sou · GNB3147 · 2000-01-01 00:00:00 — att tillgångarna inte kommer från narkotikabrott, eller om rätten finner att en tillämpning av presumtionerna skulle innebära stor risk för ett materiellt oriktigt beslut i det aktuella fallet, Chapter 37 section 4 (4) Drug Trafficking Act 1994. Presumtionsreglerna är bevislättnadsregler för åklagaren. Beviskravet när det gäller frågan om den tilltalade begått ett brott som gör presum- tionsreglerna tillämpliga har emellertid inte lättats. Det åligger alltjämt åklagaren att styrka bortom rimligt tvivel att den tilltalade begått brottet i fråga. Av bestämmelsen i Chapter 37 section 2 (8) Drug Trafficking Act 1994 följer att beviskravet för brytande av presumtionerna är det- samma som gäller i tvistemål, dvs. övervägande sannolikt ("balance of probabilities"; se s. 19 i "Confiscation and Money Laundering: and Practice. A Guide for ", Home Office, Organi- sed and International Crime Directorate, 1997, , The Stationery Office). Som nämnts ovan är det endast det lägsta av värdet av den uppskat- tade vinningen och värdet av de tillgångar den dömde faktiskt äger som skall förverkas. Beräkningarna görs under den särskilda undersökning som föregår förverkanderättegången. Under en sådan undersökning har polisen större befogenheter än under en vanlig förundersökning, t.ex. vad gäller möjligheterna att få tillträde till lokaler och att få editionsföreläg- gande utfärdat. I praxis yrkas förverkande endast i fall där den bedömningen görs, att man kan emotse förverkande av minst 25 000 GBP. Det finns regler om att vissa anspråk, t.ex. fordringar förenade med panträtt i fastighet, har företräde framför förverkande ("preferential debts"). I alla förverkandebeslut fastställs ett fängelsestraff som skall avtjänas om förverkandebeloppet inte betalas ("imprisonment for default"). Om den tilltalade i ett mål om förverkande gör gällande att någon an- nan äger den egendom som yrkas förverkad, måste han, för att skydda egendomen från förverkande, göra detta övervägande sannolikt ("satisfy the Court by the balance of probability"). Reglerna om förverkande av av andra brott än narkotikabrott i del VI av Criminal Jusitice Act 1988 (främst section 72 AA) har efter ändringarna genom Proceeds of Crime Act 1995 i huvudsak samma in- nehåll som reglerna om förverkande i Drug Trafficking Act 1994. Vissa skillnader föreligger dock. Så måste t.ex. rätten enligt Drug Trafficking Act 1994 alltid tillämpa de tidigare nämnda presumtionsreglerna medan rätten enligt the Proceeds of Crime Act 1995 kan t illämpa presumtions- reglerna endast om den tilltalade döms för minst två brott, begångna ef- ter då Proceeds of Crime Act trädde i kraft. Enligt Drug Trafficking Act 1994 kvarstår förverkandeskulden även efter av- tjänat fängelsestraff på grund av bristande betalning. Enligt Proceeds of Crime Act 1995 avskrivas däremot skulden sedan ett sådant straff har avtjänats. Verkställigheten av ett kommande beslut om förverkande kan säkras genom beslag ("restraint order"). Ett sådant beslag omfattar all den till- talades egendom och innebär att han inte får förfoga över den. För att en ansökan om beslag i syfte att säkra förverkande skall bifallas, krävs att det föreligger sannolika skäl ("probable cause") för att den tilltalade har begått ett visst brott och att han därigenom har fått ett utbyte. Det är inte tillräckligt att åklagaren gör ett opreciserat påstående om t.ex. "criminal activity". Vidare krävs att den tilltalade har realiserbar egendom som kan förverkas. Ett beslagsbeslut kan också meddelas om den tilltalade har egendom i utlandet. I ett sådant fall underrättas t.ex. den utländska bank där den tilltalade har ett tillgodohavande om beslutet. Beslaget gäller till dess att beslutet om förverkande har verkställts. The Magist- rates Court registrerar beslaget och driver in förverkandebeloppet. I detta sammanhang kan också nämnas att The kan utse en person med uppgift att förvalta den t illtalades egendom ("a