sou · GNB315 · 2000-01-01 00:00:00 — I paragrafen, som är ny, har bestämmelserna i 13 § första stycket nämndlagen om möjlighet att meddela särskilt beslut i ett ärende som rör både fråga om förlängning av arrendeavtal som villkoren för sådan förlängning förts in (angående motivet till förslaget, se avsnitt 11.2.8). Vidare har angetts att beslutet i förlängningsfrågan får överklagas sär- skilt. 8 kap. 37 § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om prövningstillstånd. I första stycket anges att det krävs prövningstillstånd för att hovrätten skall pröva ett överklagande. Bestämmelsen omfattar samtliga ärenden enligt jordabalken angående arrende. I 39 § tredje stycket ärendelagen finns angivet dispensgrunderna för prövningstillstånd. I andra stycket anges vissa undantag från kravet på prövningstill- stånd. Motsvarande undantag finns i annan lagstiftning med regler om prövningstillstånd (jfr 49 kap. 12 § ). 8 kap. 38 § I paragrafen, som är ny, finns en regel om s.k. fullföljdsförbud med ventil i ledet hovrätt-Högsta domstolen för vissa särskilt angivna ärenden (angående motivet till förslaget, se avsnitt 11.2.10.4). Hovrätten kan, om den anser att det finns skäl för en prövning om tillstånd kan ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 , tillåta att beslutet överklagas. Samtliga beslut som hovrätten fattar i ett sådant ärende som anges i paragrafen - även beslut att inte meddela prövningstillstånd - omfattas av överklagandeförbudet. Ventilen innebär att det endast är ärenden som kan föranleda preju- dikatdispens som får tillåtas överklagas, medan ärenden för vilka det skulle kunna föreligga extraordinär dispens inte ges motsvarande möj- lighet. Överklaganderätten är inte avsedd att vara begränsad till de fall då prejudikatfrågan är svårbedömd eller komplicerad. Rätt att överklaga bör tillåtas när det helt saknas vägledande uttalanden eller om det före- kommer motstridiga uppgifter i den juridiska doktrinen. Framför allt bör det föreligga skäl för hovrätten att medge fullföljdsrätt om hov- rättspraxis är splittrad. 8 kap. 39 § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tilltrosbevisning. Bestämmelserna bör tolkas på samma sätt som motsvarande bestäm- melser i (50 kap. 23 § och 55 kap. 14 § rättegångs- balken). 8 kap. 40 § Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om rättskraft. Bestämmelsen överensstämmer med 22 § nämndlagen i den del denna avser ärenden angående arrende enligt jordabalken. I paragrafen, som är ny, föreskrivs att beslut i ett dis- pensärende inte får överklagas (angående motivet, se avsnitt 14.2.2). 9 kap 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet i förlängnings- och villkorstvister. Första stycket behandlar det fallet att jordägaren sagt upp avtalet och andra stycket det fallet att jordägaren eller arrendatorn för en kommande arrendeperiod begärt ändrade villkor. Som anförs (avsnitt 11.2.1) anser utredningen att förlängnings- och villkorstvister skall handläggas enligt ärendelagen. Ett förfarande enligt ärendelagen kan inledas genom anmälan, ansökan, överklagande eller på annat sätt (4 § ärendelagen). För att underlätta tillämpningen av reglerna bör det i samtliga paragrafer som reglerar prövningen av frågor som handläggs enligt ärendelagen anges hur ett ärende inleds - dvs. efter ansökan - och vem som får göra det. I första stycket ersätts "hänskjuta tvisten till arrendenämnden" med "ansöka om att fastighetsdomstolen förordnar att avtalet skall upphöra eller fastställer villkoren för förlängning av avtalet" samt "tvisten dock hänskjutas" ersätts med "ansökan dock göras". På motsvarande sätt skall i andra stycket "hänskjuta tvisten till arrendenämnden" ersättas med "ansöka om att fastighetsdomstolen fastställer villkoren för förlängning av avtalet" och i tredje stycket ersättas med "Om en ansökan inte har kommit in till fastighetsdomstolen". 