olika utgångspunkter skrivit om det sambandet. Som begrepp förenas demokrati och kultur av att de är i grunden omstridda och därför politiska – eller kanske riktigare – de har blivit i grunden politiska och är därför omstridda. Reellt hand- lar striden om kulturdefinitioner om en maktkamp mellan olika sam- hälleliga intressen. Kultur kan fungera som ett viktigt medel i varje demokratise- ringsprocess men lämpar sig lika väl för att driva elitistiska eller anti- demokratiska intressen.