sou · GNB3110 · 2000-01-01 00:00:00 — Tre omvärldsfaktorer var av avgörande betydelse för FFA:s framtid, nämligen de minskade militära ambitionerna, ökad betydelse av civila flygprojekt och en både militärt och civilt ökad internationa- lisering. bedömde att ordningen med FFA som en statlig uppdragsmyndighet borde bestå. Det förutsatte emellertid att det vidtogs flera åtgärder för att rationalisera och omrikta FFA:s verksamhet till framtida behov och villkor. Utredningen pekade bl.a. på ·att finansieringsformen och styrsystemet för FFA:s verksamhet borde ses över så att verksamheten i större utsträckning kan inriktas mot civila kunder och internationellt samarbete. ·att verksamheten vid FFA borde byggas upp kring spets- kompetenser inom vissa nyckelområden och att det inom dessa områden eftersträvas ett internationellt samarbete. 52 Totalförsvaret och den nationella ·att FFA utvecklar en förmåga att fungera som effektiv konsult och förenar denna förmåga med den forskarkultur som råder vid anstalten. ·att delar av FFA:s verksamhet kan organiseras mer kund- orienterat och med bättre kostnadskontroll genom att det inrättas s.k. affärsområden som riktar sig mot olika kundsegment. Försvarsforskningsutredning framhöll i sitt delbetän kande Forskning och utveckling för totalförsvaret – Kartläggning och probleminventering (SOU 1991:91) att förutsättningarna för totalförsvarets forskning höll på att förändras i ett antal väsentliga avseenden. Den säkerhetspolitiska situationen hade radikalt för- ändrats. Vidare genomgick försvarsindustrin såväl internationellt som nationellt en kraftig omstrukturering och bantning. Militär- tekniken skulle även fortsättningsvis bli alltmer komplex. Inom det svenska försvaret aviserades stora strukturella förändringar. Mot bakgrund av dessa förändringar identifierade utredningen ett antal betydelsefulla frågor för totalförsvarets framtida verk- samhet inom forskning och utveckling och på vilka områden och med vilka kriterier ambitionssänkningar och kostnadsreduceringar skulle kunna åstadkommas. Frågorna rörde framför allt forskning och tekniskt kunnande som stöd för materielanskaffningsprocessen och för totalförsvarets studier, planering och ledning, självständig- het eller kundstyrning, principer för avvägning och dimensione ring, försvarsforskning och högre utbildning inom totalförsvaret, ökat nyttjande av universitet och högskolor samt ökad utlandssam verkan. I sitt slutbetänkande Forskning och utveckling för totalförsvaret – Förslag till åtgärder (1992:62) presenterade utredningen flera förslag till åtgärder för styrning, finansiering, organisation och samverkan inom försvarsforskningsområdet: Totalförsvaret och den nationella 53 ·Ett system med utvidgad uppdragsstyrning borde införas, där Försvarsmakten och ÖCB gavs större ansvar för att styra forsk- ning och kvalificerad teknisk verksamhet vid främst FMV och FOA. ·En gemensam styrelse borde inrättas för FMV, FOA och FFA med uppgift att förbättra effektivitet och samordning mellan verken. De tre verken borde i sina huvuddrag bestå. ·FOA borde koncentrera sin tekniska verksamhet mot försvars- specifika områden och frågor om hotbild samt funktion och sårbarhet hos delsystem i fältmässig miljö. Förmåga till kon- sekvensbeskrivning av militärteknisk utveckling behövde utvecklas liksom förmåga till utvärdering. ABC-kompetenser samt kompetenser för utredningar och studier på stabsnivå borde bibehållas. ·FOA borde behållas som en sammanhållen organisation eftersom nackdelarna var större än fördelarna med en uppdelning av FOA. FFA borde finnas kvar som självständig myndighet med inriktning mot såväl militära som civila specifika flygtekniska problem. Utbildningen vid borde ges större kontakt med forskning. ·Försvarets samverkan med universitet och högskolor borde stärkas, bl.a. genom att inrätta ett särskilt anslag för strategisk försvarsforskning. ·FMV borde ges i uppdrag att samordna insatser för att stärka ett internationellt projektorienterat samarbete inom försvarsforsk- ningsområdet. ·Frågan om vilken ambition staten bör ha för att söka bibehålla säkerhetspolitisk viktig försvarsindustri borde övervägas i annan ordning. 