9 kap. 12 § I första stycket ersätts villkorstvist som hänskjutits till arrendenämn- den" med villkorstvist enligt 10 § andra stycket". Ändringarna i andra och tredje styckena är en följd av att klander- talan tas bort och att de aktuella frågorna skall handläggas enligt ären- delagen. 9 kap. 12 a, 12 b och 13 §§ Liksom ändringarna i 12 § andra och tredje styckena är ändringarna i förevarande paragrafer en följd av att klandertalan tas bort och att frågorna skall handläggas enligt ärendelagen. 9 kap. 17 a och 18 §§ Paragraferna, som behandlar frågor om byggnadsskyldighet, komplet- teras med bestämmelser om vem som får inleda ett ärende. 9 kap. 21 § Paragrafen, som rör frågor om täckdikning, kompletteras med bestäm- melser om vem som får inleda ett ärende. 9 kap. 24 § I paragrafen finns bestämmelser om utseende av synemän. Frågan handläggs som ett ärende vid fastighetsdomstolen. För att uppnå större enhetlighet i kapitlet ersätts rätten med "fastighetsdomstolen". Vidare anges att synemännen utses efter ansökan av jordägaren eller arrendatorn. 9 kap. 31 § Paragrafen behandlar frågan om överlåtelse av arrenderätten. I andra stycket anges att ansökan görs av arrendatorn. 9 kap. 31 b § Paragrafen innehåller bestämmelser om arrendatorns rätt att enligt 31 a § överlåta arrenderätten. I andra stycket anges att prövningen görs av fastighetsdomstolen efter ansökan av arrendatorn. I tredje stycket ersätts "arrendenämnd eller fastighetsdomstol" med "domstol". Med domstol åsyftas såväl fastighetsdomstol, hovrätt som . 11 kap. 5 a § Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om vad som skall anses som skälig arrendeavgift vid tillämpning av 5 §. Denna bestäm- melse kvarstår oförändrad. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 12) föreslår utredningen att den obligatoriska medlingen enligt 6 och 6 a §§ samt möjligheten till yttrande enligt 12 a § nämndlagen skall avskaffas. Parterna får i stället på egen hand reglera villkoren för sina upplåtelser. Till följd härav tas bestämmelserna i andra och tredje styckena bort. 11 kap. 6 § Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om förfarandet när jordägaren säger upp ett avtal om anläggningsarrende till upphörande vid arrendetidens utgång. I motsats till vad som gäller vid jordbruks- eller bostadsarrende måste jordägaren i uppsägningen meddela arren- datorn antingen vilka villkor som han kräver för att gå med på en för- längning eller orsaken till att han vägrar att medge förlängning. För att arrendatorn inte skall komma i ett sämre läge när medlingsinstitutet tas bort kompletteras dessa bestämmelser med bestämmelser om att en uppsägningshandling även skall innehålla information om en arrendators rätt till ersättning enligt 5 § samt rätt till uppskov enligt 6 b §. Enligt andra stycket är en uppsägning som inte har det innehåll som anges i första stycket utan verkan. Eftersom medlingsförfarandet inte skall bestå, tas den nuvarande bestämmelsen i tredje stycket, om att tvist skall hänskjutas till , bort. Enligt fjärde stycket blir jordägaren under medlingen bunden av de villkor som han har angett i uppsägningen. Innan medlingen har avslutats får han sålunda inte för förlängning av arrendeförhållandet kräva högre arrendeavgift eller annat för arrendatorn oförmånligare villkor än han har uppgett i uppsägningen. Gör han det och kommer förlängning inte till stånd har arrendatorn alltid rätt till ersättning enligt 5 §. Dessa bestämmelser flyttas till tredje stycket. Vidare ändras bestämmelserna på så sätt att jordägaren blir skadeståndsskyldighet om han under den återstående avtalstiden vägrar förlängning eller skärper villkoren. Syftet med bestämmelserna är bl.a. att de förhandlingar som parterna kan förväntas föra med varandra enligt den nya ordningen inte skall vara meningslösa. 