receiver"), t.ex. för att driva en affärsverksamhet vidare eller se till att egendomens värde bevaras. Så sker i de större målen. Förvaltaren kan också sälja egendomen. När det gäller organisatoriska frågor kan nämnas att det inom the finns en särskild avdelning som arbetar med förverkandefrågor. Avdelningen kallas Central Confiscation Branch (CCB) och finns i . CCB erbjuder hjälp och råd till åklagare i frågor om förverkande samt tillhandahåller utbildning och ombesörjer faktainsamling när det gäller förverkandefrågor. Från CCB har inhämtats att tusentals mål om förverkande behandlas av domstolarna . handlade CCB 450 fall, varav avsåg narkotikabrott. Enligt uppgift från CCB fungerar de nya reglerna om förverkande väl. De uppges också vara allmänt accepterade. Någon nämnvärd kritik mot den nya regleringen framfördes enligt CCB inte heller vare sig i parlamentet eller i den allmänna debatten i samband med reformen. har prövat ett mål rörande förverkandereglerna i den tidigare gällande Drug Trafficking Offences Act 1986 (Welch mot , 1/1994/448/527). Målet gällde frågan om retroaktiv strafflag, men är intressant också när det gäller reglernas materiella in- nehåll. Domstolen fann att en tillämpning av reglerna på grund av ett brott som hade begåtts innan lagen trädde i kraft stred mot förbudet mot retroaktiv strafflag i artikel 7 i . Domstolen framhöll emellertid också att domslutet endast avsåg den retroaktiva tillämpning- en och inte i något hänseende innebar ett ifrågasättande av de möjligheter till förverkande som anförtrotts domstolarna som ett led i kampen mot narkotikabrotten. Även i våra nordiska grannländer har frågan om förverkandereglernas utformning uppmärksammats . I såväl som har reformer genomförts och i är regleringen för närva- rande föremål för en översyn. I det följande lämnas en redogörelse för de nya norska och danska reglerna. antog ett förslag till ändring av reglerna om förver- kande av utbyte av brott (Ot.prp. 8 [1998–99], Innst. 50 [1998–99], Besl. 59 [1998–99]). Förslaget b ygger på Inndrag- ningsutvalgets betänkande NOU 1996:21 Mer effektiv i nndragning av . De nya bestämmelserna trädde i kraft . Den allmänna bestämmelsen om förverkande av utbyte finns i 34 § straffeloven, som efter lagändringen har följande lydelse: Utbytte av en straffbar handling skal inndras. Ansvaret kan likevel reduse- res eller falle bort i den grad retten mener at inndragning vil være klart urimelig. Inndragning foretas selv om lovovertrederen ikke kan straffes fordi han var utilregnelig (§§ 44 eller 46) eller ikke utviste skyld. Som utbytte regnes også formuesgode som trer istedenfor utbytte, av- kastning og andre fordeler av utbytte. Utgifter kommer ikke til fradrag. Kan størrelsen av utbyttet ikke godtgjøres, fastsetter retten beløpet skjønnsmessig. Istedenfor formuesgodet kan det inndras et beløp som svarer til for- muesgodets verdi eller til en del av verdien. Det kan bestemmes i dommen at formuesgodet hefter til sikkerhet for inndragningsbeløpet. Inndragning foretas overfor den utbyttet er tilfalt direkte ved handling- en. Det skal legges til grunn at utbyttet er tilfalt lovovertrederen hvis han ikke sannsynliggjør at det er tilfalt en annen. Bestämmelsen gäller både som uppkommit vid överträdelse av straffeloven och som uppkommit vid överträdelse av en special- straffrättslig bestämmelse. I 35 § straffeloven ges möjlighet att förverka egendom som frambragts genom brott eller varit föremål för en straffbar handling liksom egendom som använts eller varit avsedd att användas vid brott. En grundläggande förutsättning för förverkande enligt 34 § straffelo- ven är att en straffbar handling har begåtts. Vanliga beviskrav gäller, vilket innebär att om det föreligger rimligt tvivel om att den tilltalade har begått den straffbara handlingen, kan han inte heller drabbas av förver- kande. Vidare krävs att utbyte faktiskt har uppnåtts och att det föreligger ett orsakssamband mellan utbytet och en konkret straffbara handling. Det