sou · GNB32 · 2000-01-01 00:00:00 — 4.För den, som åtnjuter fattigvård eller vars make eller minderåriga barn åtnjuta sådan vård, fattigvårdsstyrelsen; 5.för den, som är föremål för åtgärd enligt barnavårdslagen eller vars barn äro föremål för sådan åtgärd, barnavårdsnämnden; 6.för den, som behandlas vid en av det allmänna anordnad öppen läkarmottagning, av den för behandlingen ansvarige läkaren; 7.för den, som är intagen å lasarett eller därmed jämförliga sjuk- hus, å sjukstuga eller å sinnessjukhus, av lasarettsläkaren, sjukstugelä- karen, sjukvårdsläkaren eller motsvarande läkare samt 8.för den, som är intagen å annan allmän anstalt än som under 7. avses, av anstaltens läkare eller föreståndare. Behörighet att göra ansökan tillkommer dessutom vissa tjänsteläka- re (förste provinsialläkare, provinsialläkare, extra provinsialläkare, stadsläkare, stadsdistriktsläkare, köpingsläkare, municipalläkare samt hjälpverksamhetsläkare vid sinnessjukhus ävensom läkare, som innehar tjänsteställning jämförlig med de nu nämndas). Att initiativrätten sålunda avsevärt vidgats kommer sannolikt att få rätt stor betydelse för steriliseringsfrekvensen bland sinnesslöa, psyko- pater och asociala. Beträffande behörigheten att göra ansökan vill styrelsen framhålla, att den med saken avsedde alltid (oberoende av rättskapacitet) är be- hörig. Nämnda förfaringssätt bör i första hand komma ifråga, detta av såväl praktiska som psykologiska skäl. I detta sammanhang må även anmärkas, att varken läkare eller föreståndare för enskild anstalt i den- na sin egenskap är behörig att göra ansökan. Däremot är som ovan nämnts tjänsteläkare (provinsialläkare, stadsläkare m. i enlighet med bestämmelserna i 1 § tillämpningskungörelsen behörig att göra ansökan. 6IKTEN AV FULLST¤NDIGA ANS¶KNINGSHANDLINGAR &EL SOM B¶RA UNDVIKAS. Sedan 1941 års steriliseringslag trädde i kraft, har antalet ansök- ningar hos Medicinalstyrelsen om tillstånd till sterilisering avsevärt ökat. Det har därvid ofta förekommit, att ansökningshandlingarna in- kommit i ofullständigt skick. Detta har medfört dels ökad tidsutdräkt av ärendenas behandling, dels extra kostnader för statsverket. Medicinal- styrelsen vill därför framhålla angelägenheten av att ansökningshand- lingarna såvitt möjligt insändas i fullständigt skick. Vad som ofta förbises är, att yttrande från den som har vårdnaden om underårig skall, om så kan ske, fogas vid ansökan. Det är härvid att märka, att, även om underårig person är intagen å anstalt, hans föräld- rar icke därigenom frånträtt den vårdnad, som enligt Ingen om barn i äktenskap tillkommer dem. Detsamma gäller moder till underårig som fötts utom äktenskap och, i händelse av hemskillnad eller skilsmässa, den av föräldrarna, som av domstol tillerkänts vårdnaden om underårig. Har den med ansökan avsedde av domstol förordnad förmyndare, skall yttrande jämväl från denne fogas vid ansökan. Är den som avses med ansökan intagen å allmän anstalt, erfordras yttrande även av anstaltens läkare och föreståndare. Beträffande underårig, om vilken båda föräldrarna hava vårdnaden, är det önskvärt att båda yttra sig. Under alla förhållanden är fadern den som skall beredas tillfälle att yttra sig. Endast vid förfall för fadern kan modern träda i hans ställe. Sådant förfall får anses föreligga, om veder- börande exempelvis vistas på okänd ort, är stadd på långväga resa ut- omlands eller av annan anledning är