sou · GNB3117 · 2000-01-01 00:00:00 — Om vi i stället jämför kandidater med hemsida över huvud taget med kandi- dater utan hemsida har de förra fått större andel personkryss i 14 av 20 möjliga fall, det vill säga en något svagare effekt. Vi kan dock konstatera att sambandet mellan hemsideanvändande och fram- gångsrik personvalskampanj i huvudsak består även inom partierna. Då internethemsidorna utgjorde ett relativt marginellt fenomen i valkampanjen har jag svårt att tro att de skulle haft en så stor själv- ständig effekt. Det är troligare att användandet av hemsidor samva- rierar med ytterligare andra variabler som till exempel i vilken ut- sträckning kandidaterna har bedrivit en personvalskampanj i andra medier. Kampanjaktiviteten kan alltså vara endimensionell på så sätt att det är samma kandidater som bedriver kampanj på Internet som i andra medier och att det samband vi sett därför är skenbart. För att ytterligare testa om hemsideanvändandet hade någon effekt på väljarnas personröstande måste jag alltså även ta hänsyn till kandidaternas kampanjaktiviteter i andra medier. Den tidigare om- nämnda enkätundersökningen Riksdagskandidat 1998 möjliggör detta. Emellertid kan jag då inte längre som arbeta med ett totalurval, det vill säga samtliga kandidater från de nuvarande riks- dagspartierna, utan får nöja mig med ett mindre urval. Jag kommer därför endast jämföra andelen personröster mellan de kandidater som hade någon hemsida över huvud taget och de kandidater som inte hade det. Antalet kandidater i varje grupp blir för begränsat om de med en avancerad hemsida behandlas som en egen grupp. Jag kan av samma anledning inte heller kontrollera för listplacering, utan koncentrerar mig på att kontrollera för kampanjaktiviteten. I analysen använder jag mig sammanlagt av sex sorters kampanj- aktivitet hos kandidaterna: offentliga anföranden eller debatter, appelltal på gator och torg, presskonferenser eller pressmeddelan- den, användandet av personliga valbroschyrer, användandet av per- sonliga valaffischer och intervjuer i lokala eller regionala tidningar. Jag har sedan graderat kandidaternas samlade kampanjaktivitet som låg eller hög beroende på hur många av kampanjaktiviteterna de var mycket aktiva med eller använt sig av.56 Antalet i vissa grupper blir tyvärr synnerligen lågt, vilket gör att osäkerheten blir stor och att tillfälligheter kan spela stor roll. Riksdagskandidaternas andel personröster efter parti- tillhörighet, kampanjaktivitet och internetanvändande (genomsnittlig andel personkryss) Av tabellen framgår att kandidater med hemsida i allmänhet har fått en större andel personkryss än kandidater utan hemsida även med hänsyn tagen till kampanjaktivitet. I samtliga fall utom ett där det förekommer kandidater både med och utan hemsida gäller detta samband. I ett av fallen är den genomsnittliga andelen personröster lika vid avrundning till en decimal. Inte heller med regressionsanalys kan det uteslutas att användandet av hemsidor har haft en signifikant effekt.57 Även om det tycks osannolikt att ett så marginellt fenomen som kandidaternas internethemsidor skulle ha haft en effekt på väljarnas personröstande kan jag nu konstatera att det inte går att utesluta att så är fallet. Det kanske skulle kunna motivera en större andel än av kandidaterna att använda hemsidor . Vi bör dock hålla i minnet att jag endast genomfört en ytlig ana- lys av kandidaternas personvalskampanjer. Det finns fortfarande många andra faktorer som kan ha spelat in. Hemsideanvändandet kan fortfarande vara skenbart och gå att förklara med hjälp av andra kampanjaktiviteter som jag inte har behandlat i denna artikel. Vad innebär IT för valkampanjerna och demokratin? Än så länge har enbart en tämligen liten andel av riksdagskandida- terna använt sig av internethemsidor i valkampanjen. hade en egen hemsida inför riksdagsvalet och så få som hade en avancerad och utbyggd hemsida. I och med per- sonvalsinslaget kan dock hemsidorna ändå ha betydelse