54 Totalförsvaret och den nationella I proposition 1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg redovisade regeringen sina ställningstaganden till ovanstående för- slag: ·Ett system med utvidgad uppdragsstyrning införs i enlighet med förslaget års försvarsforskningsutredning. Den ökade uppdragsstyrningen borde så långt som möjligt tillämpas fr.o.m. /95. ·Den föreslagna kompetensprofilen vid FOA borde utgöra underlag för de instanser som vid en utvidgad uppdragsstyrning får ett ansvar för att styra forskningen. ·Ett särskilt anslag inrättas inför /95 för att finansiera s.k. strategisk forskning och utveckling av försvaret. Regeringen överlämnade förslagen om att inrätta en gemensam styrelse för FMV, FOA och FFA, att utbildningen vid Militärhög- skolan ges bättre kontakt med forskning, samt att stärka försvarets samverkan med universitet och högskolor till utredningen om led- nings- och myndighetsorganisation för försvaret (LEMO). Regeringen bedömde även det vara angeläget att förstärka den flygtekniska forskningen och utbildningen genom att det bl.a. inrättades ett nationellt flygtekniskt program. Regeringen avsåg att uppdra åt en särskild förhandlare att för staten förhandla med flygindustrin om omfattning, inriktning, finansiering och styrning av programmet. 2.3.4Utredningen om lednings- och myndighetsorganisation för försvaret (LEMO) LEMO pekade i promemorian Vissa frågor om försvarets mate- rielförsörjning () på flera skäl till varför FMV, FOA och FFA inte borde ges en gemensam styrelse i syfte att förbättra Totalförsvaret och den nationella 55 samordningen mellan verken. En gemensam styrelse skulle i prak- tiken innebära att de tre verken slogs samman. Endast mycket starka samordningsbehov av verksamhet och resurser skulle kunna motivera en sådan åtgärd. Enligt LEMO hade försvars- forskningsutredning inte redovisat sådana behov. LEMO framhöll även att FMV var en stor uppdragsgivare till både FOA och FFA. FOA gav också uppdrag till FFA. LEMO ansåg att det knappast vore en fördel att uppdragsgivare och forsk- ningsorganisationer vävdes samman vilket skulle kunna minska flexibiliteten och behovsanpassningen. Dessutom hade de tre myndigheterna olika uppdragsgivar- struktur. FMV fick i praktiken hela uppdragsvolymen från För- svarsmakten. FOA fick uppdrag från olika myndigheter. FFA fick uppdrag från både myndigheter och företag samt arbetade mer marknadsinriktat och i konkurrens med andra institutioner. Enligt LEMO kunde det knappast vara en fördel att en styrelse skulle leda organisationer med så vitt skilda förutsättningar. Flygindustrin är en högteknologisk näringsgren med möjlighet till stor teknologispridning till andra industrigrenar. En väl fungerande forskning och utbildning rörande flygtekniken är av grundläg gande betydelse för en del av samhällsutvecklingen, både inom transport- sektorn och försvarssektorn. Regeringen beslutade om inrättande av ett Nationellt Flygtekniskt Forskningsprogram (NFFP). Detta bygger på avtal mellan staten och berörda företag inom flygindustrin. Syftet med NFFP är att öka omfattningen av forskningsresurserna inom landet vid industri, forskningsinstitut, universitet och högskolor samt att samordna utnyttjandet av dessa resurser. NFFP skall bidra till den flygtekniska forskningen inom landet och därigenom stärka den svenska flygindustrins konkurrensförmåga. Det skall även stärka landets förmåga att aktivt delta i och dra nytta av internationellt forsknings- och teknologisamarbete. Genom NFFP samarbetar industri, högskolor och forskningsinstitut genom unika avtal för 56 Totalförsvaret och den nationella Dessa genomförs under ledning av projektledare vid industrin. För finansieringen av NFFP svarar staten för högst under förutsättning att industrin (och ) deltar med minst lika mycket. 