11 kap. 6 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om proceduren i de fall då det är arrendatorn som sagt upp avtalet och påkallat villkorsändring. Be- stämmelserna bygger på ett medlingsförfarande vid arrendenämnden. Eftersom medlingen tas bort måste reglerna ändras. Eftersom i princip samma överväganden ligger till grund för bestämmelserna om det indirekta besittningsskyddet vid anläggnings- arrende som för motsvarande bestämmelser vid lokalhyra, är reglerna utformade på ett likartat sätt. De skillnader mellan bestämmelserna som uppkom genom ändringar som gjordes i reglerna 1989 (prop. 1987/88:146 och SFS 1988:927) upphör . Bestämmelsen i första stycket ändras på så sätt att det föreskrivs att en arrendators uppsägning skall innehålla uppgift om den ändring i de avtalade villkoren som han begär. Enligt nuvarande lydelse behöver arrendatorn inte ange de ändringar som han kräver förrän han hänskjuter tvisten till . Enligt andra stycket kan en arrendator förta verkan av en uppsägning för villkorsändring genom att låta bli att hänskjuta tvist till eller före arrendetidens utgång återkalla sin ansökan om medling. Möjligheten för arrendatorn att förta verkan av sin uppsägning för villkorsändring skall vara kvar. Bestämmelsen ändras på så sätt att detta sker genom att arrendatorn meddelar jordägaren att han vill förlänga avtalet på oförändrade villkor. Detta kan arrendatorn göra från uppsägningen. Om arrendetiden är kortare än kan arrendatorn förta verkan av uppsägningen . Vidare införs en bestämmelse om att ett meddelande från arrendatorn om att han vill att arrendeförhållandet skall förlängas skall ske på samma sätt som en uppsägning enligt första stycket. Som framgår ovan föreslås att en arrendator redan i uppsägningen skall ange den ändring i de avtalade villkoren som han begär. Som en följd av detta förslag införs i andra stycket - efter mönster från reglerna om lokalhyra - en föreskrift om att en uppsägning skall anses utan ver- kan om den saknar det innehåll som anges i första stycket, dvs. en upp- gift om den ändring av villkoren som arrendatorn kräver. Slutligen tas bestämmelserna i andra stycket om arrendenämndens handläggning av medlingsärende bort. Enligt tredje stycket, som fått ett helt nytt innehåll, skall arrendatorn alltid ha rätt till ersättning om jordägaren som arrendatorn kan förta verkan av uppsägningen, vägrar medge förlängning av arrendeförhållandet eller kräver högre avgift eller annat villkor som är oförmånligare för arrendatorn än vad som följer av det uppsagda avtalet. En förutsättning för att jordägaren skall bli ersättningsskyldig är dock att han inte själv har sagt upp avtalet. Bestämmelsen har utformats med motsvarande bestämmelse i 12 kap. 58 a § tredje stycket jordabalken som förebild. I fjärde stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som gör det möjligt för parterna att avtala om att arrendatorn, vid arrendatorns upp- sägning för villkorsändring, skall ha rätt att än som anges i andra stycket, förta verkan av sin uppsägning genom att begära att arrendeförhållandet skall förlängas. Som framgår av 11 kap. 3 § är bestämmelsen om sex månaders uppsägningstid dispositiv. Det före- kommer att parter avtalar om betydligt . Den tid under vilken arrendatorn enligt andra stycket kan begära förlängning av arrendeför- hållandet kan då vara för kort. Parterna får enligt förevarande stycke en möjlighet att träffa avtal om . Sådana villkor kan tas in i arrendeavtalet. Om parterna har träffat en sådan överenskommelse blir den tid som jordägaren enligt tredje stycket skall vara ersättningsskyldig automatiskt förlängd i motsvarande utsträckning. 12 kap. 1, 18 d och 23 §§ 1 § sjätte stycket, som handlar om godkännande av vissa förbehåll vid s.k. blockuthyrning, kompletteras med att förfarandet inleds efter ansökan av hyresvärden eller hyresgästen. I 18 d § andra stycket och 23 § andra stycket görs tillägg om att förfarandena inleds efter ansökan av fastighetsägaren respektive hyresgästen. 