eftersom de kan ge väljarna ett bättre beslutsunderlag när det gäller personröst- ningen. De väljare som har tillgång till Internet kan på detta sätt mycket enkelt få information om de olika kandidaterna som ställer upp för det parti de tänkt rösta på i den aktuella valkretsen och vad som eventuellt skiljer dem åt. Motsvarande information i andra medier kan vara svår att erhålla. Det finns en fara i att en så liten del av kandidaterna utnyttjade den nya teknikens möjligheter, särskilt om användandet är ojämnt fördelat mellan olika grupper av kandidater. Redan svaga grupper kan få minskad representation i och ytterligare försvagas genom att väljarna inte finner någon information om den och där- med kanske heller inte lägger sin personröst på dem. En del av farhågorna angående spridningen av den nya tekniken bland politikerna blev dock inte besannade. Även om det var något vanligare att manliga kandidater använde hemsidor än kvinnliga är skillnaden mellan könen synnerligen liten och saknar förmodligen betydelse. Det var inte heller så att i första hand unga kandidater som har vuxit upp med den nya tekniken fanns representerade på nätet. Sambandet mellan ålder och hemsideanvändande var mer komplicerat än så. Kandidaterna , en relativt ung grupp, var flitigast på nätet. använde den äldsta ålders- gruppen hemsidor i större utsträckning än den yngsta, vilket går Det föreligger således inget större de- mokratiskt problem vad gäller spridningen av den nya tekniken bland politikerna vad gäller män och kvinnor eller olika åldersgrup- per. Kandidater i visade sig däremot använda sig av avancerade hemsidor i betydligt större utsträckning än kandidater i resten av landet. Göteborgs- och , vilka normalt brukar inkluderas i begreppet storstadsområdena, uppvisade där- emot inte någon större skillnad gentemot resten av landet. Det är dock viktigt att tänka på att väljarna endast får lägga sin personröst på någon kandidat som ställer upp i deras egen valkrets. Därmed uppstår ingen snedvridning mellan olika grupper av kandidater så länge fördelningen inom valkretsar är jämn. Däremot kan det vara så att väljarna i får ett bättre beslutsunderlag än väljarna i övriga landet, förutsatt att de söker information om kandidaterna på Internet. Det starka sambandet mellan hög listplacering och benägenhet att använda internethemsidor som har påvisats bland kandidater är dock en anledning till oro. Att i första hand resursstarka politiker och kandidater högt uppe på listorna fanns på Internet betyder att det nya mediet har förstärkt den befintliga elitens position i stället för att öka de eftersatta gruppernas inflytande. Internets demokra- tiska potential har således ännu inte förverkligats. De väljare som hade hoppats kunna ta ställning till personvalet med hjälp av infor- mation från Internet har i stor utsträckning fått nöja sig med infor- mation om de högst placerade kandidaterna, övriga använde sig ytterst sparsamt av hemsidor. Jag ser det som en allvarlig demokra- tisk brist att väljarnas beslutsunderlag på Internet för personröstan- det i stor utsträckning var begränsat till högt placerade kandidater. Att analysen av hemsidornas eventuella effekter på väljarnas per- sonröstande trots sina brister dessutom visade att det åtminstone inte går att utesluta en interneteffekt gör det än angelägnare att hoppas att en större andel kandidater, även längre ned på listorna, kommer använda sig av hemsidor i valkampanjerna. Att andelen kandidater som använde sig av hemsidor varierade kraftigt mellan partierna utgör inget större demokratiskt problem med tanke på att det svenska valsystemet i första hand är ett val mellan partier och i andra hand ett val mellan kandidater. Alla par- tierna fanns representerade på nätet och presenterade där partiets politik. Däremot var det klart lättare för vissa partiers väljare att ta ställning till personvalet med hjälp av information på Internet än för andra partiers väljare. Som vi har sett verkar dessutom kandidaterna