sou · GNB3115d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I praktiken råder ett renodlat monopol eftersom har en- samrätt till import och har rätt att neka andra aktörer tillträde till nätet. I har regeringen och parlamentet inte tagit ställning till EG:s gasmarknadsdirektiv. En arbetsgrupp har däremot utarbetat ett förslag som regering och parlament kommer att ta ställning till . Enligt direktivet har möjlighet att inte öppna marknaden ef- tersom landet inte är direkt anslutet till det sammankopplade systemet i någon annan medlemsstat. Arbetsgruppen har dock valt att föreslå att marknaden skall öppnas och nedan redovisas översiktligt några av de grundläggande förslagen. Reglerat tillträde införs. Kunder som förbrukar åtminstone gas ges tillträde till systemet. Som framgått av kapitel 8 kommer dessa förbrukare att ges möjlighet att handla på en s.k. ef- termarknad. Innebörden är att olika slutförbrukare eller distributörer skall kunna handla sinsemellan (ett krav är att dessa kunder skall ha mätare som kan fjärrläsas). Förslaget ger en marknadsöppning på ca Volymerna förväntas dock bli mycket begränsade, eller ca . Prissättningen kommer att baseras på offentliggjorda tariffer. 5 Tarif- ferna kommer att utvecklas av men kommer inte att speci- ficeras i lagstiftning. Distributörer blir skyldiga att leverera till anslutna slutförbrukare. I praktiken får nätägaren också en anslutningsplikt som innebär att fö- retaget blir skyldigt att ansluta en kund till en befintlig ledning. Slut- kunden är dock skyldig att betala alla kostnader (normalt görs inves- teringen av nätägaren). Särredovisning införs enligt de regler som anges i direktivet. Integre- rade naturgasföretag skall i sin interna bokföring särredovisa verk- samhetsgrenarna överföring, distribution och lagring. 5 Offentliggjorda tariffer förekommer redan i praktiken i . ålades att offentliggöra tariffer och beräkningsgrunder. Detta mot bakgrund av företagets dominerande ställning. Vissa slutkunder har dock fortfarande långsiktiga kontrakt som inte baseras på offentliggjorda tariffer. Pågående arbete i några andra länder Elmarknadscentralen, som övervakar elmarknaden, skall också över- vaka gasmarknaden. I huvudsak har arbetsgruppens förslag koncentrerats på implementering- en av direktivet. Någon speciell hänsyn har inte tagits till eventuella framtida investeringar, t.ex. Nordic Gas , och hur dessa kan komma att påverka marknaden. Den allmänna bedömningen är dock att den före- slagna lagstiftningen inte behöver förändras så mycket vid nya investe- ringar. ensidiga beroende av en leverantör, , innebär att det finns mycket små förutsättningar att utveckla konkurrensen. Det en- sidiga beroendet av en leverantör påverkar också försörjningstryggheten och i förlängningen investeringsbenägenheten. Nya leverantörsalternativ anses allmänt som en förutsättning för att markant kunna öka gaskon- sumtionen. är en av de viktigaste naturgasproducenterna i . Gasreser- verna uppskattas till ca , vilket motsvarar ca hälften av reserver. Samtliga fyndigheter är offshore-fyndigheter, dvs. att de är belägna till havs. uppgick produktionen till , men förväntas stiga avsevärt . Base- rat på nuvarande kontraktförpliktelser uppskattas gasen räcka i ca 60– . Naturgasen exporteras främst till , , och . Leveranserna sker via sex olika rörledningssystem till , , och . har i princip ingen egen gasmarknad och inget utbyggt gasled- ningsnät. Vid tre platser längs den norska kusten förs dock gas i land och utnyttjas i huvudsak för industriellt bruk. All gas på den norska kontinentalsockeln tillhör den . Sock- eln är indelad i tre huvudområden, vilka var för sig är indelade i sektorer och block. Företag som önskar delta i prospektering efter, eller utvinning och transport av gas, måste söka tillstånd av staten. Verksamheten regle- ras genom petroleumlagen och koncessionsregler och redovisas inte när- 254 Pågående arbete i några andra länder Det