hindrad avge yttrande. Förfallet bör styrkas av trovärdig person. Ett vanligt förbiseende, då ansökningshandlingar insändas, är att ål- dersbetyg icke bifogas. Sådant är emellertid obligatoriskt och måste, då det saknas efterskrivas, vilket sålunda medför tidsutdräkt av ärendets behandling. Likaså förbises emellanåt, att beträffande gift person andra maken alltid, när så ske kan, skall yttra sig i ärendet. Däremot får ena maken icke göra ansökan om sterilisering av den andra. Då tveksamhet synes råda om vad som menas med allmän anstalt, får styrelsen meddela, att med sådan avses endast statlig eller kommu- nal anstalt samt erkända alkoholistanstalter, I detta sammanhang må även anmärkas, att såväl allmänna sjukvårdsinrättningar som alla de anstalter, vilka kunna betecknas som fattigvårdsanstalter måste anses som allmänna anstalter i lagens mening. I anslutning till vad ovan sagts om rättsinkapacitet, där bl. a. påpe- kats, att det numera ofta ej behöver avgöras om sådan föreligger eller ej, kan här framhållas, att det i sådana fall, där tveksamhet härutinnan kan tänkas, är betydelsefullt att vederbörande, såvida han ej själv an- sökt om sterilisering, öm möjligt lämnar skriftligt medgivande därtill. Detta sker på härför avsedd plats på ansökningen. En ur praktisk synpunkt synnerligen viktig bestämmelse är den, att särskild ansökan om sterilisering icke erfordras, då medicinalstyrelsen enligt 2 § tredje stycket lagen om avbrytande av havandeskap, d. v. s. på grund av arvsanlag hos kvinnan, meddelat tillstånd till sådan åtgärd under villkor att å kvinnan jämväl företages sterilisering. För vinnande av större överskådlighet sammanställas nedan de vik- tigaste av de fel som stundom visat sig vidlåda ansökningshandlingar- na: Yttrande av den som har vårdnaden om underårig (oftast föräldrar, närmast, där så är möjligt, fader) saknas. Skall finnas även när under- årig är intagen å anstalt. Yttrande av förmyndare saknas. Yttrande av gift persons make saknas. Yttrande av anstaltsläkare och anstaltsföreståndare saknas. Ansökan gjord av make (ej behörig). Ansökan gjord av föreståndare för enskild anstalt (ej behörig). Det må i detta sammanhang framhållas, att ansökningsförfarandet ingalunda är så komplicerat som ovanstående framställning möjligen ger intryck av och att formaliteterna icke kunna sägas vara över hövan betungande. De nämnda yttrandena avgivas samtliga på bilaga 1; ofta behöves naturligtvis blott ett eller två av dem eller intet alls. Att t.ex. föräldrar till underårig och make skola yttra sig över förslag till en så allvarlig åtgärd som sterilisering, kan icke anses vara mer än riktigt. Utom själva ansökningen, nämnda bilaga I och läkarintyget (bilaga III), vars nödvändighet är självklar, fordras åldersbetyg, som är oundgängligt för ett tillräckligt betr yggande styrkande av identiteten. och bilaga I, som avges »av anförvanter, make eller andra, rörande de omständigheter, som äro av betydelse för sakens bedömande». Denna bilaga har visat sig ej sällan innehålla uppgifter av stor betydelse för ärendenas bedömande. Det är icke heller mer än billigt, att nära anför- vanter eller make beredas tillfälle att framlägga sin uppfattning om den till sterilisering föreslagna; formuläret med sina rubriker och enkla frå- gor ger behövlig ledning härför. Kretsen av dem som kunna avge inty- get har emellertid för att i möjligaste mån underlätta ansökningsförfa- randet