sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Den får dock det egendomliga resul- tatet att avgiften blir regressiv. För att den enskilde skall få behålla av nettoinkomst överstigande folkpension och pensionstillskott måste avgiften sänkas vid ökande inkomst upp till en viss brytpunkt. Detta kan knappast ses som en rimlig taxekonstruktion. förslag att den enskilde skulle förbehållas av nettoinkomster överstigande folkpension och pen- sionstillskott var ett annat sätt som, samordnat med reglerna för bo- stadsstöd, skulle garantera den enskilde att få behålla någon del av in- komst över grundpension. Detta förslag kunde ej genomföras eftersom BTP inte utformades enligt den modell förut- satte. En tänkbar modell skulle kunna vara att ersätta de som reglerades i socialtjänstförordningen fram med exempelvis . Ett sådant förslag skulle innebära att den enskilde utöver sitt förbehållsbelopp skulle garanteras få behålla av de nettoinkomster som överstiger nivån för folkpension och pensionstillskott. En begränsning av marginaleffekterna till högst av in- komst överstigande folkpension och pensionstillskott efter skatt skulle ge följande skillnader i avgifter vid en kommunalskatt om och en hyra om . 5 följer och utvärderar 96:6, sid 35 184 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU Figur 8 $YJLIW YLG YLVV LQNRPVW NU HWF XSS WLOO inko m s t Beräkningsförutsättningar: Den enskilde förbehålls av inkomst efter skatt som överstiger nivån för folkpension och pensionstillskott. Kommu- nalskatten är i exemplet räknat på och hyran till (personen förutsätts enbart ha pensionsinkomster och inte ha något kapital). Som framgår av diagrammet skulle en begränsning av marginaleffek- terna i avgiftssystemet främst ha en dämpande effekt på avgifts- ökningen i inkomstnivåerna upp till . Var brytpunkten ligger är beroende av om den enskilde har BTP eller ej. En annan modell är att begränsa problemet genom ett relativt lågt tak för hur höga avgifter som får tas ut för äldre- och handikappom- sorg. Detta diskuteras vidare i nästa kapitel. Eftersom marginaleffekterna är beroende av om den enskilde har BTP eller ej är det svårt att finna enkla former för en reglering av hur stora marginaleffekter som kan tillåtas i taxesystemet för äldre- och handikappomsorg. Min bedömning är att den enda framkomliga vägen är att kommunerna beaktar marginaleffekterna vid sin taxesättning. Ett skäl till att taxesystemen kan leda till marginaleffekter översti- gande är att kommunerna vid avgiftssättningen inte har kännedom om den enskildes "avgiftsutrymme". Med förslagen som redovisats ovan i detta kapitel, att kommunerna skall inhämta uppgifter om nettoinkomster och nettobostadskostnad, kan detta problem undvi- kas. Det är då enklare för kommunfullmäktige i respektive kommun att ange hur mycket av den enskildes disponibla inkomst som kan gå till ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 185 avgift, och hur mycket av varje ytterligare tjänad hundralapp den en- skilde skall få behålla för egen del. 7.7.1Få kommuner inhämtar uppgift om bostadskostnad I enlighet med 35 § SoL skall den enskilde, när bostadskostnad och avgift är betalda, ha tillräckliga medel för sina personliga behov. Vid den kartläggning genomförde 1996 framkom att en majoritet av landets kommuner då inte regelmässigt hämtade in upp- gifter om bostadskostnaden. Det innebär att kommunerna vid avgifts- sättningen inte hade kunskap om den enskilde fick sitt förbehållsbelopp kvar. I den kartläggningen framkom vidare att vissa kommuner hade ett tak för hur hög bostadskostnad kommunen tog hänsyn till. Den del av hyran som kan ligga över detta tak får den enskilde i dessa kommuner täcka med sitt förbehållsbelopp. Taket var vanligen lika med vad som gäller för BTP, dvs. Vissa kommuner tog vid beräkningen av nettobostadskostnaden hänsyn till den BTP den enskilde faktiskt erhåller. I andra kommuner, uppgift saknas om hur många, skedde någon form av schablonmässig beräk- ning. Ett exempel är vad som