sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — Jag känner inte att är mitt land och kommer aldrig att göra det hel- ler. Även om Jag har en teori att världen är där man vill bo. Om man känner sig bra på ett ställe skall man bo där. Men jag känner inte att Sve- rige är mitt land. Om jag ser mig omkring, är det bara vita, ljusa män- niskor. Jag vill inte komma in i det samhället egentligen. Det är ingen idé för jag känner mig ändå inte hemma. Då kanske man undrar men vad fan gör du här då. Det är ju massa problem. Jag är ju född här och vet inte vad jag skall göra med mitt liv egentligen. Det skall ju inte finnas murar. Situationen i är den att av alla barn och ungdomar i ål- dern 0–i storstäderna , och bor i vad den parlamentariskt tillsatta utredningen betecknar som utsatta stadsdelar. Majoriteten av människorna i dessa stadsdelar har utländsk bakgrund. Högst andel unga med in- vandrarbakgrund återfinns i stadsdelar med extremt låga inkoms- ter. Den disponibla inkomsten bland barnfamiljer i () var lägre än vad genomsnittsin- komsten var för . I och finns om- råden med extremt låga inkomster där invandrarna utgör av befolkningen och där av barnen mellan 0–6 år OUR NATION – MY NATIONALITY har arbetslösa föräldrar. Dessa förhållanden har försatt i ett chocktillstånd. Det svenska folkhemmet krackelerar, också är med stormsteg på väg in i två-tredjedelssamhället. Från att vi i praktiken haft full sysselsättning är den reella arbetslösheten 1998 på omkring 750 000 personer. Detta i ett land där den arbetsföra delen av befolkningen uppgår till ca 5,5 miljoner. Antalet utan arbete och undersysselsatta är ca 1, 2 miljoner, dvs. av den arbetsföra delen av befolkningen. , en klassisk arbetarstad med närmare en halv miljon in- vånare och invandrare, ökade sina socialbidrags- kostnader . Diskussionen och forskningen om de europeiska storstädernas nya fattigdomsområden har hävdat att dessa, i kontrast till de tradi- arbetarklassområden där fattigdom var en integrerad del av kulturen, lider brist på solidaritet och gemenskap. Den lokala, kol- lektiva och territoriella identitet som tidigare gav trygghet och själv- känsla har i dessa nya områden ersatts av instabilitet. Det finns här, menar man, en osäkerhet och ett utanförskap i förhållande till det övriga samhället, som de interna villkoren är präglade av konkurrens och konfliktfyllda motsättningar mellan olika grupper. Dessa mönster är naturligtvis också möjliga att skönja i . De nya invandrardominerade bostadsområdena i de tre storstadsregio- nerna är sköra gemenskaper, karakteriserade av extrem etnisk hete- rogenitet. För många vuxna, vilka ser sitt boende i området som en tillfällig lösning, utgör området som socialt rum en tämligen svag ut- gångspunkt för gemenskap. Här är det i stället familjen och gemenskapen i den egna etniska gruppen som laddas och görs be- tydelsefull. Etniska brobyggen i ungdomskulturen För de unga förhåller det sig däremot annorlunda. I den utsträck- ning som barn går på kommunalt dagis leker alla med alla och för de allra flesta innebär skolan att man arbetar tillsammans med klasskamrater som har annan etnisk bakgrund och ras. är man ute på gatan och utvecklar gemenskaper där föräldrakulturens etniska gränsdragningar i många avseenden överskrids. Att vara ung i det moderna innebär att befinna sig i en position av ett komplext, såväl yttre som inre sökande och identitetsarbete. Detta gäller alla unga, oavsett klass, kön och etnisk tillhörighet. I de multietniska områdena runt , och är detta identitetsarbete kännetecknat av specifika villkor som skiljer dessa ungdomars situation från majoriteten av unga i dagens . Deras identitetsarbete präglas, utöver de ständiga och direkta relationerna med unga och vuxna från andra kulturer, av många alienationsskapande möten med det officiella . Dessutom står dessa unga, inte enbart via den egna mediabevakningen, utan framför allt genom sina internationella kontaktnät av släktingar och vänner, i en mer påtaglig och