sou · GNB355d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I detta sammanhang bör även noteras att kommissionen antog ett tillkännagivande om statusen för tal över Internet.12 I sitt tillkännagivande uttalar kommissionen att Internettelefoni inte kan betraktas som taltelefoni i tjänstedirektivets mening och att Internettele- foni därför hör till de tjänster som avreglerats före taltelefonin. definitionen av taltelefoni i tjänstedirektivet skall: ·kommunikationen vara föremål för ett kommersiellt tillhandahållande ·kommunikationen ske till och från allmänt tillgängliga kopplade näts nätanslutningspunkter ·tjänsten innefatta direkt överföring och koppling av tal i realtid Kommissionen bedömer att Internettelefoni inte tillhandahålls kommer- siellt eftersom det i regel utgör en underordnad del av en Internettjänst och inte marknadsförs som en alternativ form av taltelefonitjänst. Efter- som Internettelefoni är tillgänglig för alla medborgare under samma förutsättningar kan det dock anses tillhandahållet allmänheten. Tillträde till Internet t.ex. via förhyrda ledningar uppfyller inte kriteriet om nätanslutningspunkter eftersom de definieras genom abonnentnummer i den nationella telefonnummerplanen. Det fjärde rekvisitet anses inte heller vara uppfyllt då de tekniska förutsättningarna för överföring och koppling över Internet inte tillåter att tjänsten håller den kvalitet som krävs för att talet skall anses ske i realtid. Kommissionen påpekar dock att dess bedömning kan komma att ändras på grund av tekniska fram- steg och marknadens utveckling och att ställningstagandet kommer att ses över kontinuerligt. Utöver avregleringsåtgärder, har på teleområdet även vidtagits åtgärder för harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. Det grundläggande harmoniseringsdirektivet är det s.k. ONP-ramdirektivet () (Provisions) som harmoniserar villkoren för tillgång till och användning av allmänt tillgängliga telenät och, såvitt tillämp-ligt, allmänna telekommunikationstjänster. Med ONP-ramdirektivet som grund har direktivet om förhyrda förbindelser () och ONP- taltelefonidirektivet (, ersatt ) antagits. Vidare ligger ONP-ramdirektivet till grund för samtrafikdirektivet. Harmoniseringsåtgärderna avser även teleterminalutrustning. 12 Status för tal över Internet enligt gemenskapslagstiftningen och särskilt i direktiv /388/EEG, EGT nr C 6 10.1.1998, s. 4. På området för harmonisering av medlemsstaternas regler om teleter- minalutrustning har och rådet antagit ett direktiv /13/EG, som för samman de tidigare direktiven på området till ett direktiv.13 Direktivet innehåller bestämmelser om s.k. väsentliga krav som kan ställas på terminalutrustning för att den skall få marknadsföras, säljas och användas inom gemenskapen. Med väsentliga krav avses användarsäkerhet, säkerhet för personal vid företag som driver allmänt tillgängliga telenät, elektromagnetisk kompatibilitet, säkerhet för allmänt tillgängliga telenät, effektivt utnyttjande av radiofrekvensspektrumet, samverkan mellan utrustning och telenätet och samverkan mellan olika utrustningar. Direktivet uppställer även regler för procedurer för provning och kontroll av terminalutrustning. Med terminalutrustning förstås utrustning som är avsedd att anslutas till det allmänt tillgängliga telenätets anslutningspunkter. Direktivet är i huvudsak genomfört i svensk rätt genom lagen om teleterminalutrustning, lagen (1992:1512) om elektromagnetisk kompa- tibilitet, förordningen (1993:1067) om elektromagnetisk kompatibilitet, lagen (1992:1534) om CE-märkning, lagen (1992:1119) om teknisk kontroll, förordningen (1993:1065) om teknisk kontroll, förordningen om teleterminalutrustning och Post- och föreskrifter om krav på teleterminalutrustning samt om kontroll och märkning av sådan utrustning. 