gäller i de fall då den enskilde är berättigad till BTP men ej vill söka. Det är då inte ovanligt att kommunen gör en egen bedömning av vilken BTP som skulle kunna utgå, och drar detta fiktiva BTP från bostadskostnaden. Ett annat exempel är en modell där kommunen inte tar hänsyn till den reduktion förmögenhet ger på BTP. Kommunen räknar avgiften som om den enskilde inte haft någon förmögenhet alls. Om den en- skilde har bankmedel/motsvarande på några , eller kanske en sommarstuga, så kan det bli betydande skillnader mellan det fiktiva BTP kommunen beräknar och faktisk BTP. 186 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 7.7.3Faktisk bostadskostnad och BTP grund för avgiften För att kunna bevaka att den enskilde har sitt förbehållsbelopp kvar skall kommunerna enligt min bedömning regelmässigt inhämta uppgift om bostadskostnad och eventuell BTP och annat bostadsstöd. Beträffande hyra för hyreslägenhet är detta normalt sett enkelt. Pro- blem kan uppstå om inte alla kostnader inkluderas i hyran, t.ex. om värmen ligger utanför, liksom om kostnader som skall täckas av förbe- hållsbeloppet är inkluderade, t.ex. hushållsel. I båda fallen bör de scha- bloner som framgår av RFV:s allmänna råd användas. Om den enskilde kan styrka att hennes kostnader avviker från schablonen kan faktiska kostnader användas. Beträffande bostadsrätter och eget hem bör likaså normalt sett RFV:s schablonvärden kunna nyttjas vid beräkningen av drift- och uppvärmningskostnader. I enlighet med RFV:s föreskrifter läggs till detta fastighetsskatt, tomträttsavgäld och av räntekostnader på lån till bostaden. Den enskilde skall inte på grund av höga avgifter tvingas flytta från sitt eget hem. Vid beräkningen av bostadskostnaden skall kommunerna därför utgå från faktisk bostadskostnad. Det är inte acceptabelt att kommunerna bara godtar en bostadskostnad upp till ett högsta belopp. Det är inte heller godtagbart att använda fiktivt beräknad BTP. 7.8Administration och kostnader för förslagen 7.8.1Kommunernas möjligheter att hämta uppgifter maskinellt Min ambition har varit att begränsa administrationen av inhämtande av uppgifter om inkomster och bostadskostnad. Detta har bl a skett genom en samordning med de förslag avser att lägga. Det är av allmänintresse att underlaget för beräkning av avgifter och förbehållsbelopp är rätt. För att kommunerna skall kunna bevaka att den enskilde har tillräckliga medel kvar måste kommunerna på ett en- kelt sätt kunna få alla relevanta uppgifter. För hushåll som har BTP förutsätts detta kunna ske via RFV. Om förslag för- verkligas kommer RFV att inhämta uppgifter om inkomster av tjänst, näringsverksamhet och kapital, uppgifter som beräknas vara tillgängliga . ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU 187 Det är önskvärt att uppgifter skall kunna hämtas via datamedia eftersom det underlättar inte bara för kommunen utan även för äldreomsorgstagaren, som slipper att lämna uppgifter till såväl RFV som kommun. Det tryggar också att uppgifterna blir korrekta så att avgiften inte riskerar att bli för hög. Vidare ska, om förslag förverkligas, RFV sända ut de uppgifter verket har inhämtat om den enskildes pensionsinkomster till den enskilde för godkännande av uppgifterna. De uppgifter RFV kan lämna till kommunerna är således godkända av den enskilde, som haft möjlighet att korrigera felaktigheter. Jag förutsätter slutligen att kommunerna delger den enskilde vilka inkomster och bostadskostnad som avgiften grundar sig på för en ytterligare kontroll att uppgifterna stämmer. Detta förutsätter dock att RFV får lämna ut uppgifter som RFV in- hämtat från andra pensionsutbetalare. Enligt 17 § socialförsäkrings- registerlagen (SFS 1997:934) får uppgifter i ett socialförsäkrings- register lämnas ut på medium för automatisk databehandling endast om det följer av lag eller förordning om inte uppgifterna skall användas för forskning. Inom RFV ser man över möjligheterna att föreslå en komplettering i socialförsäkringsregisterförordningen (SFS 1998:1576) för att möjliggöra utlämnande av uppgifter till kommunen. För hushåll som inte har BTP hämtar många kommuner upp- gifter om pensioner från RFV och några övriga större pensionsutbeta- lare. Från RSV kan uppgifter om t.ex. deklarerade kapitalinkomster erhållas, dock först när de är fastställda, vilket för personer med för- enklad deklaration sker . 