direkt relation till den globala ungdoms- kulturen. Detta innebär också att de inte självklart, åtminstone inte i första hand, ser sig som svenskar. Tillhörighetens eller identitetens relation till geografisk plats bestäms här snarare av en säregen sam- mansmältning av en stark lokalpatriotism, där möjligheterna att gestalta det egna ursprunget är viktigt, i kombination med en lika stark delaktighet i globala kulturella gemenskaper. Dessa för- hållanden ger förutsättningar för framväxten av nya politiska, sociala och kulturella rörelser och identiteter. Det skapas under dessa betingelser en rad specifika utgångspunkter för de identifikations- processer och frigörelsesträvanden som med nödvändighet är inbegripna i det adolescenta identitetsarbetet. En av de mer framträdande iakttagelser som jag gjort jag haft kontakt med gruppen invandrarungdomar i Hammar- kullen är spännvidden av eller rörelsen mellan å ena sidan relativt fixerade och färdiga ställningstaganden och omdömen och å andra sidan en stor öppenhet, förståelse för och nyfikenhet på det som ligger utanför den egna kulturen, religionen och gemenskapen. Också när man intar positioner som innebär exkludering eller av- ståndstagande i förhållande till andra människor eller företeelser så är man intresserad av att förstå varför man tycker som man gör, eller varför de människor man tar avstånd ifrån tycker och handlar som de gör. Detta är inte minst tydligt i deras diskussioner om skinheads och rasister, i de flesta samtal jag har haft med dessa ungdomar om skinnskallar har man – som man uttryckt sitt avstånds- tagande gentemot dessa – visat förståelse för varför svenska killar blir skinnskallar. Den egna familjens historia; flykten, möten med olika människor och miljöer tycks ha skapat specifika förutsätt- ningar för och ett starkt behov av att tolka, förstå och kontextuali- sera sig själv, likväl som det för den egna överlevnaden blir avgö- rande att förstå och ha kunskap om andras motiv och handlings- mönster. Deras kunskap om nynazismens ideologier och symboler är en direkt konsekvens av att de för den egna överlevnaden måste ha kännedom om denna värld, hur dessa grupper tänker och handlar, OUR NATION – MY NATIONALITY vilka koder de använder sig av när de kommunicerar med varandra osv. Den kulturkompetens och den reflexivitet som är ett framträ- dande drag hos de unga tjejer och killar jag mött i har bland annat inneburit att de utvecklat ett komplext spel med självreferenser och distanseringsprocesser med vilkas hjälp man formar självförståelse och finner sin plats i den samtida svenska kulturen. Här finns en öppenhet inför att ta till sig, pröva och möta olika kulturers sätt att uttrycka sig och betrakta världen på. I den miljö där jag vistas har en grupp på omkring 10 killar i ål- dern 17–skapat ett kollektiv som gör rap-musik. Detta ingår som en del i ett större hip hopkollektiv där man också sysslar med breakdance, DJ-ing, scratching, soulsång m.m. Medlemmarna i rap- gruppen har sina bakgrunder i och . De ser sig som en etnisk allians med uppgift att representera, inte bara de unga från (som de döpt om sitt område till) – de menar sig tala för alla invandrarungdomar från alla förorter i hela . Man ser sig också som en del av en löst sammanfogad global hip hopkultur eller rörelse, The Hip Hop Nation. En kultur och en rörelse som i sig ses som en röst för all världens marginaliserade. Kollektivet kallar sig The och man arbetar hårt på sitt anseende – på att skapa och sätta sig i respekt. Lojaliteten med området är obrottslig och man odlar en territoriell mytologi som just utgör en sorts nationalism of the neighbourhood, mycket likt det sätt på vilket arbetargrabbar en gång symboliskt laddade de kvarter man växte upp i. Att vara en click innebär en specifik form av organisering. Det handlar inte om att vara en vanlig musikgrupp, man ser sig som något mer men är ändå inte heller som en politisk sammanslutning eller en kulturförening i traditionell mening. Klicken är allt detta