gjorts så vid som gärna är tänkbart (»eller andra»); denna bilaga kan undertecknas av vem som helst, som överhuvud vet något om den till sterilisering föreslagna. Vad slutligen läkarintyget beträffar, kan möjligen böra framhållas, att detta i svåra och tveksamma fall natur- ligtvis kräver ett avsevärt arbete. I de enkla fall, som utgöra det övervä- gande flertalet, behöver varken undersökningen eller avfattandet av intyget bereda någon svårighet eller vara mycket tidskrävande. Erfa- renheten har visat, att i sådana fall korta och koncisa men genom vikti- ga sakuppgifter övertygande intyg ge en fullt tillräcklig grund för fal- lens bedömande. Sterilisering av kvinna skall utföras å lasarett, därmed jämförlig allmän anstalt eller sjukstuga av där anställd läkare. Medicinalstyrelsen kan dock, där den så prövar erforderligt, medgiva viss Läkare att utföra sterilisering å ovan angiven anstalt eller å annan anstalt. Beträffande verkställandet av sterilisering hos man föreskrives en- dast, att den skall utföras av legitimerad läkare. Sterilisering enligt lag var i princip frivillig. Detta är för- hållandet även beträffande sterilisering enligt den nya lagen. Vid pro- positionens framläggande anförde departementschefen bl. a., att det i stort sett syntes råda enighet om att den nya lagstiftningen borde bygga på frivillighetens grund. Mot denna principiella frivillighet strider icke det förhållandet, att i lagens mening rättsinkapabla personer, d. v. s. så- dana som kunna anses sakna förmåga att lämna giltigt samtycke till åt- gärden, få steriliseras utan sitt samtycke. Om en sådan person, som an- ses böra steriliseras, på förhand tillfrågas om sin inställning och vägrar att samtycka, skall således ingen hänsyn tagas härtill utan handlingar iordningställas och insändas. Om han, sedan beslut om sterilisering fattats, bestämt vägrar att underkasta sig åtgärden, får operationen dock ej utföras under anlitande av fysiskt våld. Vetskapen om att ett beslut fattats av Medicinalstyrelsen, synes ofta medföra, att en tidigare ovillig person underkastar sig åtgärden. Den lämpligaste behandlingen av dy- lika patienter torde i regel vara den, att det betraktas som tämligen självfallet att ett beslut av Medicinalstyrelsen skall verkställas, ehuru en person naturligtvis ej på direkt förfrågan får undanhållas upplysning om att fysiskt tvång ej kommer att användas. I en motion yrkades, att lagförslaget måtte kompletteras med en be- stämmelse om handräckningsförfarande. Rörande denna motion anför- de första lagutskottet i sitt utlåtande: »Det kan här endast vara fråga om sådana personer som på grund av rubbad själsverksamhet sakna förmå- ga att lämna giltigt samtycke till steriliseringsåtgärden, enär lagen i öv- rigt fordrar att vederbörande lämnar sitt samtycke. De personer som li- da av sådan mera utpräglad själslig rubbning, att den medför rättsinka- pacitet i fråga om ett dylikt samtycke och skulle motivera ett handräck- ningsförfarande för steriliserings verkställande, torde emellertid oftast redan vara intagna å anstalt eller i vart fall kunna med stöd av gällande lagstiftning intagas å anstalt, och beträffande å anstalt intagen person torde anlitande av polismyndighet för medverkan till verkställighet av ett beslut om sterilisering icke ifrågakomma. Utskottet finner därför ifrågavarande motion icke böra föranleda något tillägg till lagtexten.» följde