7.8.2Ökad administration kan ge merkostnader I de kommuner som hämtar uppgift om taxerad inkomst från RSV kan mitt förslag leda till en ökad administrativ belastning. Merkostnader kan uppstå dels genom att vissa kommuner kan behöva investera i sitt ADB-stöd för debiteringen av avgifterna, dels genom att kommunerna inte kan nöja sig med att via datamedia hämta uppgifter om taxerade inkomster från RFV. Det är inte möjligt att avgöra hur många kommu- ner som måste göra mer omfattande förändringar i sina administativa rutiner. Det är därför inte heller möjligt att bedöma vilka kostnader som uppstår. Kommunerna är skyldiga att ha kunskap om aktu- ella inkomster och boendekostnad för att kunna sätta en korrekt avgift. Förutsatt att kommunerna svarar upp mot detta krav i 35 § SoL och dess förarbeten så medför de ovan redovisade förslagen varken föränd- rat arbetssätt eller ökade kostnader. 188 ,QNRPVW LQNRPVWUHODWHUDGH DYJLIWHU Som redovisats i kapitel 4 och 5 finns det brister i hur kommunerna uppmärksammar behov av jämkning. I de fall då kommunerna debiterat avgifter som inneburit att den enskilde i praktiken haft mindre kvar än det av kommunen fastställda förbehållsbeloppet så medför kravet att kommunen måste inhämta uppgifter om aktuella nettoinkomster och nettobostadskostnad ett bortfall av intäkter. En överslagsmässig be- dömning har gett vid handen att det kan röra sig om i storleksordningen som kommunerna inte skulle ha erhållit om de följt sina egna bestämmelser om förbehållsbelopp. För den tiondel av kommunerna som använder sig av en fiktiv in- komst av kapital innebär förslagen en viss reduktion. Det har inte varit möjligt att kostnadsberäkna detta. En begränsning av marginaleffekterna genom att bestämma att den enskilde skall behålla av inkomster överstigande folk- pension och pensionstillskott skulle medföra en ytterligare kostnad ut- över den redovisade för förbehållsbeloppet om . Det totala intäktsbortfallet inklusive riktvärde för förbehållsbelopp skulle således uppgå till cirka 700–. Som redovisats ovan föreslår jag inte någon reglering av vad den äldre skall få behålla av inkomster överstigande folkpension och pensionstillskott. Enligt min bedömning riskerar de stora skillnaderna i avgift för en och samma insats att minska legitimiteten i avgiftssystemet och tilltron till den solidariskt finansierade äldreomsorgen. Skillnaderna bör reduceras genom att lägger fast en K|JVWD DYJLIW som får debiteras för vård och omsorg. inbegrips t.ex. hjälp i hemmet i form av personlig omsorg, servicein- satser, trygghetslarm, dagverksamhet och korttidsboende liksom vård, omsorg och service i särskilda boendeformer. Jag föreslår därför att 35 § SoL kompletteras med en bestäm- melse om att kommun inte för omsorg och service får debitera av basbeloppet, vilket nivå är (av- Vidare föreslår jag ett tak för K|JVWD ERHQGHDYJLIW som får debiteras i de fall då boendekostnaden inte är fastställd som hyra. Med ledning av faktiskt debiterade avgifter för tvåbäddsrum bör taket sättas till högst av basbeloppet (nivå) Genom ett nationellt tak för avgifter minskar skillnaderna i avgift för samma insats såväl inom som mellan kommunerna. Vidare kan problemen med höga marginaleffekter minskas. Taket är dock satt så högt att det inte inskränker kommunernas möjligheter att t.ex. debi- tera faktisk kostnad för serviceinsatser eller i övrigt ha en viss diffe- rentiering av avgifterna beroende av betalningsförmåga. Begreppet VMlOYNRVWQDG i SoL och LSS ersätts med en formule- ring som tydliggör att det som avses är att avgiften inte får överstiga den genomsnittliga kostnaden för insatsen. 