sou · GNB3123 · 2000-01-01 00:00:00 — Inga andra än absolut nödvändiga mellanväggar böra här förekomma..., formulerade Axel . vann en av då främsta arkitekter, . För museets interiörer anlitades några av dåtidens mest begåvade hantverkare. utförde takmålningarna, på smidet och de keramiska lamporna. fick museet en ny utställningshall, den så kallade Wernstedtska hallen, uppkallad efter arkitekten . 1957–62 kompletterades denna hall med Formhallen och Brolidhallen, uppkallade efter arkitekten . Genom utbyggnaden av en modern utställningshall kunde visa samtida utställningar av en omfattning som inte hade – och fortfarande inte har någon motsvarighet – i . var från börjat avsett som ett konstindustri- museum och är fortfarande enda egentliga designmuseum, inriktat på konsthantverk, formgivning och industridesign. Museet har, liksom , haft en rad kulturpersonligheter som chefer.4 4 Axel 1914 1924, 1924 1945, 1945 1972, t.f. 1972 1974, ordinarie chef 1974 1986, vik. chef, samt vik. chef 1986 1987, 1987 1994, t.f. 1994 1995, 1997. Vid hennes död blev t.f. chef och utsågs till museichef. 80 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 5.2.2Tät kontakt med HDK Samma idé, som präglade and i , Museum für Kunst und Gewerbe i och en rad andra konstindustrimuseer, kom att gälla för , det vill säga en nära koppling mellan utbildning och museum. skola nuvarande HDK, som grundats fick 1904 en ny byggnad, vilken efter 1916 kom att ligga rygg i rygg med . Det har inneburit att museets samlingar och utställ- ningar enkelt varit tillgängliga för studenterna på skolan. HDK:s examensutställningar visas på museet. Kopplingen mellan HDK och museet planeras att ytterligare förstärkas med en gemen- sam gård, ett gemensamt bibliotek, ett designcenter och en restau- rang. Man knyter alltså an till de idéer som en gång drev fram konstindustrimuseerna. De skulle vara aktiva både i utbildningen av eleverna på konstindustriskolorna och i vidareutbildningen av hantverkare och formmakare inom verkstadsindustrin, samt för- djupa allmänhetens kunskaper om formområdena. ligger mitt i . Byggnaden är , varav upptas av ett flertal basutställningar och dis- poneras för tillfälliga utställningar, som uppgår till 15 20 stycken och visar allt från unika konsthantverksprodukter till mass- producerad industridesign. Dessutom finns ett auditorium med 180 sittplatser, ett flertal föremåls- och bokmagasin, förråd, kontor, bibliotek, gästbostad, cafeteria och designbutik i byggnaden. Samlingarna uppgår till cirka 50 000 föremål, därtill kommer en boksamling med 35 000 verk. På finns cirka 17 årsarbetsplatser inklu- sive administratörer, receptionister, tekniker och vaktpersonal. Tre av de anställda är intendenter. Därtill kommer fyra projektanställda, SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 81 det vill säga stipendiater och annan personal. Till exempel finansieras två halvtidstjänster med stipendiemedel från museets vänförening. 1997 tilldelades museet ett nätverksansvar för formgivning och konsthantverk av staten. Genom nätverket har museet byggt upp sina kontakter med andra museer och utställningslokaler i . Nätverksarbetet har bland annat inneburit att de museer som del- tagit enats om en gemensam terminologi för några materialområden som keramik och glas; fler skall diskuteras. när museerna börjat digitalisera informationen om sina samlingar är det både nödvändigt och viktigt att man har en gemensam begreppsapparat och ett enhetligt söksystem. Därför har diskussionerna kring terminologin varit fundamental för det fortsatta samarbetet. Inom nätverket har man också börjat diskutera hur man skall hantera sina arkiv. museets ambition är att täcka hela det breda design- området, från det unika konsthantverket till den massproducerade industridesignen, både den historiska och den samtida. Som ett led i kommunikationen med omvärlden har museet en livaktig och tvåspråkig hemsida. ingår även i ett nätverk med de nordiska konstindustrimuseerna