utskottet. "ER¤TTELSE OM VERKST¤LLD STERILISERING Läkare, som med stöd av lagen verkställt sterilisering, är enligt 7 § tillämpningskungörelsen, skyldig att inom en månad insända berättelse därom till Medicinalstyrelsen enligt fastställt formulär. Har sterilise- ring företagits jämlikt 3 § andra stycket (på grund av kroppslig sjuk- dom eller kroppsfel hos rättskapabel kvinna efter utlåtande av tvenne läkare) eller 5 § (vid samtidigt avbrytande av havandeskap enligt 7 § abortlagen (den s. k. nödfallsparagrafen» lagen om sterilisering, skola tillika samtliga handlingar i ärendet insändas. I detta sammanhang må framhållas angelägenheten av att vederbörande läkare vid avfattandet icke blott av utlåtanden utan även av berättelser iakttaga sådan omsorg, att onödiga skrivelser för komplettering så vitt möjligt undvikas. 3KYLDIGHET F¶R VISSA L¤KARE ATT VERKA F¶R STERILISERING En betydelsefull nyhet i tillämpningskungörelsen är stadgandet om skyldighet för läkare, som äger att göra ansökan om sterilisering, att på framställning av myndighet eller då han eljest erhåller kännedom om fall, där sterilisering synes påkallad från allmän synpunkt, verkställa eller låta verkställa erforderlig undersökning samt, därest omständig- heterna därtill föranleda, sörja för att ansökan om sterilisering göres hos Medicinalstyrelsen. Det angelägna i att denna föreskrift tillämpas har ovan betonats i samband med diskussionen av de sinnesslöa, vilkas sterilisering kan sägas vara steriliseringslagens viktigaste syftemål. Råd och anvisningar rörande tillämpning av abortlagen. (Lagen om avbrytande av havandeskap På grund av den ändring av 2 § tredje stycket abortlagen 1), som trädde i kraft den , har medicinalstyrelsen ansett det erforderligt att i reviderad form åter utgiva de råd och anvisningar rörande tillämpning av lagen, som utgåvos . Den väsentligaste anledningen till att avbrytande av havandeskap (abortframkallning) ansetts böra bli föremål för särskild lagstiftning synes ha varit den under de senare decennierna allt kraftigare stegringen av de kriminella aborterna. utgick därvid uppenbarligen ifrån det antagan- det, att den åsyftade minskningen åtminstone delvis skulle kunna uppnås, om läkare medgåves rätt att i större omfattning än tidigare avbryta havan- deskap. Det har emellertid framhållits såsom en ofrånkomlig nödvändig- het, att vid lagstiftning på detta ömtåliga område gränsen mellan det tillåt- na och det otillåtna droges så fast och tydlig, att den vid den praktiska till- lämpningen icke till oberäknelig skada helt eller delvis utplånades under inverkan av de krafter, som här vore verksamma för en allt större obun- denhet. Den 1934 tillsatta abortkommitténs förslag, som innebar ganska vittgå- ende medgivanden i fråga om rätten att avbryta havandeskap, blev under den fortsatta utredningen och bearbetningen rätt avsevärt beskuret just i detta hänseende. Det sålunda bearbetade förslaget framlades sedan i pro- position till riksdag, som med vissa ändringar antog detsamma. Lagen trädde i kraft . 