190 +|JVWD DYJLIW I drygt fyra femtedelar av landets kommuner påverkar inkomsten av- giften. I kommuner med höga avgiftstak kan det bli stor skillnad i av- gift för samma hjälp mellan personer med olika inkomster. Det finns exempel på att personer i samma kommun, boende på samma äldrebo- ende och med samma vård och omsorg kan betala en avgift exkl. kost och hyra som skiljer mer än . Inga kommuner har helt lika taxesystem. Såväl regler som avgifts- nivåer skiljer. Skillnaderna i avgift för samma insats kan vara bety- dande mellan olika kommuner. Skillnaderna i högsta avgift, "tak", som kan debiteras enligt respektive kommuns regler är mycket kraftiga. Skillnaderna i högsta avgift/avgiftstak är som redovisats i kapitel 4 det främsta skälet till de i olika sammanhang uppmärksammade skill- naderna i avgifter mellan olika kommuner. Mellan kommunen med den lägsta resp högsta redovisade avgiftstaket för kost, vård och omsorg i särskilt boende med helinackordering skiljer det (se avsnitt 4.6.8). $YJLIWVWDN I|U YnUG VHUYLFH RFK RPVRUJ L KHPWMlQVW UHVS L VlUVNLOW ERHQGH PHG KHOLQDFNRUGHULQJ L NRPPXQHQ PHG ODQGHWV OlJVWD UHVS K|JVWD WDN VDPW PHGHOYlUGHW I|U VDPWOLJD NRPPXQHU Källa: , Äldreuppdraget 1998:4 +|JVWD DYJLIW 191 8.2.1Skäl för att begränsa skillnader i avgifter Skillnaderna mellan kommunerna kan ses som exempel på att kommu- nerna nyttjar det kommunala självstyret, och att politiska preferenser i de olika kommunerna fått genomslag. Det visade sig dock vid Social- styrelsens genomgång av kommunernas taxor 1996 svårt att finna mönster varför vissa kommuner hade låga, andra höga taxor. Detta samvarierade varken med kommuntyp, låg/högskattekommun eller kommunens finansiella ställning. Skillnaderna mellan kommunerna är betydande. Även skillnaderna för samma insats inom en kommun kan vara betydande. Att det i vissa fall skiljer mer än för samma typ av vård och omsorg kan enligt min bedömning upplevas som orättvist och undergräva förtroen- det för äldreomsorgen och dess taxor. I extremfallet skulle den avgiftsplanerande förmögne äldre med mycket höga inkomster kunna spara på att bosätta sig i kommunen med lågt avgiftstak i stället för i kommunen med det hög- sta taket. Avgiftsplanering genom att bosätta sig i "rätt" kommun torde vara ovanligt även om utredningen erfarit att det förekommer. Däremot stimulerar de höga avgifterna i vissa kommuner en aktiv "avgiftsplanering" genom att omplacera kapital så att den avgiftsgrun- dande avkastningen på kapitalet minimeras. Även detta förhållande riskerar att undergräva taxesystemets legitimitet. Jag har inledningsvis jämfört med Hälso- och sjukvårdslagens be- stämmelse att vård skall ges på lika villkor. Det kan också finnas skäl att erinra om att kommunallagen föreskriver att kommuninnevånarna skall behandlas likvärdigt, vilket i andra taxesammanhang, främst avse- ende teknisk service, ansetts innebära att taxeskillnader skall kunna motiveras av den enskildes nytta av en viss tjänst. För samma "nytta" skall den enskilde betala samma avgift. Ett avgörande motiv för min bedömning är att inte mer än åtta pro- cent av pensionärer i åldern 65–och cirka 42–av har någon form av äldreomsorg. Övriga berörs inte av den inkomstomfördelning äldreomsorgsavgifterna innebär. Dessutom är det en minoritet av äldreomsorgstagarna som har inkomster som medger avgifter som överstiger det avgiftstak jag förordar. Det finns således flera skäl för att begränsa de skillnader som kan accepteras för samma insats såväl inom en kommun som mellan kom- munerna. Följande modeller kan tillämpas för att begränsa avgiftsspridningen: 192 +|JVWD DYJLIW ·Någon form av högkostnadsskydd/avgiftstak införs på nationell nivå. ·Förbud mot inkomstrelaterade taxor. ·Förbehållsbeloppet kompletteras med att den enskilde skall garante- ras ha kvar viss andel av inkomster överstigande folkpension jämte pensionstillskott (begränsning av marginaleffekterna i taxesyste- men). Som vi redan sett i kapitel 7 är förbud mot inkomstrelaterade taxor ingen lämplig väg. Inte