för att planera gemensamma utställningar, för lån av varandras föremål och andra aktiviteter, som bland annat att välja mottagare av och , som ansvarar för. delas ut till någon framstående nordisk konsthantverkare eller formgivare. Museet är kommunalt. omsatte museet cirka 12 m iljoner kronor. Anslagen kommer från , från Västra Göta- landsregionen och från staten. Det kommunala och regionala verk- samhetsanslaget uppgick till cirka 8,5 miljoner, de egna intäkterna till cirka 1,2 miljoner, avkastning från stiftelser och gåvomedel till cirka 1,4 miljoner, samt arbetsmarknadsåtgärder till . Därtill kom ett statligt nätverksbidrag på , utökat till 1 m iljon. 82 Museer och andra utställningsinstitutioner i har ett tiotal fonder, vars sammanlagda Avkastningen från dem på ca 1,4 miljoner per år är öronmärkta framför allt för inköp av föremål. , grundat , är det museum som ägnat formgivning och konsthantverk större intresse än många andra regionala museer. Den tidigare museichefen tog ini- tiativet till mönstringar vart annat år av det konsthantverk, den slöjd och den formgivning som gjordes i de sydostliga länen, , och . Utställningarna kallas Sydosten och pristagarna tas fram med hjälp av en extern jury. tog museet och den dåvarande intendenten ett större självvalt ansvar, genom att börja samla det skissmaterial som bohagsindustrier och enskilda formgivare annars skulle kasta bort. består detta unika arkiv Arkiv för Svensk Formgivning av 50 000 60 000 föremål, det vill säga skisser av enskilda svenska och i vissa fall även nordiska konsthantverkare, formgivare, industridesigner och arkitekter. Cirka 3 000 skisser, ritningar och tygprover samlas in. Kontinuerligt görs ca åtta utställningar på museet med utgångspunkt från detta material. När så är möjligt visas hela tillkomstprocessen, från idéskiss till färdig produkt. Därtill kommer ett par större form- och konst- hantverksutställningar . De produceras av personalen på arkivet och museet och man vinnlägger sig om att uppnå en varia- tion genom att presentera unga, respektive gamla formgivare och olika slags formgivning för att ge en bredd. Arkivets inriktning är bohagsdesign, för hemmet och den offentliga miljön fram till . I mitt slutbetänkande återkommer jag till dess verksamhet. Cirka 60 000 besökare tar del av museets utställnings- verksamhet. Museet har infört terminskort för studerande. På web- sidor informeras om utställningsprogram och övrig verksamhet. SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 83 Därtill görs vandringsutställningar av olika slag som visas på olika platser i länet. De mindre utställningarna avpassas särskilt för förskola och grundskola som saknar bildlärare, de något större riktar sig till en blandad publik på bibliotek och biblioteksfilialer. Museet står också till tjänst med föreläsningar. Som en följd av de utbildningsdagar museet anordnat har ett forum för vidareutbildning inom bild- och formpedagogiken till- kommit. På så sätt har ett nordiskt projekt växt fram, där skolbarn runt om i inspirerats att komma med egna förslag på ny design. Resultatet har jurybedömts och skall bli en nordisk utställning. Ambitionen är att utveckla samarbetet med och Capellagården på . Därför har ett forskarrum inretts så att besökarna där skall kunna ta del av Arkiv för Svensk Form- givnings samlingar. Museet ingår i det nationella designnätverk, som ansvarar för. Avsikten är också att bygga upp ett utvecklingscentrum för barn och ungdomskultur och därför kommer en museipedagog att anställas. Målsättningen är att samordna och kvalitetssäkra det regionala form-, design- och konstlivet. Huvudman för Museum är med cirka 4 000 medlemmar. Museet omsatte 1988 , varav Arkiv för Svensk Formgivning stod för nära 2 mil- joner. 