12 kap. 24 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om bostadshyresgästens rätt att utföra målning, tapetsering och liknande åtgärder i lägenheten och hyresvärdens rätt till ersättning om lägenhetens bruksvärde minskar till följd av dessa åtgärder. Som framgår av avsnitt 3.2.1 anser utredningen att den ifrågavarande ersättningstvisten skall handläggas enligt rätte- gångsbalken. Till följd härav skall tredje stycket utgå. 12 kap. 34, 35, 36, 37 och 40 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om hyresgästens rätt att överlåta hyresrätten respektive upplåta lägenheten i andra hand. Paragraferna kompletteras med bestämmelser om att tillståndsfrågorna prövas efter ansökan av hyresgästen. 12 kap. 44 § I paragrafen finns bestämmelser om att en hyresgäst i vissa fall inte får skiljas från lägenheten på grund av dröjsmål med betalning av hyran. I tredje stycket sista meningen anges att om en månad förflutit sedan hyresnämndens eller beslut har vunnit laga kraft får hyresgästen skiljas från lägenheten. "eller beslut" ersätts med "domstolens beslut". Med detta åsyftas beslut av tingsrätt, hovrätt eller . 12 kap. 45 § Paragrafen innehåller bestämmelser om besittningsskydd vid upplåtelse av bostadslägenhet. Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 5.1.1 och 5.2.1. Första stycket 1 ändras endast på det sättet att det anges att reglerna om besittningsskydd i 46-52 §§ inte skall tillämpas vid upplåtelse i andra hand av lägenhet i dess helhet om hyresförhållandet upphör innan det varat längre än i följd, i stället för som . I andra stycket finns bestämmelser om att hyresgästen kan avstå från besittningsskyddet. Det anges att om hyresvärden och hyresgästen i en särskilt upprättad handling kommit överens om att hyresrätten inte skall vara förenad med rätt till förlängning gäller överenskommelsen om den har godkänts av hyresnämnden. Som framgår av avsnitt 5 anser utredningen att möjligheten för parterna att träffa överenskommelser om avstående från besittnings- skydd som skall gälla utan godkännande bör utökas. finns den möjligheten endast om överenskommelsen träffas efter det att hyresförhållandet har inletts och avser en hyresrätt som är förenad med rätt till förlängning. Utredningen föreslår att de typer av överens- kommelser som skall vara gällande utan godkännande anges i tre sär- skilda punkter i andra stycket. Det nuvarande kravet på att överens- kommelsen skall vara skriftlig och tas in i en särskild handling behålls för samtliga överenskommelser. I första punkten anges att överenskommelsen träffas efter det att hyresförhållandet har inletts och avser en hyresrätt som är förenad med rätt till förlängning. Detta motsvarar den situation som anges i andra stycket. I andra punkten anges att överenskommelsen avser det förhållandet att huset skall rivas eller undergå större ombyggnad och överenskom- melsen gäller under högst från tillträdesdagen. Termerna att huset skall "rivas" eller "undergå större ombyggnad" bör ges samma innebörd som i 46 § första stycket 3 och 4 (jfr , Hyreslagen, 5 uppl., 1997 s. 335 f.). Avgörande för om en större ombyggnad är för handen bör bl.a. vara om ombyggnaden är så genomgripande att den hindras av hyresgästens kvarboende. Om så är fallet bör det vara fråga om en större ombyggnad. Det får anses vara fallet även när saneringsåtgärderna har blivit nödvändiga därför att husets underhåll har eftersatts. Att endast den ifrågavarande lägenheten skall genomgå en genom- gripande renovering är inte tillräckligt för att det skall anses föreligga en större ombyggnad utan det krävs att huset som sådant skall genomgå en större ombyggnad. För att överenskommelsen skall vara gällande utan godkännande krävs att det anges i den dels att den avser att huset skall rivas eller byggas om, dels att den gäller under högst från tillträdesdagen till lägenheten. Med tillträdesdag avses den dag som hyresgästen enligt hyresavtalet tillträder lägenheten. Om det inte har angetts som överenskommelsen gäller måste överenskommelsen godkännas för att den skall vara gällande. Den kan alltså i sådant fall inte anses giltig . Sägs avtalet upp till upphörande inom den tid som överenskommelsen gäller måste hyresvärden, för att en förlängningstvist inte skall uppstå, åberopa att uppsägning sker till följd av en sådan orsak som har angetts i överenskommelsen. Vägrar