heller begränsningar av marginaleffekterna ger en tillräcklig spärr mot skillnader i avgifter (se diagram i avsnitt 7.6.3). Min bedömning är därför att ett högkostnadsskydd bör införas i de na- reglerna för avgifterna för äldre- och handikappomsorg. I denna utredning används begreppet avgiftstak som benämning för att begränsa högsta avgiftsuttag. Jämförelse kan göras med högkostnads- skydden för öppen hälso- och sjukvård och läkemedel, som skyddar den enskilde mot för hög kostnad sett . Med hänsyn till att äldreomsorgsavgifterna uppgår till högre belopp och av tradition debi- teras bör ett högkostnadsskydd, om det skall införas, utfor- mas som ett högsta belopp som får debiteras . Det kan finnas flera utformningar av ett avgiftstak. En första fråga är vad som skall omfattas av taket: ·Taket kan omfatta såväl vård, omsorg och service som kost ·Avgifter för kost undantas Det är svårt att göra en tydlig avgränsning mellan olika insatser. Även städning eller dagligvaruinköp kan ha stora inslag av omsorg och vård i sig beroende av hur de utförs i det individuella fallet. Att skilja ut vissa insatser ur ett högkostnadsskydd skulle bli komplicerat och föranleda många diskussioner om vad den erhållna hjälpen faktiskt innehållit. Om ett högkostnadsskydd införs bör det omfatta såväl hjälp med personlig omsorg som serviceinsatser. Avgifterna för kost bör däremot behandlas på annat sätt. För kosten bör ett tillräckligt skydd mot för höga avgifter vara den bestämmelse som redovisas nedan som ersättning för begreppet självkostnad i 35 § SoL. Den innebär att kommunen inte får debitera högre avgift än den genomsnittliga kostnaden för att tillhandahålla tjänsten. +|JVWD DYJLIW 193 landets kommuner tar ut en avgift för kost i särskilt boende med helinackordering som ligger nära eller lika med självkostnaden. Ett annat skydd för den enskilde är att han eller hon efter att ha betalat hyra och avgift för vård och omsorg samt kost skall garanteras sitt förbehållsbelopp. Avgiftstaket kan sättas endera till ·en nivå som möjliggör att flertalet äldre kan betala denna avgift, "lågt tak" ·en nivå som ligger högre än vad en majoritet av omsorgstagarna betalar, "högt tak" ·en nivå som minskar spridningen av avgifter men inte begränsar kommunernas handlingsutrymme, "medelnivå". $QGHO lOGUHRPVRUJVWDJDUH VRP VNXOOH In VlQNW DYJLIW RP DYJLIWVWDN LQI|UV VDPW LQWlNWVERUWIDOOHW I|U NRPPXQHUQD Andel som får sänkt avgift (%) kommunerna (mkr) Anm: intäktsbortfallet avser det ytterligare intäktsbortfall som uppstår utöver effekten av införande av riktvärde för förbehållsbelopp enligt kapitel 5. Problemen med marginaleffekter skulle minimeras om avgiftstaket sätts så lågt att majoriteten av de äldre har råd att betala denna avgift utan att det inkräktar på hushållets förbehållsbelopp. Nivån skulle då behöva ligga kring för . Kostnaden för detta skulle, utöver den som följer av det förhöjda förbehållsbeloppet enligt kapitel 6, kunna uppgå till innemot . 194 +|JVWD DYJLIW +|JW WDN Ett alternativ är att lägga taket på en nivå så att endast extremerna faller bort. Det är mycket få personer som har avgifter överstigande 2 000, och än färre (se tabellbilagan 5a och 8a). Intäktsbortfallet om taket sätts vid kan beräknas till . Ett tredje alternativ är att lägga avgiftstaket så att det har en begrän- sande roll men ligger så högt att majoriteten av äldreomsorgstagarna betalar en lägre avgift. Om avgiftstaket sätts vid skulle det påverka avgiften för av äldreomsorgstagarna med hemtjänst i ordinärt och serviceboende, och av äldreom- sorgstagarna med helinackordering i särskilt boende. Kostnaden skulle, utöver den som följer av det förhöjda förbehållsbeloppet, bli . Om taket fastställs till påverkar det avgiften för i ordinärt och serviceboende och i särskilt bo- ende med helinackordering. Intäktsbortfallet skulle uppgå till . Jag bedömer att det är olämpligt med ett system med kraftig inkom- stutjämning enbart för den minoritet av de äldre som på grund av sjuk- dom och/eller