5,2 miljoner var personalkostnader, 1,2 miljoner lokalkost- nader. De ekonomiska bidragen kom från drygt 0,9 miljoner, från nära 0,7 miljoner, plus Sesam- pengar nära 0,6 miljoner, samt från kommun drygt 1,4 miljoner. (Sesam-anslaget upphörde .) Därtill kom pro- jektbidrag och egna intäkter om ca 1,4 miljoner. Kulturen i är som namnet antyder ett kulturhistoriskt museum. Dess huvudman är för . Museet grundades , med liknande ändamål som 84 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 och , det vill säga att värna om de estetiska kvaliteter och tekniker som allmogens föremålstradition utvecklat, framför allt inom det textila området. Områdena konsthantverk, konstindustri och konst ingår i Kul- turhistoria och Kulturmiljö, den enhet inom museet som ansvarar för insamling, dokumentation, forskning och utställningsproduktion. Museet har också stora samlingar av konstindustri och konst- hantverk från senmedeltid till nutid. Samlingarna spänner över såväl europeiska som utomeuropeiska kulturer. har 1900-talets form och design prioriterats i nyförvärv och utställningsverksamhet. Museikompetens och tyngdpunkt i samlingarna är framför allt keramiska produkter, sil- verföremål och textilier. Dessa specialsamlingar representerar, enligt museet, Kulturens funktion som konstindustri- museum, med syfte att inte bara ge kulturhistoriskt perspektiv utan också tjäna som studiesamlingar för konstnärligt inriktade utbild- ningar. Med en av största samlingar av keramik, textil och silver vinnlägger sig museet ofta om att visa två infallsvinklar på detta område, det vill säga både en konsthistorisk utifrån form och stil och en kulturhistorisk utifrån producent-, konsument- och samhällsaspekter. Detta är, enligt museiledningen, Kulturens främsta styrka och särart. Museets insamlings- och dokumentationsprogram har som mål- sättning när det gäller konsthantverk och konstindustri att efter- sträva en fortsatt komplettering och insamling upp i nutid inom områdena keramik, silver, textil och om möjligt koppla till sam- tidsdokumentation av produktion med fokus på den skapande indi- viden: konstnären, konsthantverkaren, industridesignern och till frågeställningar kring estetik och den estetiska dimensionens bety- delse i människor liv. Andra ansvarsområden för museet är allmän kulturhistoria, sydsvensk folkkultur och sydsvenskt arbetsliv, staden histo- ria, historisk arkeologi, kulturmiljövård och etnografi/kulturmöten. Kulturens huvudman är för . I museets styrelse ingår representanter för staten, SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 85 Vid sidan av Kulturen är Museum och Läns-Museum länsmuseerna i . 1998 var Kulturhistoriska föreningens omslutning . Därtill kom detta år cirka 9 miljoner i sponsor- medel till en permanent utställning om modernismen, som arbetet påbörjades med permanent utställning om medeltiden. De främsta intäkterna genom föreningens egen verksamhet var medlemsintäkter och inträdesavgifter . Därtill kom bidraget från sex större fon- der/stiftelser med ett totalt kapital omfattande . Flera av fonderna får enligt statuterna användas för inköp av konstindustri och konsthantverk. 1998 var avkastningen från donationsfonderna . Det statliga anslaget från var och från . De olika anslagen från landstingen uppgick till drygt 3 m iljoner kronor, från , samt från övriga kommuner . Lönebidrag utgjorde och diverse egenintäkter . avsätts för tillfälliga utställningar, ett belopp som endast marginellt täcker kostnaderna. Dessutom måste därför utställningsverksamheten finansieras med hjälp av sponsorer, och stiftelser. Museet publicerar också böcker, årsböcker och kataloger. För området formgivning, konsthantverk, konstindustri finns en första antikvarietjänst, som även är chef för enheten. av budgeten kan hänföras till området formgivning, konsthantverk och konstindustri. har samlat, dokumenterat och visat bland annat glas. Men museet är äldre än så. Dess äldsta samlingar härrör och var då 86 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 knutna till och gymnasium. växte samlingarna och man började planera för en speciell byggnad. fornsal, som den nya verksamheten kallades, stod färdig 1885 och blev första museum. I och med att