hyresgästen att flytta får hyresvärden ansöka om vanlig handräckning vid kronofogdemyndighet eller om avhysning vid tingsrätt. I en avhysningsprocess kan hyresgästen på avtalsrättslig grund göra invändning om överenskommelsens giltighet. Tredje punkten syftar genom hänvisningen till 46 § första stycket 6 på upplåtelse som inte ingår i en affärsmässigt bedriven uthyrnings- verksamhet av lägenhet i en- eller tvåfamiljshus. I punkten anges att överenskommelsen avser det förhållandet att hyresvärden skall bosätta sig i eller sälja huset och att den gäller under högst från tillträ- desdagen. Av förarbetena till 46 § framgår vad som avses med en- eller tvåfamiljshus respektive affärsmässigt bedriven uthyrningsverksamhet (jfr , Hyreslagen, 5 uppl., 1997 s. 340 f.). För att en överens- kommelse skall vara gällande måste det anges i den vad den avser för situation och som den gäller. Vill parterna vid upplåtelse inför en förestående rivning eller ombyggnation eller vid en upplåtelse av en lägenhet i en- eller två- familjshus träffa avtal om avstående från besittningsskydd som gäller måste tingsrätten godkänna överenskommelsen. Samma sak gäller vid upplåtelse av lägenhet i andra hand om överenskommelsen skall gälla . I ett nytt tredje stycke har den nuvarande bestämmelsen i andra stycket om att make eller sambo som inte har del i hyresrätten måste godta överenskommelsen förts in. Make eller sambo måste således godkänna de överenskommelser som anges i andra stycket 1-3 för att dessa skall gälla mot maken eller sambon. 12 kap. 49 § Paragrafen innehåller bestämmelser om hyresvärdens skyldighet att hänskjuta tvist angående hyresförhållandets upphörande, s.k. förläng- ningstvist, till hyresnämnd. Som anförs (avsnitt 3.2.1) anser utredningen att förlängningstvisten skall handläggas enligt ärendelagen. I första stycket ersätts därför "hänskjuter tvisten till hyresnämnden" med "ansöker om att tingsrätten förordnar att hyresavtalet skall upphöra". Hyresvärden får i förlängningsärendet yrka att hyresförhållandet skall anses ha upphört i enlighet med uppsägningen. Andra stycket tar främst sikte på make eller sambo som inte har del i hyresrätten men som har sin bostad i lägenheten. Sådan make eller sambo kan enligt 47 § andra stycket ha rätt till förlängning av hyres- avtalet för egen del. "Hänskjuter tvisten till hyresnämnden" ändras i detta stycke till "ansöker om att tingsrätten förordnar att rätt till förlängning av avtalet saknas". Enligt 13 a § nämndlagen får hyresnämnden, om hyresvärdens talan i en förlängningstvist bifalls, ålägga hyresgästen att flytta då lägenheten skall lämnas. En bestämmelse med motsvarande innehåll, som avser , finns i 9 § lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i (hovrättslagen). Även om paragrafernas ordalydelser endast anger att hyresgästen kan åläggas att flytta får de anses ha analog tillämpning på sådan make eller sambo som inte har del i hyresrätten, men som har sin bostad i lägenheten (jfr Bostadsdomstolens avgörande RBD 20:80). Till följd av att nämndlagen och hovrättslagen föreslås avskaffas bör de aktuella bestämmelserna föras in i hyreslagen. De förs in som ett nytt stycke - fjärde stycke - i 49 §. Genom att det i fjärde stycket även hänvisas till andra stycket i 49 § blir bestämmelsen direkt tillämpbar även på sådan make eller sambo som inte har del i hyresrätten men som har sin bostad i lägenheten. Enligt förslaget får domstolen ålägga hyresgästen att flytta "då lägenheten skall lämnas". Avgörs förlängningsärendet före hyrestidens utgång och yrkas inte anstånd med avflyttning enligt 52 § hyreslagen eller medges inte sådant anstånd, skall hyresgästen åläggas att flytta när hyrestiden löper ut. Medges anstånd, inträder avflytt- ningsskyldigheten vid anståndstidens utgång. Meddelar tingsrätten sitt beslut efter hyrestidens utgång och medges inte anstånd, är hyresgästen i princip skyldig att flytta, när beslutet meddelas. Något hinder mot att ålägga hyresgästen att flytta viss dag efter det att