13 och rådets direktiv nr 98/13/EG av om teleterminalutrustning och jordstationsutrustning för satellitkommunika- tion, inklusive ömsesidigt erkännande av utrustningarnas överensstämmelse, EGT nr L 74, , s. 1. Detta direktiv är en kodifiering av rådets direktiv /263/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrust- ningens överensstämmelse, EGT nr L 128, 23.5.1991, s. 1 och rådets direktiv /68/EEG av om tillägg till direktiv /263/EEG vad gäller jordstationsutrustning för satellitkommunikation EGT nr L 220, 30.8.1993, s. 1. och rådet har antagit ett nytt direktiv om teleutrustning som ersätter ovan nämnda direktiv15. Syftet med det nya direktivet är att inrätta en gemensam marknad för terminalutrust- ning genom att anta ett förenklat förfarande för godkännande av teleut- rustningen i gemenskapen och om medlemsstaternas ömsesidiga erkän- nande av utrustning som godkänts i en annan medlemsstat. Tillhandahållande av öppna nät Direktiv /387/EEG om upprättande av den inre marknaden för tele- tjänster genom tillhandahållande av öppna nät (ONP)16 syftar bl.a. till att upprätta ett gemensamt telesystem och en gemensam infrastruktur för hela gemenskapsmarknaden och på så sätt verka för att nya operatörer skall kunna ta sig in på marknaden och att samtrafik mellan olika nätverk möjliggörs. Direktivet innehåller regler om de villkor som tele- operatörer får ställa för tillhandahållande av öppna nät, ONP-villkor. Med denna typ av villkor menas främst villkor om tekniska gränssnitt, användningsförhållanden och taxeprinciper. Villkoren skall enligt direktivet grundas på objektivitet, öppenhet och icke-diskriminering. Direktivet innehåller även bestämmelser om inrättandet av den s.k. och om upprättande av gemensamma tekniska stan- darder. antogs ändringar till ONP-direktivet för direktivets anpassning till full konkurrens på marknaden.17 ONP-villkoren utökas till att även omfatta tillgång till frekvenser och nummer/adresser/namn. Genom detta direktiv införs även bestämmelser om samhällsomfattande tjänster, dvs. ett antal tjänster av bestämd kvalitet som tillhandahålls alla användare till ett överkomligt pris. Dessutom betonas skillnaden mellan de nationella tillsynsmyndigheterna och de som tillhandahåller tele- tjänsterna. Direktiven är genomförda i svensk rätt genom telelagen och teleförordningen. 15 och rådets direktiv (99/5/EG) av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse EGT nr L 91, , s.10. 16Rådets direktiv /387/EEG av om upprättande av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, EGT nr L 192, 24.7.1990, s. 1, ändrat genom och rådets direktiv /51/EG, EGT nr L 295, 29.10.97, s. 23. 17Direktiv /51/EG av om ändring av rådets direktiv /387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet, EGT nr L 295, 29.10.1997, s. 23. Direktivet 92/44/EEG18 om förhyrda förbindelser syftar till att harmo- nisera villkoren för tillgång till och användning av förhyrda förbindelser samt att säkerställa tillgång till förhyrda förbindelser med samma tekniska egenskaper inom hela gemenskapen. Direktivet syftar också till att undanröja tekniska hinder för samtrafik mellan förhyrda förbindelser och det allmänna telenätet. Direktivet innehåller bestämmelser om offentliggörande av information om tekniska egenskaper, taxor, leverans- och användningsvillkor, licenskrav och tekniska krav på ter- minalutrustning. Andra frågor som regleras i direktivet är ett gemensamt system för beställningar och debiteringsförfaranden, taxeprinciper och kostnadsredovisningssystem för teleoperatörer samt bestämmelser om förlikningsprocedurer för de fall tvister uppstår. Förhyrda förbindelser definieras i direktivet som den telestruktur som tillhandahålls i samband med upprättande, utveckling och drift av det allmänt tillgängliga telenätet, som medger transparent över- föringskapacitet mellan nätanslutningpunkter och som inte innefattar koppling på begäran (kopplingsfunktioner som användaren kan kon- trollera som en del av tillhandahållandet av den förhyrda