fornminnesföreningar i andra delar av tog initiativet till egna museer, koncentre- rades insamlingsarbetet till . Efter 1940-talet blev de kulturmiljövårdande uppgifterna centrala för museet. Det som är intressantast i detta sammanhang är det ansvar som museet tagit för att dokumentera, samla och visa den småländska glashanteringen. Så här formulerar , nuvarande museichef, bakgrunden till att detta skedde : Tidigt identifierade museet glashanteringens stora betydelse för och dess i allt stigande grad identitetsskapande funktion för . – – – Utrymmet för formgivning och design är stort och präglar i hög grad utställningsverksamheten. Men först gjordes namntillägget i samband med en omfattande till- och ombyggnad av museet, som är totalt , varav 3 000 är utställningsytor och andra publika utrymmen. En stor del av museets verksamhet handlar om att forska kring, dokumentera och levandegöra den svenska glasnäringen, dess pro- duktion, arbetsprocesser och sociala förhållanden. Museets engagemang när det gäller glasformgivning täcker både etnologiska och designhistoriska aspekter, liksom teknikutveckling, ekonomisk historia samt kulturgeografiska och konstvetenskapliga fördjupningar. Museet anser sig ha ett nationellt ansvar för ämnesområdet glas. Museet har publicerat ett drygt femtiotal böcker och kataloger om glas, glashantering och glasetnologi. Man producerar mellan två och tre tillfälliga utställningar kring glas som visas på museet och medverkar i olika, både nationella och inter- nationella, sammanhang när glashistorisk, glasetnologisk och konstvetenskaplig kompetens efterfrågas. Ett flertal glasutställ- ningar har gjorts som senare vandrat till , , , , , , , och . SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 87 Utställningar som skall vandra till respektive planeras. Samarbetspartner i dessa sammanhang är och de svenska glasbruken i synnerhet Museum och den historiska samlingen vid , ibland även och . I och med att allt fler länder blir medlemmar i den europeiska unionen, uppstår ett behov i av att utveckla de lokala, re- gionala och nationella identiteterna. I med dess glasrike, liksom för som nation, är glasnäringen ett viktigt inslag i detta nationella identitetsbygge. Drygt 43 årsarbetsplatser finns på museet, varav fem är direkt knutna till glasavdelningen. En av dem är forskningschef, en antikvarie med ansvar för utställningarna utomlands och en inten- dent med ansvar för utställningarna på museet. Museet samarbetar med den nya designutbildningen i glas på . Museet blev 1972 en stiftelse med , kommun och som stiftare. Finansiärer är , kommun och staten. 1998 var den totala omslutningen varav är egna intäkter. Det statliga driftsbidraget var , bidraget från drygt 3,8 miljoner, från kommunen drygt 3,3 miljoner. Därtill kom lönebidrag från länsarbetsnämnden på drygt 3,5 miljoner samt från på drygt 1,5 miljoner. Huvuddelen av utgifterna inom formgivning/design är knutna till utställningar, programverksamhet, dokumentation och kun- skapsförmedling sammanlagt av verksamhets- kostnaderna. i är ett specialmuseum för textil- och konfek- tionsindustrin enda i sitt slag och med största samlingar av industritextil. Museet har ambitionen att nästa 88 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 år få ett nationellt treårigt uppdrag för just industritextil. Man har sökt regionalt projektstöd för att bygga upp en ny permanent avdelning, där en av inriktningarna skall vara industriell form, design och produktion inom textilt mode och konfektion. Ut- gångspunkten är hur industrin arbetar med teknik- och produkt- utveckling, inte de enskilda textilformgivarnas utveckling. Museets rötter går tillbaka till 1910-talet då den tog initiativet till insamling av textil teknikhistoria, med maskiner och textila prover. Länge ingick verksamheten i Museum, men allt eftersom samlingarna ökade i omfattning uppstod ett behov av en egen byggnad. flyttade man till AB SKF () för att flytta till en annan gammal före detta