på en och samma gång. Detta sammanflätande av det estetiska och det etiska – det kulturella och det politiska – är något man tagit över från den afroamerikanska kulturen. Det finns ingen på papperet formaliserad struktur, likafullt är klicken en stramt strukturerad gemenskap med intern arbetsdelning och ett för alla inblandade givet informellt regelsystem. Trots individernas olika ursprung och trots att de bekänner sig till olika religioner utgör de en oskiljaktlig enhet även om det naturligtvis förekommer motsättningar och kon- flikter mellan individerna i gruppen. I klicken har var och en rätt att t.ex. hävda sin religiösa eller etniska särart, var och en har rätt att fö- reträda vilken som helst gren inom rap-musiken så länge man ställer upp på det som gruppen definierar som den gemensamma uppgiften. Denna består i att man ser sig själva som förortssoldater. En som kämpar för något är en soldat. Vi är soldater med musiken, mikro- fonen som vapen. Man är som man säger microphone prophets. Gruppens texter kretsar runt polisbrutalitet, diskrimineringen och rasismen i det svenska samhället, om vänskap och gemenskap, om att festa, om vördnaden inför och , om historia, om vardagen i förorten osv. har gruppen släppt en CD-skiva.3 Den första av låtarna på skivan heter 88- soldiers. När jag under arbetet med inspelningen frågar vad de menar med denna titel svarar en av gruppens Latinamerikaner: Mannen, du måste tänka, tänk själv, vad tror du mannen. Efter en stunds intensivt tankearbete, och när vi sorterat ut förkla- ringar som handlar om att de tillsammans med sina kamrater är 88 personer, går det upp för mig att 88 är en del i den siffersymbolik som nynazisterna använder sig av när de ger krypterade hälsningar till . H är åttonde bokstaven i alfabetet och 88 är följaktligen HH, dvs. Jag frågar därför: Men 88 är ju nassarnas grej när dom vill hylla ? Hela gänget skrattar och en av dem säger: Mannen, du e en mes, visst – vi tar och snor nassarnas tecken så skapar vi förvirring totalt för dom, förstår du mannen. kan dom inte med att gå på stan med sina 88-tauteringar för vi har klippt deras tecken. Men för oss betyder 88 = och 88-soldiers handlar om att vi är soldater, soldater och vi är redo för krig. Vi har fått nog, vi vill inte ta all den här skiten längre, fattar du – mannen, du fattar. I denna låten är alla med, alla har sina egna rhymes om sin egen grej. och B-boy talar för dom svarta, för sitt folk och sin religion...du hör att dom rappar om och breaking the law å så...sen kommer vi med budskap till vårt folk, om dom bruna, förstår du mannen...sen gör vi ju vissa rhymes tillsammans å då är det niggaz and got to unit n fight å sånt, fattar du mannen. Du vet, låten börjar med olika ljud så, sen går det över till fioler så, vackert och oroligt så, sen kommer ljud som visar att det är krig så, fattar du och så kommer vi in och pratar lungt först så om att vi tänker inte ta mer skit så...å sen kommer vi igång.... En annan låt (som dock inte är med på CD:n) heter El Mensaje (The Message) och är gjord av två av gruppens . Sången handlar om att de latinamerikanska indianernas villkor och öde är OUR NATION – MY NATIONALITY det samma som de svarta från . Deras respektive historier är parallella, de har båda blivit plundrade och förslavade av den vite mannen, av . Låten börjar med en aggressiv spansk gitarr, som symboliserar conquistadorernas övermod och guldvittring, men denna bryts successivt ned av en indiansk melodislinga som blir allt starkare och tydligare. Denna folkloristiskt inspirerade melodi spelas på ett gammalt indianskt stränginstrument och symboliserar indianernas motstånd. Den rytmiska grunden är tung, modern rap. Låten är en hyllning till Mapotos, den indianstam som spanjorerna aldrig lyckades kuva. Även om dessa latinokillar inte är av indiansk härkomst är ändå identifikationen med de sydamerikanska indianerna total. När jag påpekar detta menar de att det inte handlar om att man har samma faktiska blod i