3Utvecklingstendenser av betydelse för totalförsvarets forskning och utveckling Försvarsmaktens organisation, verksamhet och beredskap kommer att förändras kraftigt i den nära framtiden. Det kommer att med för a krav på en delvis ändrad inriktning av försvarsforskningen. Försvarsmakten skall kunna utnyttjas såväl inom som utom landet av statsmakterna som ett stöd för vår säkerhetspolitik. Ytterst skall Försvarsmakten i väpnad strid kunna försvara vårt lands frihet och nationella oberoende. Enligt det gällande försvarsbeslutet skall Försvarsmakten orga- nisera förband för och förbereda deras användning i följande huvuduppgifter: ·försvara mot väpnat angrepp, ·hävda vår territoriella integritet, ·bidra till fred och säkerhet i omvärlden och ·stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred. Försvarsmakten skall kunna anpassas för att motsvara framtidens krav. Hot och risker skall beaktas i ett vidare perspektiv. Den vid- gade hotbilden och den militärtekniska utvecklingen skapar nya behov av förband och förmågor som kan hantera allvarliga situa- tioner i hela riskskalan från fred till krig. Sannolikt blir det allt 58 Utvecklingstendenser av betydelse svårare att dra en tydlig gräns mellan civila och militära hot. Det kommer att krävas förmåga till snabbt, flexibelt och rörligt age- rande med Försvarsmaktens resurser i samverkan med andra orga- nisationer i samhället. God lednings-, informations- och under- rättelseförmåga blir viktig på alla nivåer. Generellt krävs att För- svarsmaktens förband har hög personell kvalitet och modern mate- riel. Den minskade medelstilldelningen till Försvarsmakten innebär att antalet förband kommer att minska i betydande grad. Den krympande organisationen skall alltjämt lösa de uppgifter som statsmakterna bestämt, men den skall också ha kompetens att vid- makthålla och utveckla samtliga de operativa förmågor som krävs för att kunna möta ett omfattande väpnat angrepp. I ett sådant läge liksom vid andra betydelsefulla förändringar i de säkerhetspolitiska förutsättningarna krävs förmåga till anpassning i form av tillväxt eller ominriktning. Försvarsmaktens övergripande inriktning för sin forskning och teknikutveckling är att långsiktigt skapa den kunskap, kompetens och teknik som behövs för att utveckla förband och funktioner med hög kvalitet och anpassad beredskap. Den förvärvade kun skapen och kompetensen utnyttjas successivt i studier, vid mate- rielanskaffning, i utbildningen samt i den löpande operativa verk- samheten. Några områden som anses vara av särskild vikt är led- ningsförmåga, underrättelseförmåga, informationshantering, inter- nationella operationer och skydd mot NBC-stridsmedel. Som en konsekvens av den breddade hotbilden har också uppgif- terna för den civila delen av totalförsvaret ändrats. I totalförsvars- beslutet (1995/96:FöU1 och 1996/97:FöU1) har givit det civila totalförsvaret följande uppgifter: ·värna civilbefolkningen, trygga livsmedelsförsörjningen, säker- ställa de viktigaste samhällsfunktionerna samt bidra till För- Utvecklingstendenser av betydelse 59 svarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp och krig i vår omvärld, ·kunna genomföra internationella fredsfrämjande och humani tära insatser och ·stärka samhällets samlade förmåga att möta svåra påfrestningar på samhället i fred. I Den nya säkerheten analyseras konsekvenserna av dessa nya uppgifter för totalförsvaret. Här sägs bl.a. följande. Totalförsvaret kommer som följd av detta att arbeta med ett vidgat säkerhetsbegrepp där samhällets totala förmåga att verka förebyg- gande, fredsskapande och fredsfrämjande beaktas. Planeringen inom den civila delen av totalförsvaret kan inte arbeta med ett planerings- fall – det väpnade angreppet. Den vidgade hotbild som alltmer upp- märksammas i omfattar många hot och risker som inte primärt innehåller något hot om konventionellt militärt angrepp. I framtidens konflikter kommer att finnas nya typer av aktörer såsom icke-statliga organisationer eller rörelser. Terrorismen är ett inslag i denna