ha styrts av sitt partis kampanjkultur i stor utsträckning i sitt val att använda sig av en internethemsida eller inte. Rationella övervägan- den om kampanjkanalen Internets effektivitet för deras egen del tycks däremot inte ha haft någon större betydelse. Att kandidater- nas benägenhet att använda en hemsida i valkampanjen är beroende av deras partis inställning till personval och kampanjkultur i övrigt kan ses som ett tecken på att partierna fortfarande behåller greppet om riksdagskandidaterna trots personvalsinslaget. Partiernas kam- panjkultur kan alltså ha bidragit till att en relativt liten andel av alla kandidater använde sig av en internethemsida i valrörelsen. Då per- sonvalsmöjligheten har införts torde det åtminstone ligga i väljarnas intresse att få ett så bra beslutsunderlag som möjligt för personvalet, oavsett partisympati. Det är naturligtvis beklagligt om partiernas kampanjkultur blockerar och bromsar användandet av den nya tekniken och de möjligheter den innebär. Internet kan till exempel användas till att förbättra kontakten och kommunikationen mellan medborgare och politiker eller åtminstone göra politikerna mer synliga för väljarna. Från innehållsanalysen av hemsidornas budskap framkom ett par mycket tydliga resultat. Hemsidorna visade sig till stor del bestå av personlig information om kandidaterna och partisammanhållningen var lägre än i tidigare undersökningar. Mina resultat visade att kan- didaterna i ganska stor utsträckning hade valt egna valfrågor. Kanske uppmuntrar hemsidornas form kandidaterna att bete sig som indivi- der och betona sina egna åsikter framför partiets då en enskild poli- tiker naturligt står för innehållet på en hemsida. Då det är troligt att datoranvändningen kommer fortsätta stegras den närmaste framtiden och att allt fler människor kommer använda Internet kan dess betydelse öka även i politiska sammanhang. Det är då möjligt att Internet genom hemsidornas naturligt personliga karaktär kommer förstärka och påskynda den individualisering av politiken som kan vidtaga när ett personvalsinslag har introducerats. För att vara säker på att det nya kampanjmediet i sig har bidragit till den ökade individualiseringen av kampanjbudskapen krävs emeller- tid en utökad undersökning där även annat kampanjmaterial, till exempel broschyrer inkluderas. Mina resultat och resonemang tyder dock på att så är fallet. Då den höga andelen personliga egenskaper på hemsidorna även gäller de som inte uppmanade till kryssning och därmed kan anses bedrivit personvalskampanj är detta än troligare. Huruvida en ökad individualisering av politiken och valrörelserna är bra eller dåligt för demokratin finns det skilda åsikter om och är inte någonting jag ämnar behandla ytterligare. Det är dock troligt att den nya tekniken, här i form av internethemsidor, uppmuntrar till och gör det lätt för politiker att föra ut sina personliga åsikter, ett eget budskap, och mer information om dem som personer. Tanken bakom personvalet kan inte rimligtvis vara att väljarna ska per- sonrösta enbart efter kandidaternas personlighet och välja bland kandidater som i övrigt har identiska politiska åsikter och priorite- ringar. Då det är rimligare att de röstar efter vissa, om än små, åsiktsskillnader mellan kandidaterna bör inte dessas hemsidor ute- slutande bestå av personlig information. Att hemsidorna innehöll en stor andel personlig information kan inte ses som ett problem så länge kandidaterna även behandlar sakfrågor. Många väljare kan säkert uppskatta en viss dos information om kandidaterna som per- soner. Emellertid behandlade av hemsidorna ingen sakfråga över huvud taget. Dessutom bestod så mycket som 21 pro- cent av kandidaternas hemsidor till mindre än en femtedel av dis- kussion om sakfrågor. På en del hemsidor är alltså själva politiken, sakfrågorna, definitivt i skymundan. Även om det endast berör en mindre del av hemsidorna bör detta ses som en varningssignal. Väl- jarnas beslutsunderlag på Internet när det