ådrorna, identifikationen är inte grundad på den nivån. Även om jag inte är indian känner jag smärta för det spanjorerna gjort. Det är synd att den kulturen skall försvinna för andra människor. Vi vill inte förlora det. Även om jag inte har indianskt blod känner vi oss stolta för att komma från ett land där det fanns indianer, och i den låten – The Message - vill vi säga att alla latinamerikaner är samma folk och att vi alla har samma blod. För länge sedan har vi upplevt samma sak och vi har samma öde. Vi kan få makt bara vi förenar oss, men så är det inte , vi är inte förenade, här i är vi olika – chilenare, bolivianer och så. Men vi känner oss som ett och samma folk, som . har försökt fucka oss alla. Det skall inte vara vi mot varandra – det skall vara vi mot dom och dom – det får du tolka som du vill, förstår du De andra låten på CD:n är Slang – en är mer kom- mersiell grej, du vet, så mer funkig gangsta-shit, den e liksom mer party låt så. Den tredje och sista låten är Pig Hunting Season och handlar om hur polisen är mot oss och hur vi är mot polisen. I denna har ungdomarna gett sin version av en i media mycket upp- märksammad händelse i . Medlemmar i gruppen var med i de tumultartade händelser som utspelade sig när de 22 polisbilarna, som jag tidigare nämnde, kom upp till Hammar- kullen för att gripa en efterlyst. Tidningarna skrev om upplopp och kravaller, ungdomarna talar om ordningsmaktens provokationer. En händelse som många i området såg som en fortsättning på de spänningsfyllda förhållanden som skapats då poli- sen försvarade de nynazister som i ren provokation hade valt att arrangera möte och fest i det invandrartäta . En annan central aspekt av min kontakt med detta multietniska hip hopkollektiv är deras definition av sig själva som representanter och talesmän för en global etnisk underklass, underklass är här ett begrepp som de använde om sig själva. Hip hopkulturen är en mångkulturell, transnationell, urban motståndskultur. , , från : Det spelar ingen roll vart du bor, , , eller , om du är fattig och bor i ghettot kan du relatera till hip hop. Hip hop är vår kultur, de fattigas kultur. Musik är det enda vi kan göra för att få det bra. Det spelar ingen roll hur bra betyg du har, heter du får du inga jobb, men med rappen kan vi komma fram. Vi kan visa att vi är människor och inte några djur som många tror. Samme säger i en diskussion om rasism och diskri- minering : behöver inga apartheidlagar, det behövs inga lagar som tvingar invandrarna att bo på vissa ställen. Det är ju ändå så att alla svartskallar bor för sig, så det blir ändå så som det var i . Förstår du man- nen, så man kan ju säga att eller är som ...men det finns en skillnad – vi har ingen . För många av dessa unga framstår de officiella politiska institutio- nerna, partierna och ideologierna inte som trovärdiga eller möjliga redskap, arenor eller tankesystem. Den svenska demokratin, det eta- blerade partisystemet upplevs över huvud inte vara till för dem. Du vet jag kan mycket om politik, men du vet jag kan aldrig bli erkänd för det. Det är ju bara att kolla i Riksdag, hur många svartskallar finns det där...du vet den vanliga politiken är inte för ossdom som pratar i TV å så är ju alla sådana som har gått i fina skolor, som aldrig har haft det som vi har det utan alltid levt fint liv, förstår du säger , som varit i sedan han var 4–. Eftersom jag intervjuade honom innan valet frågade jag honom om vad han tror om utgången. Många här ute kommer inte att rösta, det är som vi bor i ett annat land, vi har vårt liv och det dom pratar om i politiken har inget att göra med oss. du vet jag kallar mig Chicko. Det har alla kallat mig sedan jag var typ så jag tog det som rappnamn så du vet men så då när jag var i så fick jag reda på att dom hade kallat min farsa också för Chicko så du vet så när han var inne i fängelse, när han var typ sån re- volutionär du vet, så när det var diktatur å han var ute å höll tal å såna så kallades han för Chicko så, det var liksom hans kodnamn då i