funktionshinder behöver äldreomsorg. Det är tvärtom önskvärt att minska marginaleffekterna i de inkomstrelaterade avgifts- system som förekommer i en majoritet av landets kommuner. Jag anser vidare att de stora skillnader som finns inom och mellan kommunerna för samma insats inte är rimliga. Det är därför önskvärt att minska dessa skillnader. Ett förbud mot höga marginaleffekter skulle bli tekniskt komplice- rat, eftersom det för att bli rättvist skulle behöva anpassas till skillnader i kommunalskatt liksom till om den enskilde har bostadsstöd (BTP) eller ej och om det i kommunen finns kompletterande bostadstöd (KKB). Det skulle vidare bli förhållandevis dyrt. Det skulle inte heller ge en tillräcklig begränsning av spridningen på avgifter. Jag förordar därför en modell med ett nationellt satt avgiftstak. Ett tak vid en låg nivå (200–) skulle ge ett relativt stort intäktsbort- fall och innebära ett stort ingrepp i kommunernas taxesystem. SOU 1999:33 +|JVWD DYJLIW 195 tak, t.ex. det redovisade vid , skulle endast marginellt leda till minskade skillnader i avgifter mellan olika individer för samma insats. Det skulle inte heller dämpa marginaleffekterna annat än för en grupp äldreomsorgstagare med mycket höga inkomster. Det skulle däremot inte medföra något nämnvärt intäktsbortfall, och medger en ökad av- giftsfinansieringsgrad i takt med att nya pensionärsgenerationer med bättre pensioner får äldreomsorg. En nivå på prisnivå (av basbeloppet) har flera fördelar: ·Den är tillräckligt låg för att innebära att marginaleffekterna i taxe- systemet inte blir alltför besvärande. ·Den begränsar spridningen i avgifter så att skillnaderna i avgift för samma insats inte skall behöva upplevas som orättvisa. ·Den bör kunna minska incitamenten till olika former av "avgifts- planering" som att placera kapital så att det inte är räntebärande liksom andra åtgärder som riskerar att minska tilltron till och legi- timiteten i taxesystemet. ·Den är så hög att den möjliggör för de kommuner som önskar ha en taxa för serviceinsatser som (för de som har råd) mot- svarar kommunens kostnad för att utföra insatsen. Nackdelen är att den leder till ett intäktsbortfall som inte är försumbart, och att detta kommer att öka i takt med att äldreomsorgstagarna får ett allt större "avgiftsutrymme". Mitt förslag är att ett högkostnadsskydd införs, och att det sätts till av basbeloppet och gäller . Inom detta tak skall avgifter för personlig vård och omsorg, serviceinsatser, dagverksamhet, korttidsboende, trygghetslarm (inkl kostnaden för själva tekniken), ledsagarservice, avlösarservice och liknande insatser inrymmas. Avgiftstaket om påverkar relativt få äldreom- sorgstagare. Som vi sett skulle med hemtjänst och som bor i särskilda boendeformer med helinackordering få sänkt avgift. Intäktsbortfallet kan ligga i intervallet 115–. En bedömning av effekterna på redovisas i kapitel 10. En ytterligare fråga är om tak bör införas jämväl än månad. Som exempel kan nämnas korttidsboende som omfattar del av månad och debiteras av kommunen med visst belopp per dag. Om korttidsboendet enbart omfattar någon enstaka dag under en viss månad 196 +|JVWD DYJLIW är avgiftstaket ett bristfälligt skydd. Min bedömning är att detta måste beaktas av respektive kommun vid utformningen av dess taxeregler. En alltför detaljerad styrning bör undvikas. 8.2.4Avgiftstak för två- och flerbäddsrum Som redovisades i kapitel 3 kan ett hyresförhållande i hyreslagens be- märkelse normalt sett inte anses föreligga i två- och flerbäddsrum. Hu- vudskälet till detta är att den enskilde då vanligen inte har ett självstän- digt förfogande över den del av rummet som hon/han bor i. Antalet äldre som inte har eget rum har minskat relativt snabbt un- der , men uppgick till knappa 12 000 /98. Hur många av dessa som har korttidsboende och därför inte skall betala hyra eller boendeavgift går inte att utläsa ur socialtjänststatistiken. I ett aktuellt rättsfall debiterades var och en av de boende i ett två- bäddsrum en hyra om .