hotbild och aktioner kan utgöras av sabotage, mord, kidnappningar och utpressning. Komplexiteten i det moderna samhället skapar nya sårbarheter och risker inte minst gäller detta på IT-området. Det är viktigt att utveckla krisplanering och civil krishanteringsförmåga, och att utveckla ett robust och säkert samhälle som kan stå emot de påfrestningar som den nya sårbarheten och de nya hoten innebär. För att hantera den andra uppgiften måste det svenska samhället utveckla en strategi för ett såväl långsiktigt som akut fredsarbete. Statliga forskningsresurser inom totalförsvarsområdet har huvudsakligen gått till militär forskning. Det vidgade säkerhets- politiska begreppet och den bredare hotbilden bedöms generera ett större behov av kunskapsinhämtning och forskning inom alla samhällsområden av betydelse för vår nationella säker het. I Den nya säkerheten ger ÖCB följande exempel på angelägna forskningsområden: ·de nya hotens utveckling, ·ett robust samhälle, ·totalförsvarets villkor i ett modernt samhälle, ·samhällets krishanteringsförmåga (enskilt och i samverkan med andra länder), 60 Utvecklingstendenser av betydelse ·civil beredskap i internationella säkerhetsstrukturer och ·andra länders säkerhetskoncept. ÖCB anser att FHS får en viktig roll för att inhämta och förmedla de kunskaper som skall ligga till grund för ett framtida totalför svar. FHS söker fylla de utvidgade kraven genom att inrätta en ny institution, beredskap, med uppgiften att utveckla forskning och undervisning inom det civila försvaret. erbjuder institutionen i samarbete med kurser på A-, B-, och C-nivå i statskunskap med inriktning mot totalförsvarsproblematiken. Flera forsknings projekt har påbörjats för att ge underlag för att förbättra den natio nella säkerheten. ÖCB har ett ramavtal med FOA rörande forskning och studier inom ledningsområdet och har därutöver erhållit forskningsstöd rörande det moderna samhällets sårbarhet, hoten och riskerna förenade med biologiska och kemiska ämnen samt de IT-relaterade hoten. Inom de totalförsvarsfunktioner och -sektorer där Socialstyrel sen medverkar finns behov av flera åtgärder för att förbättra bered skap och insatsförmåga. Enligt uppfattning erfordras bl.a. ökad satsning på externa kunskaps- och forsknings centra inom allmän katastrofmedicin, strålmedicin, försvarsmikro biologi och - virologi, katastroftoxikologi och nationell och internationell katastrofhälsovård. Dessa centra avses bedriva vetenskaplig forskning inom respektive område, samt medverka i utredningar, riskanalyser, utbildning och övningar främst för hälso- och sjukvårdens personal. De bör enligt SoS organiseras som projekt inom eller i anslutning till befintliga forskningscentra/motsv. Även har fått en tyngd- punktsförskjutning i sin verksamhet. Uppgiften att utveckla en god räddningstjänst för det svenska samhället är alltjämt dominerande. Här ingår bl.a. uppgiften att vara samordnande myndighet för beredskapen mot kärnenergiolyckor. En total översyn av radiak- skyddsberedskapen på främst lokal nivå men även på lägre och högre regional samt central nivå har genomförts. Integra- tionen mellan freds- och krigsuppgiften har därvid accentuerats. Utvecklingstendenser av betydelse 61 Det förebyggande arbetet mot brand och andra olycksrisker har givits större vikt. Metoder för riskanalyser och riskhantering är under utveckling. har också fått vidgade upp gifter för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemi- kalieolyckor. (Sevesolagstiftningen). De internationella insatserna i samband med katastrofer och i fredsbevarande internationella ope- rationer har både blivit mer omfattande och mera ofta förekommande. Samhällets krav på beredskap mot olyckor, katastrofer och andra allvarliga hot mot samhällets normala funktion i fred sett i relation till den breddade hot- och riskbilden gör det svårt att dra en skarp gräns mellan de uppgifter som åvilar SRV som central myndighet för räddningstjänst och verkets roll i det framtida total- försvaret. Den forskning