1) Ifrågavarande lagrum lydde ursprungligen: »Havandeskap må ej avbrytas på grund av arvsanlag hos kvinnan varom i 1 3, förmäles, med mindre jämväl sterili- sering å henne företages, utan så är att sådan åtgärd till följd av att kvinnan saknar förmåga att därtill lämna giltigt samtycke ej kan äga rum eller den av särskilda skäl finnes olämplig. Nuvarande lydelse: »Havandeskap må ej avbrytas på grund av arvsanlag hos kvinnan. varom i 1 § 3. förmäles, med mindre jämväl sterilisering å henne företa- gas, utan så är att sådan åtgärd av särskilda skäl finnes olämplig. Härjämte må anmärkts. att 10, 12 och 13 §§ genom lagändring i samband med ändring av strafflagen fått en något annan lydelse. Dessa sist- nämnda ändringar trädde i kraft den 1'. I lagens första paragraf angivas de särskilda förutsättningar, under vilka avbrytande av havandeskap är lagligen tillåtet. Dessa förutsättningar (indikationer) äro av principiellt tre olika slag, nämligen MEDICINSKA HU MANIT¤RA (eller etiska) och EUGENISKA (arvshygieniska). Om de medicinska indikationerna heter det i lagen, att havandeskap må avbrytas, N¤R P¥ KROPPSFEL ELLER SVAGHET HOS KVINNAN BARNETS TILLKOMST SKULLE MEDF¶RA ALLVARLIG LIV ELLER H¤LSA Som synes omfattar bestämmelsen icke blott rent medicinska indikationer (sjukdom och kroppsfel) utan även blandat medicinskt-sociala (svaghet hos kvinnan), varmed avses »utsläpade mödrar» och liknande fall. lagförslagets framläggande har uttryckligen framhållits, att RENT SOCIALA INDIKATIONER (ekonomisk nöd, »social vanära» och dylikt) däremot ICKE utgöra lagliga skäl till abortframkallning. Humanitära indikationer föreligga, N¤R KVINNAN H¤VDATS UNDER F¶RH¥L LANDE VAROM F¶RM¤LES KAP ELLER A g ELLER KAP A ELLER g S¥ OCK D¥ H¤VDANDET ¤GT RUM UNDER OMST¤NDIGHETER SOM OMF¶RM¤LES I KAP g STRAFFLAGEN SAMT INNEBURIT ETT GROVT ¥SIDOS¤T TANDE AV KVINNANS HANDLINGSFRIHET De här avsedda brottsliga handlingar- na äro dels våldtäkt eller annat rättsstridigt tvång dels vissa slag av sedlig- hetsbrott ' Härvid är emellertid att märka, att enligt 2 § första stycket vissa av de angivna brotten skola, där så kunnat ske, hava åtalats eller angivits till åtal för att kunna utgöra grund till avbrytande av havandeskap. Hit höra sålunda brott mot samtliga de ur 15 kap. strafflagen anförda §§ samt brott mot §§ 6 och 8 a i 18 kap. strafflagen. Därjämte stadgas i 2 § andra stycket, att avbrytande av havandeskap på grund av att kvinna vid hävdan- det ej fyllt , där den som har vårdnaden om henne ej samtyckt till åtgärden, icke må äga rum utan att särskilda omständigheter tala därför. Eugeniska indikationer för avbrytande av havandeskap föreligga, N¤R MED SK¤L ANTAGAS ATT KVINNAN ELLER DET V¤NTADE BARNETS FADER GENOM ATT P¥ AVKOMLINGAR ¶VERF¶RA SINNESSJUKDOM SINNESSL¶HET ELLER SV¥R KROPPSLIG sJUKDOM Till denna bestämmelse har emellertid i 2 § tredje stycket fogats det viktiga villkoret, att havandeskap ej må avbrytas grund av nyssnämnda ARVSANLAG HOS KVINNAN med mindre jämväl sterilise- ring å henne företagas, utan så är att sådan åtgärd av särskilda skäl finnes olämplig. De som undantagas från regeln ni sterilisering som villkor för abortframkallning äro dels de fall, där kvinnans hälsotillstånd är sådant att skäl tala mot abortoperationens utökning med en sterilisering, dels de fall, där en sterilisering är onödig (t. ex. därför att kvinnan befinner sig nära klimakteriet eller därför att hon kommer att interneras). Har tillstånd meddelats till abortframkallning under villkor av sterilisering, har kvinnan att välja mellan antingen abortframkallning jämte sterilisering eller att avstå från aborten, vida sterilisering av skäl som sagts icke befinnes olämplig. Mellan abortlagen och steriliseringslagen finnas två väsentliga olikhe- ter. Å ena sidan saknar steriliseringslagen av naturliga skäl motsvarighet till abortlagens humanitära indikation. Ä andra sidan saknas sterilisering- slagens sociala indikation lämplighet att vårda barn) i abortlagen. Där- emot överensstämma båda lagarna i medicinska och i den eugeniska indi- kationen. Beträffande den sistnämnda kan därför här hänvisas till »Råd och anvisningar rörande tillämpning av steriliseringslag», där några synpunkter på de eugeniska skälen för ofruktbarhet framläggas. 