förbindelsen). Även direktivet om förhyrda förbindelser har ändrats i samband med den nya konkurrensutsatta marknaden.19 Bl.a. har definitionen av förhyrda förbindelser ändrats till att avse de telesystem som medger en öppen och tydlig överföringskapacitet mellan nätanslutningspunkter och som inte innefattar uppkoppling på begäran. Genom ändringarna betonas principen om icke-diskriminering ytterligare. Samma villkor skall t.ex. gälla för såväl externa kunder som kunder inom teleorganisationen. Direktiven är genomförda i svensk rätt genom telelagen och de till- ståndsvillkor som meddelat med stöd av lagen. 18Rådets direktiv /44/EEG av om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser, EGT nr L 165, , s. 27. 19Europaparlamentets och rådets direktiv /51/EG, se not 16. Det ursprungliga direktivet 95/62/EG om ONP på området för taltele- foni20 innehåller regler om harmonisering av reglerna för tillgång till fasta telefoninät och telefonitjänster och om användarnas tillgång till telefonitjänster. Direktivet ersattes av direktivet 98/10/EG om ONP på området för taltelefoni.21 Taltelefonidirektivet rör harmoni- sering av villkor för öppen och effektiv tillgång till och användning av fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster på öppna och konkurrensutsatta marknader i enlighet med principerna om tillhandahållande av öppna nät. Direktivet syftar till att säkerställa tillgången till fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster av god kvalitet inom hela gemenskapen och att fastställa det utbud av tjänster som alla användare skall ha tillgång till, till överkomliga priser, inom ramen för samhällsomfattande tjänster. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om villkor för tillgång till tjänster, finansieringssystem för samhällsomfattande tjänster, taxe- principer, specificerade räkningar, nummerupplysningstjänster, telefon- automater, särskilda åtgärder för handikappade och användare med särskilda sociala behov samt nummerfrågor. Regeringen har i prop. 1998/99:92 förelagt förslag till ändringar i telelagen som genomför direktivet i svensk rätt. Lagänd- ringarna föreslås träda i kraft . Samtrafikdirektivet 97/33/EG22 syftar till att garantera alla aktörer på marknaden rätt till samtrafik på rimliga villkor. Särskilda skyldigheter åläggs operatörer med betydande inflytande på marknaden (som huvudregel operatörer med av marknaden) att uppfylla alla rimliga önskemål om samtrafik. De priser som tas ut för samtrafik skall vara kostnadsorienterade. I samband med detta anges principer för hur kostnader för samtrafik skall beräknas. Direktivet ålägger även de 20Europaparlamentets och rådets direktiv /62/EG av om tillhandahållande av öppna nät (ONP) för taltelefoni, EGT nr L 321, 30.12.1995, s. 21Europaparlamentets och rådets direktiv /10/EG av om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhälls- omfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö, EGT nr L 101, , s. 24. 22Europaparlamentets och rådets direktiv /33/EG av om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät, EGT nr L 199, 26.7.1997, s. 32. nationella regleringsmyndigheterna skyldigheter att i samband med sam- trafikförhandlingar hjälpa till att medla mellan parterna och på begäran av part lösa eventuella tvister. Direktivet innehåller även bestämmelser om samhällsomfattande tjänster samt om beräkning och fördelning av kostnader för dessa. Samtrafikdirektivet har ändrats genom direktiv /61/EG avseende nummerfrågor.23 Enligt ändringsdirektivet skall nummerportabilitet vara möjlig, dvs. det skall vara möjligt att behålla sitt telefonnummer vid byte av operatör. Vidare skall det vara möjligt att göra ett förval av operatör. Utöver direktivet, har kommissionen utfärdat två rekommendationer om samtrafik på en avreglerad telekommunikationsmarknad. Den första rekommendationen avser prissättning vid samtrafik och anger som grund för beräkning av samtrafikkostnader de uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna. Den andra rekommendationen avser redovisning av samtrafikkostnader. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom telelagen och teleför- ordningen. Direktivet 97/13/EG om tillståndsgivning har till syfte att undanröja begränsningar av antalet allmänna auktorisationer och individuella till- stånd för att tillhandahålla teletjänster eller etablera eller driva telenät om det inte motiveras av skäl som anges i direktivet.24 Direktivet fast- ställer även de villkor som får förenas med en auktorisation och att villkor och beviljande skall följa vissa principer. Principerna innebär bl.a. att villkor skall vara sakligt motiverade, icke-diskriminerande, propor- tionerliga och öppna. Direktivet innehåller likaså bestämmelser om ett samordnat förfarande för beviljande av tillstånd i flera medlemsstater. Om medlemsstaterna bestämmer att det skall krävas allmän auktori- sation för att tillhandahålla teletjänster, anger direktivet vilka villkor som kan förenas med den allmänna auktorisationen och att dessa skall offentliggöras. Förfarandet för en allmän auktorisation skall enligt direktivet vara så lite betungande som möjligt. Avgifter för auktorisa- tioner måste begränsas till administrativa kostnader. 23Europaparlamentets och rådets direktiv /61/EG av om ändring av direktiv /33/EG med avseende på nummerportabilitet mellan operatörer och förval av nätoperatörer, EGT nr L 268, 3.10.1998, s. 37. 24Europaparlamentets och rådets direktiv /13/EG av om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet, EGT nr L 117, , s. 15. Individuella tillstånd får enligt direktivet utfärdas endast för att säkerställa effektiv användning av radiofrekvenser och nummer, användning av allmän och privat mark och för att ställa krav på tillhan- dahållande av bl.a. samhällsomfattande tjänster samt skyldigheter till samtrafik. Beviljande av individuella tillstånd skall ske efter öppna, icke- diskriminerande och genomblickbara förfaranden. Avgifter för indivi- duella tillstånd måste begränsas till administrativa kostnader. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom telelagen och teleför- ordningen. 3.2.5Skydd för personuppgifter på teleområdet Direktivet 97/66/EG om skydd för personuppgifter vid tillhandahållande av allmänt tillgängliga teletjänster inom allmänt tillgängliga telenät25 kompletterar det allmänna direktivet om skydd för personuppgifter.26 Direktivet syftar till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser på detta område samt att säkerställa den fria rörligheten av per- sonuppgifter, teleutrustning och teletjänster inom gemenskapen. Direktivet innehåller bestämmelser angående medlemsstaternas skyldigheter att säkra telehemligheter vid kommunikation t.ex. genom att utfärda förbud mot avlyssning. Direktivet innehåller även regler om begränsningar i den tid som tjänstetillhandahållare får behålla trafik- och faktureringsdata. Frågor om presentation och skydd när det gäller identifiering av samtal, omkoppling av samtal, uppgifter i kataloger och nummerupplysningstjänster samt samtal som kopplas automatiskt för direkt marknadsföring regleras också i direktivet. Regeringen har i prop. 1998/99:92 föreslagit vissa ändringar i tele- lagen för att genomföra direktivet i svensk rätt. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 3.2.6UMTS – system för mobil och trådlös telekommunikation och rådet har fattat beslut om samordnat införande av ett system för mobil och trådlös telekommunikation inom gemen- 25Europaparlaments och rådets direktiv /66/EG av om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekomm- unikationsområdet, EGT nr L 24, 30.1.1998, s. 1. 