beslutet meddelats föreligger inte. Detta utgör ett undantag från den allmänna principen om att en fullgörelsetalan inte får tas upp till pröv- ning om inte fullgörelsetidpunkten har inträtt när målet avgörs (jfr 13 kap. 1 § ). För att verkställighet av tingsrättens beslut skall underlättas bör domstolen i beslutet ange dagen för avflyttning. Domstolen bör således inte nöja sig med att formulera sitt beslut så att hyresgästen förpliktas att vid äventyr av vräkning lämna lägenheten "då den skall avträdas" eller liknande. Domstolens beslut är i likhet med en dom i ett tvistemål verkställbart vid kronofogdemyndigheten (3 kap. 1 § första stycket 1 och andra stycket utsökningsbalken). Enligt 50 § har hyresgästen dock rätt att bo kvar i lägenheten till dess förlängningsfrågan är slutligt avgjord. Bestämmelsen är tvingande till hyresgästens förmån. Någon möjlighet att förordna att beslutet får verkställas även om beslutet inte har vunnit laga kraft torde därför inte finnas. 12 kap. 51 § Första stycket innehåller bl.a. bestämmelser om att en hyresvärd sam- tidigt som han inleder en förlängningstvist kan ansöka om att hyres- villkoren skall ändras för det fall hans talan i förlängningsfrågan inte bifalls. Det föreslås att "hänskjuter förlängningstvisten till hyresnämn- den" ändras till "ansöker enligt 49 § första-tredje styckena". 12 kap 55 c § Paragrafen behandlar bl.a. frågan om från vilken tidpunkt som ett beslut om villkorsändring skall gälla. I fjärde stycket andra meningen anges att hyresnämnden får om det finns "särskilda skäl" förordna att beslut om villkorsändring får verk- ställas även om beslutet inte har vunnit laga kraft. lagen finns en möjlighet att förordna om verkställighet utan hinder av att ett beslut inte har vunnit laga kraft. Enligt , som ärendelagen hänvisar till (31 § ärendelagen och 17 kap. 14 § rätte- gångsbalken), får ett sådant förordnande meddelas om det finns "skäl" till det. Avsikten med bestämmelsen i hyreslagen är att förordnande om verkställighet normalt inte skall meddelas och utredningen anser därför inte att det finns anledning att ta bort bestämmelsen (jfr SOU 1981:77 s. 372 och prop. 1983/84:137 s. 85 f.). I femte stycket ersätts "hyresnämndens eller hovrättens beslut" med "domstolens beslut". Med detta åsyftas beslut av tingsrätt, hovrätt eller . I åttonde stycket föreslås samma ändring som i femte stycket. 12 kap. 55 d § Paragrafen handlar om återbetalning av oskälig hyra vid upplåtelse av möblerat eller omöblerat rum eller vid upplåtelse i andra hand av bostadslägenhet. En hyresgäst kan enligt andra stycket ansöka vid hyresnämnd om att hyresvärden skall betala tillbaka vad han tagit emot utöver skälig hyra. Denna tvist skall handläggas enligt (angående motivet till förslaget, se avsnitt 3.2.1). Med hänsyn härtill justeras stycket. I tredje stycket fjärde meningen anges att hyresnämnden får när det finns "skäl" till det bestämma att beslut om återbetalning skall gälla (jfr SOU 1991:86 s. 201 och prop. 1992/93:115 s. 49). Som anförts under 55 c § följer av 17 kap. 14 § en möjlighet för domstolen att förordna om omedelbar verkställighet. Även enligt den bestämmelsen får sådant förordnande meddelas om det finns "skäl" till det. Bestämmelsen i hyreslagen kan därmed anses överflödig. Flera av utredningens experter har emellertid förordat att bestämmelsen skall kvarstå oförändrad eftersom den kan underlätta tillämpningen. Bestämmelsen ändras därför inte. 12 kap. 56 § Paragrafen innehåller bestämmelser om indirekt besittningsskydd vid upplåtelse av lokal. Paragrafen har behandlats i den allmänna motive- ringen (avsnitt 5.1.2 och 5.2.2). Första stycket, som bl.a. anger att bestämmelserna om besittnings- skydd i 57-60 §§ gäller för upplåtelser av lokaler, har inte ändrats. I andra stycket finns bestämmelser om att hyresgästen kan avstå från besittningsskyddet. Det anges att om hyresvärden och hyresgästen i en särskilt upprättad handling har kommit överens om villkor som strider mot 57-60 §§ gäller överenskommelsen.