gäller personvalet riskerar att bli undermåligt om inte alla politiker talar om sakfrågor på sina hemsidor. Ett exempel på att kommunikation mellan medborgare och poli- tiker kan underlättas med det nya mediet visas bland annat av de så kallade väljarkontrakt en del kandidater har upprättat på sina hem- sidor där de tydligt och konkret uppställer ett antal riktlinjer för sitt handlande i och ibland även vallöften. Dessa kandidater erbjöd sig dessutom ofta att regelbundet informera sina väljare om sina politiska ställningstaganden och diskutera dessa med väljarna via hemsidan eller e-post. Dessa kandidater har alltså satsat på att skapa en mer personlig relation till väljarna. Kanske kan sådana nätverk och dylika former av service gentemot väljarna från den enskilde kandidatens sida på bidraga till förbättrad kommuni- kation mellan väljare och valda. Kandidater kan alltså på bland annat detta sätt även göra sig mer oberoende av sitt parti. Den nya tekni- ken kan här spela en roll genom att underlätta kommunikationen. Sådana effekter av den nya tekniken kanske först visar sig på . Än så länge är det dock oerhört få kandidater som aktivt har försökt använda Internet för att underlätta kommunikationen genom att till exempel lägga ut sitt kalendarium på nätet eller upp- muntra medborgare att kontakta dem via så kallade meddelande- rutor. Hur var det då med väljarnas intresse för politikernas internet- satsningar? För tillfället har jag inga uppgifter om väljarnas utnytt- jande av enskilda riksdagskandidaters hemsidor under valrörelsen utan endast om deras utnyttjande av partiernas hemsidor. Som jag tidigare nämnt besökte 200 000 personer någon eller några av parti- ernas hemsidor under valrörelsen. Det kan tyckas vara en låg siffra, men vi bör då tänka på att de valmöten partierna håller under val- kampanjerna i allmänhet besöks av cirka 750 000 personer (av väljarna).58 Ett väl inarbetat kampanjinslag som torgmö- ten besöktes således endast av fyra gånger så många personer som partiernas internethemsidor. Det kan även påpekas att partiernas valarbetare brukade knacka dörr hos ungefär 250 000 medborgare.59 Om vi begrundar den tid och energi som krävs för att nå 250 000 medborgare i hemmen och jämför med det nya kampanjmediets publik på närmare 200 000 personer framstår Internets förändringspotential tydligt. Internet lär dessutom öka sin publik i framtida valkampanjer då långt ifrån alla väljare ännu har tillgång till Internet. En undersökning av SKOP har dessutom visat att närmare en fjärdedel av ungdomar i åldern 16–säger sig helst vilja ha information genom Internet i nästa valrörelse.60 Även om farhågorna angående en ojämn spridning av den nya tek- niken mellan manliga och kvinnliga kandidater och mellan olika åldersgrupper inte besannades är det viktigt att komma ihåg att an- vändandet av internethemsidor i valkampanjen 1998 i mångt och mycket var ett elitfenomen. För demokratins och väljarnas skull får vi hoppas att även kandidater längre ned på partiernas vallistor kommer använda sig av Internet i större utsträckning. I annat fall kommer det nya mediet kanske bara bidraga till att ytter- ligare stärka den existerande elitens position. Internet som kampanjkanal kan även bidraga till att ytterligare förstärka den genom personvalsinslaget rådande trenden med ökad individualisering av politiken och ökat fokus på kandidaterna som personer. Om detta är positivt eller negativt för demokratin kan det finnas olika åsikter om. Det är ändock viktigt att vara uppmärksam på fenomenet. Då jag inte har gjort någon empirisk undersökning av kommuni- kationen mellan medborgare och politiker under valrörelsen medelst exempelvis e-post är det svårt att säga huruvida den nya tekniken har bidragit till en förbättrad kommunikation mellan väljare Att endast ett mycket litet antal riksdagskandidater har utnyttjat möjligheterna att informera om var de är anträffbara vid olika tillfällen under valrörelsen genom att till exempel göra sitt