kan dock nämnas att de produktionslicenser som utfärdas oftast är organiserade som joint , vilka normalt levererar gasen till det köpande landets gräns. Säljarna utför således transporten. Gassforhandlingsutvalget (GFU) spelar en central roll när det gäller försäljning av norsk gas. GFU, som består av representanter för Statoil, Norsk Hydro och , förhandlar fram alla kontrakt som rör försäljning av norsk gas. Ett trettiotal företag deltar i verksamheten på den norska kontinental- sockeln. Den dominerande aktören är det statsägda Statoil. EG:s naturgasmarknadsdirektiv skall också implementeras i EES- länderna. gassektor består primärt av produktion, gasbehandling och transport fram till landningspunkterna i , , Belgi- en och . För norsk del innebär gasmarknadsdirektivet att ett system för tillträde för tredje part till det norska gastransportsystemet skall etableras senast . Några ställningstaganden till gasmarknadsdirektivet finns inte redovi- sade i . Den stora frågan för norsk del är artikel 23 i direktivet som reglerar tillträde till tidigare led i rörledningsnätet, dvs. transport- systemet till den europeiska kontinenten och . Den lilla inhemska marknaden utgör ett mycket mindre problem. Här finns dessutom möjligheten att begära undantag från marknadsöppning med hänvisning till artikel 26 om framväxande marknader. har en fullständigt liberaliserad gasmark- nad med fastställda avgifter för access till systemet, dvs. ett reglerat till- träde. kan alla 20 miljoner gaskunder, oavsett storlek, fritt välja gasleverantör. Det finns en väl utbyggd infrastruktur. är självförsörjande på naturgas, och naturgasens andel av den totala energiförsörjningen uppgår till (1997). ökade anvä ndningen från 51,5 miljarder m 3 till 88,7 6 Avsnittet bygger i huvudsak på BP Gas (1998), Pickering (1998) samt Hinxman och (1997). Pågående arbete i några andra länder miljarder m3, dvs. En marknadsökning på ca 2 har den mest öppna marknaden i och denna öppning har skett i etapper. fanns endast ett enda stort monopol, British Gas, som försörjde alla kun- infördes en lagstiftning med syfte att privatisera British Gas och att tillåta konkurrens för större kunder (000 therms, ca Privatiseringen genomfördes , men fortfarande höll man hårt i monopolet. Efter massiva protester från stora kunder angående prissättningen på gas tvingades British Gas att publicera priser och transportavgifter sam- tidigt som överenskommelser gjordes om att British Gas inte skulle kon- traktera av något gasfält. tish Gas sin monopolställning. Då klev nya aktörer in på marknaden, bl.a. BP, och tecknade kontrakt med industrikunder. nadsöppningen varit progressiv. beslutades att British Gas skulle dela upp sin verksamhet i handel respektive transport och lager. öppnades marknaden för kunder som 2 500 therms, ca . Följande år delade British Gas upp verksam- heten i fem separata bolag. , antogs även en ny gaslag- Ramverken för avregleringen för hushållskunder, som banade vägen för full konkurrens på konsumentmarknaden 1998, och av trans- portsystemen (Network Code) utformades . delades British Gas i två fristående delar, British Gas plc British Gas plc äger samtliga landbaserade pipelines och driften av detta system sköts av dotterbolaget . bedrivs British Gas handelsverksamhet, dvs. att de köper och säljer gas på grossistmarknaden samt säljer till slutkunder inklusive därtill för- knippade tjänster och utrustning. Liberaliseringen har fram inneburit att av industri- och företagskunderna och av hushållskunder- na har andra leverantörer än British Gas. Det brittiska systemet är via tre s.k. interconnectors sammankopplat med dels det europeiska kontinentala överföringssystemet (i drift och dels (i drift 1997) och (1996) gassystem. För- bindelserna byggdes för att skulle exportera naturgas. Se- dan the Interconnector till togs i drift har dock gasflödet gått åt andra hållet. Således har ledningen inneburit att i stället har importerat gas från den europeiska kontinenten. Interconnectorn till den europeiska kontinenten är betydelsefull i strävan att få till stånd en effektiv europeisk marknad. 