ankommer alltså på åklagaren att bevisa från vilket konkret brott ut- bytet härrör. I paragrafens andra stycke har en precisering av begreppet "utbytte" införts. Som skäl för att i lag närmare reglera vad som skall räknas som utbyte av brott anförs i propositionen såväl pedagogiska skäl som intres- set av att så långt möjligt bringa de norska reglerna i överensstämmelse med de krav som ställs i konvention den 19 decem- ber 1988 mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen (a. prp. s. 23). I författningskommentaren sägs bl.a. att med utbyte skall förstås varje fördel som uppnås genom den straffbara handlingen. Det är alltså inte något absolut krav att fördelen har ett ekonomiskt värde, även om detta är det normala. Enligt vad som anförs vidare kan även gjorda be- sparingar vara att räkna som utbyte (a. prp. Att även det som trätt i stället för utbyte skall räknas som utbyte in- nebär att förverkande kan ske också av egendom som inköpts för den köpeskilling som försäljningen av det ursprungliga brottsutbytet inbring- at. I propositionen nämns som exempel en offentlig tjänsteman som mottar en bil som bestickning. Om tjänstemannen därefter säljer bilen 88 Utländsk rätt SOU 1999:147 och köper en båt för pengarna så kan alltså båten förverkas (a. prp. s. 66). När det i den aktuella bestämmelsen talas om "formuesgoder som trer istedenfor utbytte" är avsikten att detta uttryck skall täcka även egendom som utbytet har förvandlats till eller gjorts om till (a. prp s. 66). Också avkastning och andra fördelar av utbytet skall räknas som ut- byte. I denna del hänvisas i propositionen till vad Indragningsutvalget anförde härom i sitt betänkande (NOU 1996:21). I betänkandet (s. 131 f.) konstaterades i denna del bl.a. att det dittills hade krävts ett relativt nära samband mellan vinningen och avkastningen för att avkast- ningen skulle kunna förverkas. Det var accepterat att ränteavkastning kunde förverkas. Däremot hade det antagits att förverkande som huvud- regel var uteslutet när det gäller avkastning från aktier som inköpts för av brott. Likaså var det uteslutet att förverka lotterivinster när inköpts för av brott. Indragningsutvalget förklarade att dess förslag innebar att även sådan avkastning skulle kunna förverkas. Detsamma gällde vinster från trav, tips etc. Avgörande för frågan, om förverkande kan ske, blev enligt utvalget om vinningen kunde föras till- baka till en olovlig . Förslaget innebar att även avkastning av vad som trätt i stället för den ursprungliga vinningen blev åtkomlig för för- verkande. I norsk rätt var tidigare utgångspunkten att det var nettovinningen som skulle förverkas. I propositionen konstateras emellertid att det i praxis hade gjorts så många undantag från denna princip att huvudregeln kunde sägas vara att det var bruttovinningen som förverkades. Som framgått innebär lagändringen att denna praxis lagfästes. Det är emel- lertid inte helt uteslutet enligt norsk rätt att medge avdrag för kostnader och utgifter i samband med brottet. I de undantagsfall där detta kan vara befogat kan det ske genom tillämpning av en regel i paragrafens första stycke, enligt vilken förverkande kan reduceras eller underlåtas i den mån rätten finner att förverkande vore "klart urimelig". I 34 § andra stycket anges också att rätten får fastställa vinningens omfattning skönsmässigt när den inte kan bevisas. Detta innebär att det ställs lägre beviskrav än normalt vid beräkningen av vinningens omfatt- ning. Däremot innebär denna regel inte någon avvikelse från de normala beviskraven när det gäller frågan om någon över huvud taget har uppkommit. Förverkande enligt 34 § straffeloven kan enligt vad som anges i para- grafens tredje stycke alternativt ske genom sak– eller värdeförverkande. Avgörande för valet mellan de båda formerna är om identitetskravet är uppfyllt, dvs. om det är klarlagt att de aktuella pengarna eller föremålen förvärvats vid eller härrör från den straffbara handlingen. kravet är uppfyllt kan