4IDSBEGR¤NSNING F¶R HAVANDESKAPETS AVBRYTANDE Första paragrafen sista stycket innehåller den viktiga bestämmelsen, att AVBRYTANDE HAVANDESKAP P¥ ANNAN ¤N SJUKDOM ELLER KROPPSFEL HOS KVINNAN EJ M¥ fö RETAGAS EFTER HAVANDESKAPETS TJUGONDE VECKA Detta gäl- ler alltså såväl vid de blandat medicinskt-sociala (svaghet hos kvinnan) som vid de humanitära och eugeniska indikationerna. Det är därför av vikt att i de ifrågakommande fallen tillstånd tillgreppet inhämtas i så god tid, att operationen hinner utföras inom den i lagen skrivna tiden. Då det icke låter sig göra att exakt bestämma dagen för befruktningens inträde, räknar man i praktiken med att ett normalt havandeskap varar dagar (= ) räknat från den sista regleringens första dag. För beräkning av den tid, inom vilken abortframkallning i nu avsedda fall F¥R ¤GA rum, år man alltså på samma sätt från sista regleringens första dag och räknar (= ) framåt. Av lätt insedda skäl är det emellertid ofta icke möj- ligt erhålla en exakt utgångspunkt för denna beräkning. Det blir då I tvek- samma operatören, som på grund av sin undersökning av kvinnan har att avgöra, hur ingreppet kan äga rum i Inom den i lag föreskrivna tiden. Med hänsyn till det allmännas intresse av att särskilt sinnesslöa kvinnor icke få tillfälle att fortplanta sig synes det lämpligt, att de på ålderdomshem och andra inrättningar, där de på grund av blandning av könen och relativt stor rörelsefrihet riskera att bli rådda med barn, bleve föremål för särskild till- syn i detta avseende. Lämpligen kunde detta ske genom förandet av sär- skilda menstruationslistor. Härigenom skulle man kunna föreb ygga, att ett hos en sinnesslö kvinna inträtt havandeskap kunde komma att överskrida den för abortframkallning lagstadgade gränsen. Lämpligast är givetvis att havandeskap förebyggas genom verkställd STERILISERING och att även på dylika anstalter intagna sinnesslöa män steriliseras. "EH¶RIGHET ATT G¶RA ANS¶KAN Enligt M¥ UTAN KVINNANS BEG¤RAN HAVANDESKAPET AVBRYTAS ALLENAST D¤R KVINNAN P¥ SJ¤LSVERKSAMHET SAKNAR F¶RM¥GA ATT L¤MNA GILTIGT SAMTYCKE TILL ¥TG¤RDEN Detta innebär enligt vad som uttryckligen stadgas i 1 § tillämpningskungörelsen att i fråga om R¤TTSKAPABEL KVINNA ENDAST KVINNAN SJ¤LV är behörig att göra framställning hos läkare samt ansökan hos medicinalstyrelsen om tillstånd till avbrytan- de av havandeskapet. I fråga om R¤TTSINKApabel kvinna stadgas i 2 § av nämnda tillämpningskungörelse, att utom KVINNAN SJ¤LV även vissa andra personer under särskilda förhållanden äro behöriga att göra ansökan om tillstånd till ingreppet. Dessa personer äro: för underårig kvinna den som har vårdnaden om henne, för omyndigförklarad kvinna förmyndaren och för kvinna, som är intagen å allmän anstalt, anstaltens läkare eller före- ståndare. Att märka är sålunda, att kvinnan själv, vare sig hon är rättska- pabel eller rättsinkapabel, alltid är behörig att göra ansökan. Att märka är också, att varken eller fattigvårdsstyrelse äga befogen- het att göra ansökan om avbrytande av havandeskap hos rättsinkapabel kvinna. Detta i motsats till vad som är förhållandet i fråga om ansökan om tillstånd till sterilisering. 