256 Pågående arbete i några andra länder Nya aktörer har etablerat sig på den brittiska gasmarknaden i takt med att avregleringen och konkurrensen har ökat. Många är företag med erfa- renhet från utvinning och allmännyttiga bolag för el och/eller vatten m.m. I huvudsak finns tre olika typer av aktörer: transporters – som äger och driver ledningsnäten, där Transco är absolut störst och äger och driver alla gasnät utom ett fåtal lokala distributionsnät, – som för över gasen från producenten till slutkunden och som således är an- vändare av ledningssystemen, samt leverantörerna – som marknadsför och säljer gasen till kunderna. I praktiken har en hel del andra företag och företagskonstellationer uppstått, såsom exempelvis återförsäljare, handlare, mäklare och andra mellanhänder som olika typer av allianser mellan företag har bildats. I takt med att marknaden utvecklats har också aktörerna föränd- rats och den nuvarande trenden är att allianser bryts upp. Transco tillhandahåller som ovan nämnts i princip hela den brittiska infrastrukturen, vilket anses vara en förutsättning för att få en fungeran- de konkurrens på marknaden. Den lagerverksamhet, sju stora lager, som Transco tidigare ansvarade för har lagts in i ett eget dotterbolag inom British Gas plc, British Gas Storage. Transco får inte köpa eller sälja gas av annan anledning än för att upprätthålla systembalansen och sä- kerheten i systemen. Rent fysiskt ansvarar därmed Transco för att gasen kommer från gasproducenterna till slutkunderna. Gasen tas in vid sex olika kusttermi- naler. På kontraktssidan är det däremot helt annorlunda. Grovt sett så säljer producenterna till , vilka säljer gasen till försäljningsbolag som i sin tur säljer vidare till slutanvändarna. avtalar med Transco om att få gasen igenom systemet åt försäljningsbolaget som i sin tur säl- jer till slutanvändare. Många försäljningbolag är också . Ship- pers, och inte gasproducenterna eller försäljningsbolagen, är således kunder till Transco. Det finns ett fyrtiotal som ser till att gasen kommer från kusten till kunden. Priset på transporttjänsten bestäms av en prisformel som är fastställd av regleringsmyndigheten . , dotterbolag till , är det största försäljningsbola- get i . De säljer gasen under namnet British Gas i och samt under Scottish Gas i . Eastern Natural Gas är den näst största leverantören och Mobil Gas Marketing kommer på tredje plats. Därtill finns en rad leverantören där många är dotterbolag till olje- eller elbolag. Pågående arbete i några andra länder En spotmarknad för gas har skapats. Spothandeln består av dels den finansiella handeln, dels handeln som leder till fysiska leveranser. Han- deln via spotmarknaden har ökat kraftigt . säljs dock en stor del av naturgasen med långa kontrakt. Gasmarknaden i är som ovan nämnts avreglerad fullt ut. Här beskrivs därför mer i detalj hur regelverket och ramverket ser ut . Ofgas, The Office of Gas Supply, som bildades efter det att British Gas privatiserats, är den övervakande myndighet som ser till att gaslagen, The 1995 Gas Act, efterföljs. Ofgas ansvarar för att säker- ställa konkurrensen på konsumentmarknaden och ger licenser till nya fö- retag för transport, och leverans. Ofgas samordnas nu med Of- fer, den reglerande myndigheten på elsidan. Ofgas har fastställt en priskontrollformel för att kunna kontrollera Transcos vinst. Formeln innebär att Transcos vinst per transporterad en- het gas bestäms, vilket i sin tur ger storleken på Transcos totala årliga vinst. Vidare bestämmer Ofgas Transcos avgiftspolicy, dvs. hur avgif- terna tas ut av deras kunder. Alla kunder, oavsett storlek, behandlas lika. Till detta kommer The Network Code, det system och de regler som styr hur producenter och skall agera för att få marknaden att fungera och