sakförverkande ske och när kravet inte är uppfyllt kan det i stället bli fråga om värdeförverkande. Förverkandekravet skall, enligt 34 § fjärde stycket straffeloven, riktas mot den som vinningen har "tilfalt direkte ved handlingen". Det avgöran- de är alltså inte vem som har begått gärningen utan vem som har fått vinningen. I anslutning till denna bestämmelse har det införts en pre- sumtionsregel, som innebär att man skall utgå från att utbytet har tillfal- lit lagöverträdaren, om inte denne gör sannolikt att det har tillfallit någon annan. Presumtionsregeln innebär bl.a. att solidariskt betalningsansvar i vissa situationer kan komma i fråga då flera medverkat till brottet. Enligt förarbetena bör sålunda ett solidariskt betalningsansvar kunna åläggas i den teoretiskt tänkbara situationen att det, när flera deltagit i brottet, framstår som lika sannolikt att utbytet tillfallit den ene som den andre (a. prp. s. 67). Verkställighet av beslut om förverkande kan säkerställas genom be- slag när det gäller sakförverkande och genom "heftelse" när det gäller värdeförverkande (NOU 1996:26 s. 38). Reformeringen av de norska förverkandereglerna innebar också att en möjlighet till s.k. utvidgat förverkande öppnades. Bestämmelsen härom finns i 34 a § straffeloven, som har följande lydelse. Utvidet inndragning kan foretas når lovovertrederen finnes skyldig i en straffbar handling av en slik art at den kan gi betydelig utbytte, og han har foretatt a)en eller flere straffbare handlinger som samlet kan medføre straff av fengsel , eller forsøk på en slik handling, eller b)minst én straffbar handling som kan medføre straff av fengsel , eller forsøk på en slik handling, og lovovertrederen de siste før handlingen ble begått, er ilagt straff for en handling av en slik art at den kan gi betydelig utbytte. Forhøyelse av strafferammen ved gjentagelse kommer ikke i betraktning. Ved utvidet inndragning kan alle formuesgoder som tilhører l ovover- trederen, inndras hvis han ikke sannsynliggjør at formuesgodene er erver- vet på lovlig måte. § 34 tredje ledd gjelder tilsvarande. Ved utvidet inndragning overfor lovovertrederen kan også verdien av alle formuesgoder som tilhører l ovovertrederens nåværende eller tidigere ektefelle, inndras hvis ikke a) de er ervervet før ekteskapet ble inngått eller etter at ekteskapet ble oppløst, b)de er ervervet før den straffbare handling som gir grunn- lag for utvidet inndragning, eller c)lovovertrederen sannsynliggjør at formuesgodene er ervervet på annen måte enn ved straffbare handlinger som han har begått. Når to personer bor fast sammen under ekteskapslignede forhold, likestil- les det med ekteskap. Förverkande enligt 34 a § förutsätter alltså till en början att någon be- funnits skyldig till grövre straffbara handlingar som är sådana att de kan ge betydande . Det krävs däremot inte att det visas att något ut- byte faktiskt uppkommit vid det aktuella brottet. Något krav på att åklagaren måste ange en konkret straffbar handling som utbytet härrör från gäller inte enligt denna paragraf. Det blir alltså här fråga om förverkande av utbyte från oidentifierad kriminalitet. För- utom att det görs undantag från det annars gällande kravet på konkreti- sering innebär bestämmelsen också att bevisbördan för att viss egendom härrör från brott kastas om; all egendom som tillhör lagöverträdaren kan enligt bestämmelsen förverkas, om inte denne gör sannolikt att egendo- men har förvärvats på ett lagligt sätt. Förverkande enligt 34 a § är fakultativt och kan följaktligen även ske partiellt. Utgångspunkten är att förverkandet skall ske i form av sakför- verkande, men det står rätten fritt att i stället besluta om förverkande av ett belopp som helt eller delvis motsvarar egendomens värde. Som skäl för att införa en möjlighet till utbytesförverkande utan krav på att utbytet kan hänföras till en viss konkret gärning, anförs främst att det, särskilt vid yrkesmässigt bedriven brottslighet, är stötande och klart stridande mot