industrifastighet, . Den permanenta avdelningen är , därtill kommer för de tillfälliga utställningarna, cirka sex , samt arbetslokaler och magasin. På museet arbetar cirka 15 personer, varav tre är antikvarier. Samlingarna har framför allt tillkommit utifrån ett teknik- och kulturhistoriskt perspektiv. Här finns en maskinpark som beskriver hela processen från råvara till färdig metervara och industriella innovationer för råvaruberedning, spinning, vävning, trikåtillverk- ning, färgning, tryckning och materialprovning och ka 300 000 prover av metervaror, samt cirka 10 000 enstaka plagg och accessoirer och fram till . Även om den permanenta avdelningen framför allt handlat om teknikhistoria, har de tillfälliga utställningarna genomgående varit inom form- och design-området. Framöver avser man att ägna av de tillfälliga utställningarna åt design och åt kultur- och teknik- historia. En ny permanent utställning planeras, där en avdelning skall visa formutvecklingen när det gäller mode och industritextil, en annan ge de teknikhistoriska aspekterna. Forskarsal och fotoarkiv där man påbörjat en digitalisering av materialet, referensbibliotek, SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 89 studierum, biograf med bildvisningar av museets samlingar och en experimentverkstad för workshops ingår. Målgrupperna är stu- denterna på Textilhögskolan, som går gratis på museet, skolklasser, formgivare, textilindustri och allmänhet. Samarbetspartner är , som har ambi- tionen att profilera sig på design och formgivning, Textilhögskolan i , forskning, vid , , , näringslivet inom teko-sektorn samt turistnäringen i Sjuhärads- bygden. Museets egen ambition är att bli ett riksmuseum med nationellt ansvar för industritextilen. Museet omsatte 1998 cirka 12,5 miljoner. För det största anslaget stod kommun . Det regionala bidraget uppgick till cirka 1,5 miljoner, förmedlat från genom ett samarbetsavtal med Stiftelsen . Cirka 1 miljon var intäkter från bland annat entrébiljetter och försäljning. 5.7Museisamlingar som anknyter till designområdet Formgivning och design har beröringspunkter med andra ämnes- områden. Precis som designyrket kräver samarbete med en rad yrkeskategorier är de ting som designerna gestaltar även resultatet av en mängd kompetenser: konstruktörers, materialteknikers, formmakares, med flera. Material, teknik, tillverkningssätt, lag- stiftning, marknad, ekologiska krav, estetiska behov och använ- darnas krav på funktion är några av de faktorer som påverkar utformningen. Tinget kan alltså belysas ur olika aspekter. Delvis görs detta . Tekniska museer lyfter fram det tekniskt nydanande och intres- santa. Kulturhistoriska museer sätter in tingen i en kulturell kontext, som i och för sig kan fokusera olika infallsvinklar: på arbetarnas/hantverkarnas situation, på vilket sätt som produkten vandrade vidare eller spreds till konsumenten, på hur tinget 90 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 användes eller vilket roll det spelade i miljön, eller på den föränd- rade uppgift som ett ting kan få under sin levnad. Ett exempel är mjölkkärnan av trä som ursprungligen i bondesamhället användes för att tillverka smör men som och framöver för- vandlades till paraplyställ i stadsvåningarna. Det finns ting, verktyg och klädesplagg, som ursprungligen varit förknippade med en samhällsklass, med vissa yrken eller offentligt bruk. Dessa produkter kan, som exempelvis jeans, med tiden få andra funktioner och roller och då bli en uppgift för designer att ge ny gestalt. Många av dessa föremål har ursprungligen räknats till kategorin anonym design anonyma, därför att man inte vet vem som formgivit dem. Andra föremål blev arketyper för så länge sedan att det kan vara svårt att spåra deras ursprung. Men någon eller några har ursprungligen givit dem deras form, en gestaltning som antingen bevarats eller gradvis förändrats/förbättrats. Många av dessa så kallade anonyma designprodukter, som finns på kulturhistoriska och tekniska museer, har i sin tur inspirerat industridesigner och formgivare. Den största delen av den design som gjordes till olika, så kallade offentliga m iljöersjukhus, apotek, skolor, teatrar, restauranger hör till denna kategori. Det finns alltså en koppling att belysa mellan denna anonyma design och professionellt designade produkter. 