för att upprätthålla balans och säkerhet i systemet. Alla v ill- kor och avgifter är officiella. Priskontrollformeln kan grovt sett formuleras enligt följande: Tillåten vinst = {fastställd vinst + (pris * volym)}*(RPI-X). Termerna är vari- abler som varierar efter volym och kundgrupp. Faktorn RPI-X ser till att tillåten vinst nås. Om vinsten blir större eller mindre kompenseras Tran- sco efterföljande år. Transco stimuleras via den av Ofgas utfärdade licensen att utveckla sin avgiftspolicy så att avgifterna bättre reflekterar kostnaderna. Syftet är dessutom att möjliggöra konkurrens mellan och ta hänsyn till utvecklingen av transportverksamheten. Transco har vidare följande ambitioner med sina avgifter: Att de skall leda till en effektiv användning av systemet och styra an- vändningen från to ppbelastningsperioder till annan tid. Att de skall förhindra onödiga eller oekonomiska nätinvesteringar ge- nom att visa kapacitetsvärdet i olika delar av nätet. Att de skall vara transparenta, dvs. att kunderna skall kunna härleda avgifterna. 258 Pågående arbete i några andra länder Att avgifterna skall vara stabila, enkla att tillämpa, och minimera administrationskostnaderna för både Transco och dess kunder The Network Code anger i sin tur villkoren för gastransporten från kus- ten till kunderna och anger hur obalans mellan införsel och ut- tag hanteras på dygnsbasis. Nätavgifterna består av tre delar, överföringsavgift, distributionsav- gift och kundavgift. Överföringsavgiften består av både en kapacitetsav- gift och en energiavgift. Kapacitetsavgiften är beroende av inträdespunkt och utträdespunkt. finns 6 inträdes- och 33 utträdespunkter. För- delningen mellan kapacitetsavgiften och energiavgiften är re- spektive jämfört med tidigare 50/50. Trans-co vill öka kapa- citetsavgiftens andel ännu mer för att bättre återspegla systemets verkli- ga kostnader, men Ofgas har inte tillåtit detta eftersom det får ett kraftigt genomslag på små förbrukare och därmed på privatmarknaden. Det pågår ett arbete med att förbättra prissättningen av kapaciteten. Bland annat undersöks ett system med en form av knutpunktsprissätt- ning (nodal pricing). Den tyska marknaden är världens fjärde största marknad näst efter , och , och före och . Den tyska strukturen är jämfört med andra europeiska länder kom- plex och med liten inblandning från statens sida. Kartellmyndigheterna är däremot mycket aktiva och det finns en speciell kartellag. Viktigt att notera är att skiljer sig på många punkter i förhållande till Sve- rige och många andra europeiska länder, bl.a. genom att består av ett antal relativt självständiga delstater. En viktig skillnad i förhållan- de till andra länder är vidare att det finns konkurrerande ledningsnät för gas. har en mycket väl utbyggd infrastruktur och naturgasens andel av den totala energiförsörjningen uppgår till (1997). Den totala tyska årliga gasanvändningen uppgår till ca , vil- ket motsvarar , där den tyska industrin står för av användningen, hushållen för , kraftvärme ca 8 pro- 7 Avsnittet bygger på Hinxman och (1997) samt på direkta kontakter med representanter för , gasbolag och branschorganisa- tioner i . SOU 1999:115 Pågående arbete i några andra länder 259 cent, kommersiell verksamhet och övrigt . Användningen av naturgas ökar kontinuerligt. Naturgas står för av hus- hållens uppvärmning och har därmed den största marknadsandelen inom detta segment. av naturgasen importeras. Importen sker i huvudsak från (), () och (). De regionala bolagen, vilka levererar gas till distributörerna som i sin tur säljer till slutanvändarna, har i princip monopol inom sina regioner. Det har varit svårt för nya aktörer att komma in på marknaden och detta har lett till att parallella nät har byggts, se avsnitt 8.1.3. Slutkunderna i får sin gas levererad från ca 700 distributö- rer, s.k. Stadtwerke, och andra återförsäljare. Distributörerna i sin tur får sin gas från de regionala gasbolagen, som