ändamålet med förverkanderegleringen, om förverkande av egendom som sannolikt förvärvats genom brott inte kan ske därför att åklagaren inte förmår bevisa vilket konkret lagbrott utbytet härrör från (a. prp. När det gäller motiven för att införa en ordning med omvänd bevis- börda hänvisas i propositionen bl.a. till de argument som Inndragnings- utvalget i sitt betänkande anförde för en sådan lösning (a. prp. s. 32). Utvalget anförde i denna fråga bl.a. att det är lagöverträdaren som normalt har bäst förutsättningar att visa att tillgångarna åtkommits på lagligt sätt, att den omständigheten, att någon döms för vinningsmotive- rad kriminalitet av en sådan art att den kan ge betydande , ger en viss sannolikhet för att förmögenheten härstammar från kriminella hand- lingar och att bevisbörderegeln är nödvändig för att förverkandeinstitutet skall fylla sitt syfte, nämligen att hindra att någon tjänar på straffbara handlingar (NOU 1996:21 s. 97 och 134). SOU 1999:147 Utländsk rätt 91 I propositionen uttalas vidare att de villkor som uppställs för utvidgat förverkande innebär att risken för att lagligt förvärvad egendom skall komma att förverkas inte kan anses vara så stor, att det kan anses oför- svarligt att införa en regel om omkastad bevisbörda. I sammanhanget framhålls också att det här är fråga om en straffrättslig reaktion som inte är att räkna som straff. Som framgått kan även värdet av egendom som tillhör den tilltalades make eller sammanboende förklaras förverkat hos lagöverträdaren. För- verkandet kan enligt denna regel avse värdet av all den egendom som maken eller den samboende äger. Möjligheten till förverkande är alltså inte begränsad till egendom som har förvärvats från lagöverträdaren. Förverkande enligt denna regel skall dock kunna ske endast om äkten- skapet eller sammanboendet bestod vid förvärvstidpunkten. Förverkande är också uteslutet om egendomen har förvärvats före den handling som utgör grund för förverkandet eller om lagöverträdaren gör sannolikt att egendom förvärvats på annat sätt än genom straffbara gär- ningar som han begått. I 37 a § straffeloven finns bestämmelser om förverkande av bl.a. ut- byte av brott som överlåtits av någon hos vilken förverkande kan ske en- ligt tidigare nämnda regler. Enligt paragrafens första stycke, som gäller bl.a. i fråga om utbyte som avses i 34 §, dvs. styrkt utbyte, kan det överlåtna eller dess värde förklaras förverkat hos mottagaren, om över- låtelsen skett genom gåva eller om mottagaren förstod eller borde förstått sambandet mellan den straffbara handlingen och det överlåtna. Paragrafens andra stycke gäller det fallet att en lagöverträdare, hos vilken utvidgat förverkande enligt 34 a § kan ske, har överlåtit egendom till någon närstående. Vem som är att räkna som närstående följer av en legaldefinition i 5 § straffeloven. I här avsedda fall kan egendomen eller dess värde förverkas hos mottagaren, om åklagaren gör sannolikt att egendomen har förvärvats genom en straffbar gärning som lagöverträda- ren har begått. Förverkande skall dock inte ske, om egendomen har överlåtits innan den gärning som utgör grund för det ut- vidgade förverkandet begicks eller om egendomen har mottagits som vanligt underhåll från någon som är underhållsskyldig. Under samma förutsättningar som anges i paragrafens andra stycke kan förverkande enligt fjärde stycket ske hos ett lagöverträdaren närstå- ende företag, till vilket han överlåtit egendom. För tillämpning av denna bestämelse förutsätts att lagöverträdaren ensam eller tillsammans med någon närstående äger en väsentlig andel av företaget eller att lagöver- trädaren uppbär en betydlig del av företagets intäkter eller att han i kraft av sin ställning som företagsledare har ett väsentligt inflytande i företa- get. Även om det framställs yrkande om förverkande mot någon lagöver- trädaren närstående enligt andra stycket, kan värdet av den egendom som överlåtits till den närstående enligt 34 a § tredje stycket medräknas vid utvidgat