och teknikutveckling som behövs för SRV uppgifter bör integreras med andra forskningsinsatser inom totalförsvarsområdet. Det samarbete som har utvecklats med bl.a. FOA är en god grund för en sådan utveckling. Regeringen bedömer i propositionen (1998/99:74 ) Förändrad omvärld – omdanat försvar att framtida industriella för- måga kommer att ha en struktur där ömsesidiga industriella be- roenden över nationsgränser utgör ett väsentligt inslag. Under trycket av en vikande internationell försvarsmaterielmarknad och skärpt konkurrens, främst från , intensifieras ansträng ningarna att förbättra förutsättningarna för och genomförandet av nödvändiga omstruktureringsåtgärder inom den europeiska för- svarsindustrin. Ett europeiskt beroendeförhållande och samarbete med kommer dock även fortsättningsvis att utgöra ett viktigt inslag i förutsättningarna för en europeisk teknologi- och materiel- försörjning. Regeringen anser att ansvaret för den försvarsindustriella omdaningen i huvudsak vilar på industriföretagen. Av flera skäl har emellertid statsmakterna ett ansvar för att möjliggöra och underlätta 62 Utvecklingstendenser av betydelse De måste som beställare av försvars- materiel vidta åtgärder för att materielförsörjningen bättre skall kunna anpassas till förändrade förutsättningar. skall aktivt delta i och hävda svenska intressen i de olika fora som har inflytande i den fortsatta processen. Det är också angeläget att svenska myndigheter i ökad utsträckning medverkar i dessa sam- arbeten så att industrin kan delta i den pågående internationella omstruktureringen. Försvarsindustrin i kännetecknas av överkapacitet var för en konsoliderings- och rationaliseringsprocess pågår inom ett antal produktområden. Konsolideringen av försvarsindustrin i har ännu inte kommit lika långt som i . Integrationen har i mycket liten utsträckning medfört sammanslagningar i större skala. Regeringen konstaterar därför att de europeiska försvars industriella kompetenserna är mycket splittrade. Försvarsmaktens materielanskaffning kommer framöver inte vara av sådan omfattning att den utgör en tillräcklig marknad för stora delar av den svenska försvarsindustrin. Det är inte heller möjligt att genom särskilda satsningar bevara inhemsk kompetens annat än för ett begränsat antal områden. Regeringen pekar på att detta sannolikt kommer att utsätta industrin för stora påfrestningar. Enligt regeringens bedömning kan statsmakterna dock under ett övergångsskede genom lämpliga utvecklingsuppdrag och upp- handlingar söka underlätta industrins möjligheter att medverka i pågående omstrukturering och internationellt samarbete. Detta gäller sådan industri som av försvarspolitiska skäl är av intresse för framtiden. Regeringens bedömningar bekräftas till stor delar av de syn- punkter som har inhämtats under utredningsarbetets gång från olika företag inom den svenska försvarsindustrin. Enligt vad utredningen erfarit bedömer flera företagsledningar att industristrukturen inom olika områden går mot ett fåtal stora före tag. Europeiska fö retag kommer att utgöra delar av sådana större industristrukturer där företagen har delat upp rollerna mellan sig inom ramen för gemensamma produktarbeten. På likartat sätt bedömer företagen formerna för upphandling av försvarsmateriel. Utvecklingstendenser av betydelse 63 att i ökande grad ske gemensamt och samordnat. I ett sådant perspektiv är det också naturligt att euro peiska forskningsorganisationer samordnar sig för att mer effektivt kunna stödja myndigheter och industri. Företagen pekar på att dessa förändringar påverkar deras behov av nationell teknologibas, vilken inkluderar en väl fungerande tek- nisk utbildning och grundforskning på högskolor, tillämpad forsk- ning och teknikutveckling på högskolor, i forskningsinstitut och i industrin samt tillgång till provningsanläggningar. För vissa kom- petensområden innebär det att svenska företag behöver förlita sig på utländska parter, liksom utländska parter kommer utnyttja kom- petens på svenska