26Europaparlamentets och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av person-uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 31. skapen (, UMTS).27 Med UMTS avses ett mobilkommunikationssystem av tredje generatio- nen som kan tillhandahålla trådlösa multimedietjänster. Beslutet innebär att det skapas harmoniserade bestämmelser i med- lemsstaterna för tillståndsgivning av UMTS. Medlemsstaterna åläggs att inrätta ett auktorisationsförfarande och införa UMTS-tjänsterna . Medlemsstaterna åläggs även bl.a. att uppmuntra organisationer som tillhandahåller UMTS-nät att förhandla om gränsöverskridande roamingavtal (dvs. avtal som gör det möjligt för en abonnent att använda sin utrustning på andra nät). utfärdade kommissionen en grönbok om radiospekt- rumpolitiken28 i syfte att skapa en debatt om hur radiospektrumpolitiken inom EU skall utformas. Med anledning av den tekniska utvecklingen, bl.a. konvergensutvecklingen, globaliseringen av tjänster och aktörer och det ökande antalet kommersiella tillämpningar vilket leder till en ökad konkurrens mellan kommersiella och icke-kommersiella tillämpningar, har radiospektrumet blivit en allt mer begränsad resurs av stor ekonomisk och politisk betydelse. Efterfrågan på frekvenser är dessutom mycket större än tillgången. Detta medför ett ökat behov av att se över radiofrekvenspolitiken. Tillgång till radiospektrumet är nödvändig för flera verksamheter bl.a. telekommunikation, radio/TV-utsändning, transport (trafikkontroll och navigering), forskning (jordövervakning, radioastronomi, rymdforskning) och allmänna tjänster (polis, brandkår, försvar). Vissa av EU:s gemensamma politikområden vilar på tillgången till radio- spektrum. Det varierar dock från område till område hur frekvensfrå- gorna behandlas. Inom telesektorn har på EU-nivå åtgärder vidtagits för att harmonisera tillgången till radiospektrum. Vidare har reglerna om tillhandahållande av tjänster harmoniserats genom gemenskapens bestämmelser om tillståndsgivning. När det gäller radio/TV-utsändning, forskning och transport däremot, finns inga initiativ på EU-nivå avse- ende tillgången till frekvenser. I grönboken ställer kommissionen särskilda frågor rörande: 27Europaparlamentets och rådets beslut om samordnat införande av ett system för mobil och trådlös telekommunikation (UMTS) av tredje generationen inom gemenskapen, EGT nr L 17, 22.1.1999, s. 1. 28Grönbok om radiospektrumpolitiken med anknytning till Europeiska gemenskapernas politik inom telekom, rundradio, transporter och FoU, KOM (1998) 596 slutlig, 9.12.1998. ·strategisk planering av radiofrekvensanvändning ·den organisatoriska ramen för samordning av radiospektrum Det fortsatta arbetet med frekvensfrågorna inom EU kommer att bedri- vas i samband med översyn av teleregleringen och arbetet med konvergensfrågorna (se avsnitt 3.2.1 och 3.5.5). 3.2.8Konkurrensreglernas tillämpning på teleområdet Förutom de konkurrensfrämjande bestämmelser som framgår av direk- tiven på teleområdet, gäller EG:s allmänna konkurrensregler på teleom- rådet. Artikel 85 i EG-fördraget förbjuder samarbeten som märkbart begränsar konkurrensen. Artikel 86 i EG-fördraget förbjuder missbruk av dominerande ställning. För att artiklarna skall bli tillämpliga, skall det aktuella förfarandet påverka handeln mellan medlemsstaterna. För att klargöra hur de allmänna konkurrensreglerna tillämpas på teleområdet har kommissionen utfärdat två dokument med riktlinjer (1991 och 1998). utfärdade kommissionen riktlinjer för tillämpningen av de allmänna konkurrensreglerna på teleområdet.29 Riktlinjerna innehåller allmän information om kommissionens förhållningssätt avseende bedömning av konkurrensrättsliga frågor på teleområdet för att tillämp- ningen av regelverket skall bli mer förutsebart. Kommissionen går ige- nom enligt vilka principer den relevanta geografiska respektive pro- duktmarknaden skall definieras. Vidare anger kommissionen vad som kan utgöra konkurrensbegränsningar med avseende på artikel 85 och vad som kan utgöra missbruk av en dominerande ställning med avse- ende på artikel 86. utfärdade kommissionen ett meddelande om tillämpning av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn.30 Tillkännagi- vandet har tre syften: ·att redogöra för principerna för tillträdesavtal med utgångspunkt i EU:s konkurrenslagstiftning mot bakgrund av kommissionens beslut som finns på området för att skapa förutsebarhet på marknaden 29 Guidelines on the application of EEC competitition rules in the telecommunications sector, EGT nr C 233, , s. 2. 