schema tillgängligt eller uppmuntrat kontakt genom meddelande- rutor tyder dock på att så ännu inte har skett i någon större ut- sträckning. Det vi har sett är sannolikt endast de första trevande stegen på en inslagen väg. Politik på Internet är i än så länge ett relativt marginellt och nytt fenomen. Visserligen har samtliga riksdagspar- tier haft egna hemsidor . Det var dock fortfarande en- dast en mycket liten del av riksdagskandidaterna, , som hade någon form av egen hemsida i valrörelsen. Det som studerats i föreliggande artikel är ett expansivt område i ständig förändring. Redan i europaparlamentsvalet, men kanske framför allt i nästa ordinarie riksdagsval, kan bilden vara en helt annan. 1Följande artikel är en vidareutveckling av en D-uppsats vid statsvetenskapliga institutionen i . 2Elger, 1998, s. 8 (ur förordet av och ). 3Se Valforskningsprogrammets vid statsvetenskapliga institutionen i hemsida: 4Westerståhl, 1993, s. 11. 5Se och 1997 (SOM nr. 6Holmberg, 1993, s. 33. 8Gilljam, 1993, s. 17 f. 9Elger, 1998, s. 15. 10Österman, 1997, Våra värderingar och Internet Vem påverkar vem?, s. 37. 11www.relevantknowledge.se/home/home.htm 12InterNetGuiden nr 12-1 1999, s. 27. 13Rothstein m.fl. 1995, s. 42 ff. 14För ytterligare detaljer angående hur kodningen gått till hänvisas till min D- uppsats, 1999. 15Den exakta siffran jag har fått fram är 4 591 kandidater. Emellertid är det sannolikt att siffran inte är fullständigt korrekt då den bearbetning av materialet som krävdes inkluderade en hel del moment. Som vanligt föreligger i sådana fall en risk att den mänskliga faktorn har varit framme. 16Den exakta siffran är i det här fallet 591 kandidater. 17Det är även så att en del sidor på Internet ibland inte är tillgängliga för . Det kan handla om att sidorna uppdateras, görs om, tekniska problem, eller helt enkelt inaktuella eller felaktiga länkar. Under materialinsamlingen hände det att jag fann en länk till en kandidats hemsida som sedan visade sig inte fungera. Man kan då tänka sig att det i vissa fall endast var ett tillfälligt problem och att hemsidan normalt sett fungerade. Det handlar totalt sett om 32 kandidater som jag endast fann icke-fungerande länkar till. Jag anser dock att det kan vara rimligt att antaga att andelen kandidater med icke-fungerande hemsidor är någorlunda . Om den varierar så torde andelen icke fungerande hemsidor minska ju närmare valet vi kommer eftersom vikten av att informationen finns tillgänglig då ökar. 18Mätningen är inte särskilt exakt då den omfattar samtliga kandidater, det vill säga ett totalurval. I de fall smalare spalter eller större textstorlek har förekommit har jag försökt kompensera för detta genom att i vissa fall kopiera över texten till ett ordbehandlingsprogram för att lättare kunna jämföra sidornas textmängd. 19Barber, 1999. 20Mitt insamlade material har här samkörts med den enkätundersökning, Riks- dagskandidat 1998, som har utförts av statsvetenskapliga institutionen i på uppdrag av Rådet för utvärdering av val. Huvudansvarig för undersök- ningen var . Se även 1999. 21Olsson, 1999, s. 7 ff. 22För detaljer angånde indexvariabeln och den tredelning av hemsidorna jag använder hänvisas till min D-uppsats. 23Olsson, 1999, s. 38. 24En hel del studier av internetanvändandet bland befolkningen i stort har dock genomförts. Några exempel är SOM-undersökningarna och Teldoks rapporter. 25Holmberg och , 1980, s. 233 ff. 26Schmidt, 1986, s. 29 ff. 27Bergström och , 1998, s. 318. 28Österman, 1997, s. 39–40. 29Även om senare undersökningar visar på en ökad andel kvinnor på nätet har de fortfarande en bit kvar till att utgöra hälften av nätanvändarna. T.ex. anger att av svenskarna på nätet var kvinnor . Se (Sidan besökt .) 30Österman, 1998, s. 41 ff. 31En kontroll för vilka åldersgrupper i den mer detaljerade indelningen som har använt de mest avancerade hemsidorna visar att resultaten från figur 2 i stort sett består. Rangordningen av åldersgruppernas användarandel är densamma för de tre grupper som har störst andel användare. Det är även samma tre åldersgrupper som i figur 2 har lägst användarandel som uppvisar lägst användarandel vad gäller avan- cerade hemsidor. Den inbördes ordningen har dock ändrats. 