företag. Den nationella teknologibasen behöver därmed anpassas till de roller som företagen har i framtida multi- nationella produktarbeten. har försvarsbeslut fastställt att för det mili tära försvaret skall inhemsk kompetens säkerställas inom områ dena telekrigteknik, avancerad signaturanpassningsteknik, under- vattensteknik, flygteknik samt inom underhåll och vidmakthållande av de system som ingår i krigsorganisationen. Mot bakgrund av den ominriktning av det militära försvaret som förestår har regeringen uppfattningen att behovet av bas- kompetenser förändrats. Därför har man lyft fram flera men betydligt snävare avgränsade områden i avsikt att där säkerställa tillgång till erforderlig inhemsk kompetens. Dessa kompetens- områden benämns strategiska om de uppfyller något av följande kriterier: ·de avser specifika svenska förhållanden, ·de omgärdas av hög sekretess nationellt eller internationellt eller ·de är av väsentlig betydelse för vår förmåga att anpassa befint- liga system till ändrade krav och behov. 64 Utvecklingstendenser av betydelse De strategiska kompetenserna är en nödvändig förutsättning för att staten skall kunna vara en kompetent beställare av försvarsmate riel. Enligt regeringen utgör de strategiska kompetenserna numera delar av områdena ·flygteknik för vidmakthållande av JAS 39 ·vidmakthållande och underhåll av system i krigsorganisationen ·vapenteknik och ballistiskt skydd ·människa-system-interaktion (MSI) ·systemteknik för obemannade farkoster I de strategiska kompetenserna ingår också att besitta ett antal förmågor på hela bredden av för det militära försvaret viktiga områden, men där kraven på kompetensens djup kan variera be- roende på områdenas karaktär. Dessa förmågor är: ·förmåga att följa, förstå och värdera den tekniska och taktiska utvecklingen på alla områden som har, eller bedöms kunna komma att få, avgörande betydelse för försvarets operativa för- måga, ·förmåga att fungera som tillräckligt kompetent kund/krav ställare på de områden där anskaffningar kan bli aktuella. Industriellt kan de strategiska kompetenserna genomgående beskrivas som smala nischer. Det är emellertid inte givet att berörd kompetens skall finnas vid industrin. Den kan mycket väl finnas vid myndigheter och organisationer. Mot den bakgrunden har regeringen givit berörda myndigheter i uppdrag att avgränsa vilka strategiska kompetenser som behöver, omfattningen av dessa, hur de kan säkerställas samt var de bör finnas. Utvecklingstendenser av betydelse 65 3.4Totalförsvarets nuvarande forsknings- och teknologiförsörjningsprocess De processer som leder fram till beslut om totalförsvarets forsk- nings- och teknologiförsörjning är delvis väl utvecklade, men det finns också utrymme för påtagliga förbättringar. Det är svårt att få en sammanställd bild över alla de insatser som har betydelse för det samlade totalförsvarets utveckling och beredskap. Detta i sin tur kan innebära risker för att olika totalförsvarsorgans beslut om forskning- och teknologiför- sörjning inte blir koordinerade i erforderlig grad. Därigenom kan också möjligheter till kunskapsöverföring mellan olika ansvariga instanser försvåras och resurser kan satsas på projekt som redan helt eller delvis bedrivs på uppdrag av någon annan totalför- svarsmyndighet. Totalförsvarets militära och civila delar har helt olika förutsättningar och rutiner för styrning och kontroll av sin forskning och sin teknologiförsörjning. En viss samordning sker i samband med att programplaner och anslagsframställningar ut- arbetas. Trots detta bedömer utredningen att det underlag som insänds till regeringen och den beredningsprocess som där sker bör kunna förbättras så att statsmakterna framgent kan inrikta och styra forskningen och teknologiförsörjningen utifrån ett samlat totalförsvarsperspektiv. För att inrikta och följa upp sin FoU-verksamhet driver För- svarsmakten i samverkan med FMV och forskningsproducenterna en väl definierad planerings- och uppfölj- ningsprocess, den s.k. FoT-processen.