30 Tillkännagivande om tillämpning av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn – Konkurrensordningen, relevanta marknader och principer, EGT nr C 265, 22.8.1998, s. 2. ·att klargöra relationen mellan sektorspecifika regler, i synnerhet ONP-regler och konkurrensregler ·att förklara hur konkurrensreglerna skall tillämpas i de konverge- rande sektorerna, främst när det gäller dess tillämplighet på tillträde till nät för tillhandahållande av multimedietjänster I tillkännagivandet ger kommissionen riktlinjer för hur den relevanta marknaden skall definieras. Kommissionen framför bl.a. att det inom telesektorn finns minst två relevanta produktmarknader, dels marknaden för tjänster till slutanvändare, dels marknaden för den infrastruktur som behövs för att tillhandahålla dessa tjänster. Den relevanta geografiska marknaden för tillhandahållande av teletjänster och tillträde till nätresurser är enligt kommissionen det område där de objektiva kon- kurrensvillkoren för leverantörerna är jämförbara. Kommissionen går även igenom vilka principer som skall ligga till grund för bedömning av vad som utgör en dominerade ställning på en relevant marknad, vad som utgör missbruk av dominerade ställning, vad som innebär en konkurrensbegränsning vid tillträdesavtal och hur frågan om ett förfarande kan anses inverka på handeln mellan med- lemsstaterna. EG-fördraget ger inte gemenskapen uttryckliga befogenheter att agera på medieområdet. Istället har medier betraktats som en nationell ange- lägenhet med särskilda kulturella, sociala och politiska intressen. Detta har lett till att gemenskapens åtgärder inom medieområdet har grundats på dess befogenheter på det ekonomiska området. Domstolen har fast- ställt att televisionsutsändningar faller under EG-fördragets tillämp- ningsområde och att gemenskapen följaktligen har kompetens att vidta åtgärder enligt EG-fördragets regler om fri rörlighet för tjänster. EG:s mediepolitik reglerar därför främst de ekonomiska frågorna och syftar i huvudsak till att främja en fri rörlighet av televisionstjänster inom gemenskapen. Det första konkreta initiativet till gemenskapens audio- visuella politik togs då kommissionen utfärdade en grönbok om TV utan gränser. I grönboken sattes de ekonomiska aspekterna i centrum, och skapandet av en inre marknad för TV-sektorn förespråka- des. Även tekniska frågor och gemensamma standarder på TV-området omfattas av bestämmelser på gemenskapsnivå. Genom utvidgades samarbetet inom EU även till kulturpolitiska frågor (jfr artikel 128). I detta sammanhang bör även nämnas att det i Amsterdamfördragets protokoll C om systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst finns bestämmelser som tillåter medlemsstaterna att definiera, finansiera och organisera en radio och TV i allmänhetens tjänst utan att det anses strida mot övriga bestäm- melser i fördraget. Rådet har även utfärdat en resolution31 där det slås fast, med hänvisning till protokollet i Amsterdamfördraget, att bestäm- melserna i EG-fördraget inte skall påverka medlemsstaternas behörighet att svara för finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst. Detta gäller bl.a. under förutsättning att finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset. Programföretag som skall tillhandahålla en radio och TV i allmänhetens tjänst skall enligt resolutionen även få utveckla och bredda verksamheten i den digitala tidsåldern och få erbjuda ett brett programutbud.