även kan leverera till stora slutanvändare. De regionala gasbolagen har genom olika typer av avtal, godkända av kartellmyndigheten, i praktiken monopol i sina regioner. Distributörerna har på liknande sätt monopol inom sina distributionsområden. De regionala bolagen har kompletterande verksamheter av olika slag vid sidan av gasverksamheten, såsom el eller vatten. Bolagen köper sin gas från tyska producenter (ca 10 stycken) och tyska importörer (ca 10 stycken). De regionala bolagen handlar även bilateralt med varandra. Den helt dominerande aktören är . Det nuvarande regelverket i tillåter i viss mån konkurrens, men fortfarande finns det konkurrenshinder. Gas–till–gas-konkurrens existerar redan i mellan producenter och importörer. För att bygga ny infrastruktur råder inte heller monopol. Den monopoliserade distributionen och uppdelningen av marknaden mellan överföringsbola- gen innebär att gasen passerar mellan tre eller fyra olika aktörer innan den når slutanvändaren. Detta leder till att slutkunderna inte kan välja mellan olika gasleverantörer. Denna valmöjlighet har bara mycket stora kunder. Prissättningen på den tyska marknaden sker genom förhandling mel- lan parterna och beror på hur kundens behov ser ut. Priset består av två delar, ett energipris och ett kapacitetspris (effektavgift). 260 Pågående arbete i några andra länder Den tyska gasindustrin skiljer sig, som ovan nämnts, en hel del från and- ra europeiska länder i och med att det inte finns några statligt ägda bolag med monopol. För den inhemska produktionen står 12 internationella bolag. Överföringen sköts av 20 olika bolag och domineras av , Thyssengas, , och samt VNG (Verbundsnetz Gas) och Wingas (Wingas är ett joint venture mellan Wintershall och , se även avsnitt 8.1.3). Dessa bolag köper gas, fem av dem importerar gas och säljer den vidare till distributionsbola- gen. Bland importörena kan nämnas , , och Winters- hall. Överföringsbolagen har delat upp marknaden mellan sig. Var och en av dessa levererar mellan och gas inom sina respekti- ve områden. är som ovan nämnts den helt dominerande aktören , som är den största importören, står för betydligt mer än hälften av den tyska gasimporten. Överföringsbolagen har som nätbolag kontroll över både internationella, interregionala och regionala rörledningar. Av deras totala leverans går till andra regio- nala gasbolag och resterande levereras inom deras eget områ- de. Försäljningen till slutanvändarna sköts av lokala distributörer, som i allmänhet är en motsvarighet till de svenska kommunala bolagen. har avreglerat sin elmarknad. De är ännu inte klara med lagstiftningen på naturgassidan. Det pågår ett arbete med utformningen av naturgaslagstiftningen. Ett flertal av gasmarknadsdirektivets grundprinciper finns redan i lagstift- ningen, inte minst i Kartellagstiftningen, Gesetz gegen Wettbewerbs- beschränkungen (). Detta gäller speciellt §19, som förbjuder miss- bruk av marknaden på grund av dominerande ställning. Ekonomiministe- riet har identifierat fyra viktiga punkter som är kvar att åtgärda. Hur skall uppdelning mellan överföring, distribution och handel ske, dvs. särredovisningen av dessa verksamheter. Vilka kommersiella huvudvillkor skall publiceras för överföringen. Rätten till tillträde. Pågående arbete i några andra länder Rätten till tillträde är komplicerad i och med att alla nät har en domine- rande ställning, utom möjligtvis där det finns parallella nät. Frågan är hur detta skall formuleras, eller om nuvarande kartellagstiftning räcker. Det pågår ett arbete med att lösa de återstående frågorna, utan att be- höva komplettera lagstiftningen. Ansatsen är i stället att reglera det som behöver regleras utanför lagstiftningen. De regler som tas fram skall i sin tur godkännas av . Man vet ännu ej om man kla- rar detta utan att behöva gå in i lagstiftningen. är inriktat på ett förhandlat tillträde och på att alla kunder skall vara berättigade till tillträde.