OUR NATION – MY NATIONALITY hans hemland å det visste jag inget om så, att hans revolutionsnamn var det samma som mitt rappnamn. Det är liksom så då att allt kommer tillbaks så du vet, historien går om igen typ, förstår du mig, fast det sker på en annan nivå, förstår du mig. Historien upprepar sig fast på en annan nivå, en annan plats och en annan tid. Det är också samma sak här du vet med poliserna är här typ våra fiender å så slåss vi mot dom där uppe å såntjag tror egentligen att det är samma krig här som där nere i , det är liksom samma grejinte krig å krig då men förstår du mig det är samma, där var det diktatur å här är det demokrati men det är ändå dom fattiga mot dom andra, förstår du mig. Å demokrati det är bara ett ord så tror jag som gör att det skall låta fint så förstår du mig, fast jag vet en massa så som inte e demokrati. Jag såg det pro- grammet du vet, Striptease så, det handlade om hur polisen så slog ihjäl en gubbe, en med finskt namn eller så då, men det är också en sån grej som tystades ner, en massa läkare å andra var med å så kallar dom detta för demokrati, okey det är demokratiskt så inför världen så man röstar å så men det finns massa skit här ocksåMen det är klart så det är skillnad mellan och en diktaturi en diktatur hade ett sånt TV-program inte kunnat visats. Det är klart, när jag var liten å vi bodde i XXXXX så fick jag aldrig gå ut själv på gatan för det var utegångsförbud efter å då om det var nån på gatan så blev man tagen av polisen, å det var ju folk som blev skjutna så förstår du. Så min mamma var alltid jätteorolig när vi skulle göra nåt å hon var alltid å handla själv då innan åtta, dom sista grejerna som vi skulle ha så jag vet vad det är för skillnad mellan diktatur och demo- krati men det är ändå vissa som är samma även om det inte är lika orättvist här så är det ju ändå fattiga och rika så. För de ungdomar jag intervjuat är bilden klar, de ser sig inte som en del av vårt samhälle och följaktligen framstår inte heller de politiska institutionerna som deras. Deras medverkan i den demokratiska processen, deras upplevelse av delaktighet och identifikationen med det svenska samhället kan inte skiljas från segregationen, utanför- skapet och diskrimineringen. Så länge de nuvarande förhållandena råder har demokratin uppenbara svårigheter att finna legitimitet och trovärdighet i dessa miljöer. Parlamentarismens institutioner framstår helt enkelt inte som meningsfulla för dem. , vår somaliske bekant, säger på tal om dessa frågor. I: Kan du se dig som svensk, som inne i det svenska sam- hället. M: Nej, nej. Även om det står i mitt pass att jag är svensk medborgare. Men, det där, jag tycker att man skall komma bortom det. Här i lär man sig att alla människor är lika mycket värda. Dom säger så, men det är inte så. Om det var sant det som dom lär oss. Till exempel när och och , dom var i vår klass och berättade om sina och dom sa att vi var alla lika mycket värda. En massa sånt skitsnack. Det är skitsnack det hela. I: Vad hade du för bild av när du flyttade från invandrarför- läggningen? M: Jag trodde folk var jättesnälla och bra, fattar du. Men sen när jag flyttade då fattade jag. Jag svär, jag hatade hela det här och alltihopa, fattar du. Då blev jag mer och mer insatt. Det var då jag började att be i skolan. gick jag och min bror tillsammans. Det fanns en kille, han var rätt så snäll. Han hette , han var as-snäll. Han var inte som dom andra svenskarna. Så fanns det några som var snälla, men dom gick med dom där. Dom tuffa, fast dom fick på käften ändå. Jag började visa dom att jag var , för jag vet ändå att dom hatar mig. Det räcker att dom ser på mig. Jag började visa dom tidigt var jag stod. Jag pratade inte med dom, jag bad i skolan. För jag vet ändå att dom hatar mig. Man hör på TV att invandrare måste integreras och vi måste göra det ena och det andra. Men, hur fan skall vi integreras in i samhället när dom inte ens vill att vi skall komma in. Dom stänger dör- ren för oss, fattar du. Det är så