4ILLST¥ND TILL AVBRYTANDE AV HAVANDESKAP Beträffande rätten att meddela tillstånd till avbrytande av havandeskap stadgas i 4 §, att sådan rätt tillkommer dels den läkare som utför ingreppet jämte annan läkare i den , dels medi- cinalstyrelsen. Under de nämnda läkarnas prövning falla såväl de medi- cinska som de humanitära indikationerna, såvitt det är fråga om rättskapa- bel kvinna. Till medicinalstyrelsens prövning skola, bortsett från vilken indikation det är fråga om, hänskjutas alla de fall, där kvinnan är rättsin- kapabel, samt alla fall med eugenisk indikation. Beträffande rättsinkapaciteten äga naturligtvis i princip samma resone- mang tillämpning här som i fråga om steriliseringslagen. Det må emeller- tid även här framhållas, att det vid bedömningen är fråga om att taxera den mentala rubbningens eventuella inflytande på den givna rättshandlingen, d. v. s. samtycke till den ifrågasatta åtgärden. Utan ett närmare ingående på detaljer för övrigt må här framhållas betydelsen av den psykiska dep- ressionens inflytande på mänskligt handlande och tänkande. Det är sålun- da uppenbart, att en kvinna i ett uttalat depressionstillstånd som regel är benägen att felbedöma sin situation och att hon av denna anledning icke kan anses rättskapabel, även om hon förstår ingreppets konsekvenser och kan resonera klart härom. En viktig synpunkt är härvidlag, att en kvinna, som genom en ovälkommen grossess kommit i en enligt hennes mening förtvivlad situation, och på grund av sin djupa, ofta med suicidalrisk för- enade depression erhållit abort, sedermera kan komma att förebrå sig, att hon ej framfött barnet. Risken härför eller i varje fall för svårare psykiska skadeverkningar måste vara avsevärt mindre, om beslutet fattats av medi- cinalstyrelsen och hon sålunda i viss mån befriats från eget ansvar. &R¥ GAN OM ABORTFRAMKALLNING HOS EN KVINNA SOM LIDER AV ETT UTTALAT PSYKISKT DEPRESSIONSTILLST¥ND B¶R ALLTS¥ H¤NSKJUTAS TILL MEDICINALSTYRELSEN 9TTRANDEN ANG¥ENDE IFR¥GASATT AVBRYTANDE AV HAVANDESKAP M M I 5 § första stycket föreskrives, att INNAN PR¶VNING SKER HURUVIDA HAVAN DESKAP M¥ AVBRYTAS TILLF¤LLE TILL YTTRANDE N¤R SK¤L D¤RTILL ¤RO B¶R BEREDAS DET V¤NTADE BARNETS FADER SAMT OM KVINNAN ¤R UNDER TJUGOETT ¥R DEN SOM HAR V¥RDNADEN OM HENNE OM HON ¤R OMYNDIGF¶RKLARAD F¶RMYNDAREN OM HON ¤R GIFT HENNES MAN OCH OM HON ¤R INTAGEN ¥ ALLM¤N ANSTALT DENNAS L¤KARE OCH F¶REST¥NDARE Huruvida de nämnda personerna skola höras är sålunda en omdömesfråga. I praktiken synes denna bestämmelse tillämpas så, att då intet av betydelse för frågans avgörande kan vara att vinna ge- nom vederbörandes hörande detta underlåtes. I den sistnämnda paragra- fens andra stycke stadgas därjämte, ATT I ¶VRIGT D¤R FR¥GA ¤R OM KVINNA SOM KAN L¤MNA GILTIGT SAMTYCKE TILL AVBRYTANDE AV HAVANDESKAPET YTTRANDE EJ M¥ INH¤MTAS UTAN KVINNANS MEDGIVANDE Denna bestämmelse har sär- skild betydelse vid utfärdandet av intyg enligt de av medicinalstyrelsen fastställda formulären till intygen A och B. Äro intygsgivarna andra per- soner än de som avses i 5 § första stycket, måste vederbörande förvissa sig om kvinnans samtycke, om de icke skola göra sig skyldiga till brott mot den sekretess, som lagen förutsätter.