5.8Central- och ansvarsmuseer som tangerar designområdet De flesta av de statliga central- och ansvarsmuseerna är lokalise- rade till . har jag tidigare redan nämnt, men fler museer finns vars samlingar har stora beröringspunkter med designområdet. har över en miljon föremål i sina samlingar, där naturligtvis ett stort antal även är av designhistoriskt intresse. Men primärt köps inte föremålen in därför att de har ett design- mässigt värde utan därför att de är exempel på sådant som använts SOU 1999:123 Museer och andra utställningsinstitutioner i 91 av eller tillverkats för breda folklager eller olika subkulturer, det vill säga är exempel på sådant som beskriver hur man levt och lever i . bevakar teknikhistoriskt intressanta ting, det vill säga sådana uppfinningar eller artefakter – maskiner, apparater, fordon – som är tekniskt nydanande. Några av dessa har också designmässiga kvaliteter, även om tekniskt intressanta produkter, som dammsugare, telefoner, järnvägsvagnar, industrimaskiner oftast enbart var exempel på ny teknik och inte på ny- skapande design. På museet finns också exempel från senare tid på ren teknik, som inte innehåller några designmässiga överväganden. Men i och med att industridesignerna trädde in som en ny yrkes- grupp i har av naturliga orsaker även design kommit att ingå i museets samlingar. Museets upplägg och inriktning har varit de olika näringarna – branscherna – och de tekniker som kan kopplas till dessa; en modell som är av- hängig av museets tillkomst och ägarstruktur. I samlingar och arkiv finns exempel på formgivning. Det är framför allt ritningar och bildmaterial på inte- riörer och möbler formgivna av arkitekter. Men annars är det arkitekturen, miljöerna i sig, snarare än de formgivna detaljerna och inredningarna som varit huvudintresse. Museets bildarkiv är en viktig källa för designhistorisk forskning. Materialet är även värdefullt i utställningssammanhang. Det arkitekturpolitiska området har fått en märkbart ökad uppmärksamhet. Att själv lever upp till de ambitioner man har, när det gäller att främja arkitektoniska kvaliteter i , kan bevisas av att museet 1999 tilldelades utmärkelsen . Samtliga dessa Stockholmsbaserade ansvarsmuseer, liksom , Kungliga Myntkabinettet och , har beröringspunkter med design utan att något av dem har resurser eller anledning att täcka hela området. Museerna tangerar alltså designområdet utan att detta för den skull är deras huvudsakliga ansvar. Det finns överlappningar mellan museerna som kan vara mer problematiska. I princip kan museer köpa in och samla på samma 92 Museer och andra utställningsinstitutioner i SOU 1999:123 slags föremål, men utifrån olika grunder. Som en följd av tillfäl- ligheter och personliga intressen hos enskilda museiintendenter har föremål och samlingar ibland införlivats som ämnesmässigt egentligen borde tillhöra ett annat museum. Om museerna tydligare fokuserade sina kärnområden skulle de kunna komplettera varandra, även när det gäller design, formgivning och konsthantverk. 5.9Andra museer där designområdet kunde ges större plats Museiområdet omfattar ett stort antal olika institutioner med varie- rande verksamhet och huvudmannaskap. Det finns cirka 240 museer och konsthallar i . 55 museer har staten som huvud- man eller är statligt stödda. 99 har ett landsting och/eller en kommun som huvudman och övriga drivs av ideella föreningar eller andra huvudmän. I ger systemet med 27 regionala, statsbidragsberättigade och relativt jämbördiga museer ett nätverk över hela landet. De flesta av dem har en bred kulturhistorisk inriktning, något som är naturligt med tanke på deras regionala roll och uppgift.