förverkande hos lagöverträdaren. För att i dessa fall undvika dubbelförverkande har i 37 a § tredje stycket införts en särskild avräk- ningsregel som blir tillämplig när lagöverträdaren eller den närstående har infriat förpliktelsen enligt förverkandebeslutet. Vid reformeringen av förverkandereglerna genomfördes även vissa ändringar i straffeprosessloven. Bl.a. infördes i 51 § andra stycket första meningen en uttrycklig bestämmelse, enligt vilken det förhållandet att straff har utdömts för visst brott inte hindrar att det senare mot den dömde framställs ett på samma brott grundat förverkandeyrkande, förut- satt att något sådant yrkande inte blev föremål för rättens prövning i brottmålet. Detta överensstämmer med vad som tidigare ansetts gälla enligt praxis. En nyhet är däremot regeln i samma styckes andra mening. Att ett beslut om förverkande meddelats i samband med att frågan om ansvar för brottet avgjordes även i övrigt, utgör enligt denna bestämmel- se inte något hinder mot att det senare framställs yrkande om ytterligare förverkande, om det tidigare beslutet endast gällde sakförverkande avse- ende egendom som direkt kan knytas till den straffbara gärningen. Den danska straffeloven har bestämmelser om förverkande ("konfiska- tion") i 75–77 §§. Reglerna gäller också vid överträdelser av straffbud i specialstraffrätten, jfr. Förverkande anses i dansk rätt som en straff- rättslig reaktion men inte som straff. I 75 § första stycket anges de allmänna förutsättningarna för förver- kande av utbyte. Bestämmelsen har följande lydelse: Udbyttet ved en strafbar handling eller et svarende beløb kan helt eller delvis konfiskeras. Savnes derfornødent grundlag for at fastslå beløbets størrelse, kan der konfiskeras et beløb, som skønnes at svare til det indvundne udbytte. Som framgår av lagtexten kan förverkande ske även partiellt men i rätts- praxis förverkas, i vart fall vid överträdelser av straffeloven, som huvud- regel hela utbytet. Paragrafen tillåter alternativt sak– eller värde- förverkande. Det finns också en bevislättnadsregel i fråga om utbytets omfattning. Det har fastslagits i praxis att förverkande kan ske också när gärningsmannen inte kan straffas på grund av sin ålder eller på grund av speciella psykiska förhållanden. Förverkandetalan får enligt 76 § första stycket riktas mot "den, hvem udbyttet er tilfalt umiddelbart ved den strafbare handling". Har denne efter den straffbara handlingen disponerat över utbytet kan emellertid "det overdragne eller dets værdi konfiskeras hos erhververen, såfremt denne var bekendt med det overdragnes forbindelse med den strafbare handling eller har udvist grov uagtsomhed i denne henseende, eller hvis overdragelsen er sket som gave" (76 § fjärde stycket). beslutade den danska regeringen en proposi- tion med förslag till lag om ändring i straffeloven, retsplejeloven och vå- benloven (Forslag til Lov om ændring af straffeloven, retsplejeloven og våbenloven, 1996–97, Lovforslag nr. L 98). Propositionen var ett led i en handlingsplan mot "organiserat kriminalitet og rockerkri- minalitet", som utarbetats av en arbetsgrupp under det danska justitsmi- nisteriet . I propositionen föreslogs bl.a. införande av en ny regel i straffeloven, 76 a §, som skulle göra det möjligt att förverka ut- byte från oidentifierad kriminalitet. I denna del byggde förslaget på det ovan nämnda norska utredningsförslaget "Mer effektiv inndragning av ", NOU 1996:21. Propositionen antogs och la- gändringarna trädde i kraft . Den nya 76 a § lyder: Der kan foretages hel eller delvis konfiskation af formuegoder, der tilhører en person, som findes skyldig i en strafbar handling, når 1)handlingen er af en sådan karakter, at den kan give betydeligt udbytte, 2)den efter loven kan straffes med fængsel eller derover eller er en overtrædelse af § 286, stk. Under betingelser som nævnt i stk. 1 kan der foretages hel eller delvis konfiskation af formuegoder, som den pågældendes ægtefælle eller samlever har erhvervet, medmindre