jag uppfattar det. Dom ställer mig utan- för samhället, så vill dom att jag skall medverka i samhället. Hur skall man medverka när man inte ens kan komma in. Jag fattade ändå att dom inte gillar mig så varför skall jag bry mig om dom. Jag sket i det. Jag och min brorsa, vi bad varenda dag i skolan. Vi manifesterade riktigt att vi var muslimer, fattar du, därför dom hatar oss ändå. Vi var inte bara afrikaner, vi hade det mer svårt än dom andra. Desto mörkare du är, ju mer hatar dom dig. Vi var invandrare, och inte bara invandrare, vi var afrikaner, och inte bara afrikaner, vi var muslimer, fattar du. Tre saker på en enda gång, fattar du. Dom där grekerna dom bemöttes inte av samma främlingsfientlighet som vi. Så som jag ser mig själv Jag ser inte mig själv som medlem i det här samhället, förstår du. Det är så som jag uppfattar det. Jag känner mig själv som en av många. Jag är svensk medborgare, jag skall inte gå och rösta. För jag bryr mig inte, fattar du. Jag bryr mig inte. Varför skall jag blanda mig i deras . Jag ser det inte ens som mina . Även om jag är svensk medborgare och har bott i . Jag bryr mig inte. Det är så som jag ser mig, alltså. Jag vill inte integrera någonting. Jag vill inte gå in i Jag orkar inte ens bry mig. Det är så det är. Jag vet att hur länge man än försöker integrera hit och integrera dit, det går inte. Det enda sättet Det finns inget bro- derskap i det här samhället. Inom islam finns det ett broderskap. går vi och ber tillsammans. Vi står allihopa, fot mot fot, axlar mot axlar. När vi går ut ur bönen vi säger salaam al leikom. När vi har bett OUR NATION – MY NATIONALITY fredagsbönen vi går och ber här i . Det finns somalier, det finns kurder, det finns araber. Vi är alla bröder, vi sitter och snackar med varandra för vi har någonting gemensamt, fattar du. Men jag har inget gemensamt med det svenska samhället. Min brorsa han var med i Alla lika, alla olika, fattar du. Svenskarna tänker så, vi är alla olika, alla lika. Vi är människor och har tio fingrar, men vi är olika: de där invandrarna dom har ingen hjärna, fattar du. Det enda sättet att nå själva broderskapet Jag har aldrig sett något större bro- derskap än det vi har. går vi till moskén och hela träffas där. vi ber Id, tillsammans, hela, hela . Och vi träffas och pratar ännu mer och vi pratar med varandra. Alla som sitter bredvid dig du måste hälsa på dom och krama dom och sånt. Och en gång i livet, om gud vill, kan du åka till . Och är det en än större familj. När jag åker dit, du har aldrig sett han som sitter bredvid dig, men du äter ur samma tallrik, förstår du. Och står och pratar med varandra. För eller Chicko, liksom för de flesta av de ungdomar jag haft kontakt med via mitt forskningsprojekt, framstår ghettokul- turen (svart såväl som hispanic) som det kanske enda adekvata ut- trycket också för politiskt tänkande och handlande. De poser, jar- gonger och attityder som utvecklats här erbjuder i sin hotfullhet en attityd och motidentitet som påkallar respekt. För är rap-musiken och hip hopkulturen viktiga uttrycksformer men det är i religionen – inte i politiken eller i kulturen – som den enda lös- ningen och framtiden finns. ser hur rap-musiken kan användas för att bygga broar mellan olika grupper, men musiken måste då underordnas religionen. Ghettokulturens gangster- romantik och den politiska outlawideologi som växer fram ur denna är ingen framkomlig väg för som i stället tillhör en tämligen liten – men tydligt växande – grupp unga människor som i den samtida värdeförskingringen söker fast mark under fötterna och orienterat sig mot mer religiöst kompromisslösa ställningstaganden. Han är i princip för demokrati och andra centrala västerländska värden, men den västerländska livsformen – med tvivelaktig moral och utan högre principer – har lett till hyckleri och skapat ett sam- hälle där pengarna är viktigare än människornas gemenskap. Den- na utveckling, menar , visar att religionen behövs – democracy aint but hipocracy och politik är ljug.