32Vad det beror på är svårt att säga. En spekulation kan vara att de allra yngsta kandidaterna kanske inte har tagit sin kandidatur på lika stort allvar som de äldre eller så har partierna varit mer benägna att ge de äldsta en hjälpande hand. 33Det kan även vara intressant att se till den relativa skillnaden mellan grupperna, det vill säga hur många procent lägre andelen i respektive grupp är bland kvinnorna än bland männen. Detta kan även beskrivas som hur många procent lägre sannolik- heten är för att en slumpmässigt vald kvinnlig kandidat använder sig av en hemsida respektive har en avancerad hemsida än en slumpmässigt vald manlig kandidat. Den relativa skillnaden visar att andelen kvinnor med avancerad hemsida är lägre än andelen män. 34Som storstadsområden klassificerar jag , och med kringområden. Till räknades hela , dvs. alla postnummer som börjar på 1. Till räknades postnummer från 40000 till 42999, dess- utom tillkommer för , och . Till Malmö- området räknades postnummerområde 20000 till 21999 samt , och . 35Esaiasson, 1993, s. 153. 36Gilljam, 1993, ur SOU 1993:63, s. 15 ff. 37Österman 1997, s. 40. 38Denna bild överensstämmer både med en enkätundersökning i 971102 angående villigheten hos riksdagsledamöter att bedriva personvalskampanj och resultatet från Riksdagskandidat , en enkätundersökning utförd av vid statsvetenskapliga institutionen i , där kandidaterna tillfrågades om de bedrivit någon personvalskampanj under den föregående valrörelsen. 39Möjligheten att även inkludera en jämförelse mellan och socialdemokraterna avvisas då skillnaden dem emellan utifrån det rationella perspektivet är för liten. 40Lägg märke till att begreppet rationell här används i en begränsad betydelse. Den tidigare forskningen syftar på , 1993. 41Detta resonemang kan stödjas genom att en samkörning av mitt material med data från Riksdagskandidat visar att en större andel av kandidaterna med avancerad hemsida än de med hemsida över huvud taget uppger sig ha bedrivit personvalskampanj (). 42Esaiasson och , 1996, s. 154 f. 43Ibid, s. 155 f. Det är dock värt att notera vissa metodologiska problem i samman- hanget. Studien ifråga bygger för det första på självrapporterade data. För det andra så är frågeformuleringen inte invändningsfri, den inbjuder till en underskattning av betydelsen av lokala frågor och personliga egenskaper. Resultaten är dock så tydliga att de ändå torde kunna anses tillförlitliga. 44Holmberg och , 1988, s. 199 f. Återigen föreligger vissa metodologiska problem. Resultatet ifråga grundar sig delvis på en sorts cirkeldefinition då partiets viktigaste frågor definieras som de frågor flest riksdagsledamöter sade sig ha beto- nat under valrörelsen. Se not 43. 45Håkansson, 1996, s. 26. 46Med de budskap som skulle kunna vara positionstagande, de potentiella posi- tionsfrågorna, avser jag de budskap som har klassificerats som antingen målsätt- ningar eller handlingsförslag, böra eller göra. De rena verklighetsbeskriv- ningarna, vara, har här alltså uteslutits. 47Esaiasson, 1993, s. 153. 48Jag vill dock påpeka att det givetvis är teoretiskt möjligt med påtvingad reklam på Internet, möjligheterna till detta finns . Exempelvis så kan företag som tillhandahåller kostnadsfria internetanslutningar vara reklamfinansierade på samma sätt som TV-kanaler. Det innebär då att användarna får finna sig i att flyktiga reklamsidor dyker upp då och då under nätanvändandet. Möjligheten kan givetvis utnyttjas av politiker, även om det ännu inte gjorts så vitt jag vet. 49Även med en konfidensnivå på kan jag för proportionsskattningar få tämligen stora felmarginaler. Som mest kan de vid ett urval om 100 enheter och en population på 591 kandidaters hemsidor även med hänsyn tagen till ändlighets- korrektion uppgå till .