sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Ytterligare länder, t.ex. , ger automatiskt medborgarskap till vissa grupper. Unions- medborgarskapet i EU gäller komplementärt med medborgarskap i ett unions- land. 5Ett stort tack till er som ställde upp för samtal med mig i frågor om föreningar och skolans lokala styrelser. 6Deltagande i val och rätten att kandidera till beslutande församlingar är bero- ende av att man är juridisk medborgare i för de nationella valen, eller att man varit bosatt i landet för lokala val, såvida man inte är unions- medborgare eller norsk eller isländsk medborgare. 7Ritcheys,1998, beskrivningar av försöksverksamhet med lokala styrelser med föräldramajoritet som beslutades av , ligger till grund för denna presentation. De intervjuer och granskningar jag gjort är inom , där har man haft lokala skolstyrelser . 8Jag gjorde en rundringning bland ordföranden i hem- och skola föreningarna i för att få en uppfattning om relationer mellan denna förening och in- vandrarföreningar. En av frågorna var om man medvetet försökt få invandrar- föräldrar att delta i styrelsen eller vara aktiva i föreningens verksamhet. 91997-12-31 drätselkontoret, statistikavdelning. 10Norra Fäladen i . Jag hade ett längre telefonsamtal med den tidigare kvinnliga ordföranden, i tillika ledamot i den lokala styrelsen, hon har själv invandrarbakgrund. 11På vissa håll är det hem och skola föreningarna som ordnar val av ledamöter till skolstyrelsen. 12Alla barn som har modersmålsundervisning tillhör två rektorsområden – dels invandrarundervisningens och dels rektorsområdet som den skola som ansvarar för resten av undervisningen hör till. 13Projektets mål är annars Skapa förutsättningar för att ta tillvara modersmåls- verksamhetens mångkulturella kunskaper. – Samordna kunskaperna vad gäller enskilda elever och individer. – Utveckla lärarrollen och därmed öka kvaliteten i undervisningen för att bättre kunna möta elever med annan kulturell och etnisk bakgrund (avtal mellan och stiftelsen för kommuner och landsting 1998). 14I Ritcheys studie . DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE , G, (1998) and s. 84-95 i , J C (red. , J C (red. ), (1998) . , R R & Friedland, R (1985) Powers of Theory. Capitalism, the State and Democracy. Ashing, I & , T (1998) Inne i värmen eller ute i kylan? Stadsdelsreformen i – en utvärdering Rapport nr 7. (red.) (1995) Theorizing Citizenchip. , U & H. Lokrantz (1996) Medborgarskap i EU – räckvidd och innebörd kap 3 i SOU 1996:16 Förankring och rättigheter. , O & Mahmoudi, S. (1998) och folkrätten. (1999) Invandrarnas deltagande i det politiska livet, s. 33- 47: SOU 1999:8 Invandrarskap och medborgarskap. , J L & A, Arato (1993) Det civila samhället och den politiska teorin. , L, , J, & Lipset, S M (1990) Introduction: Comparing Experiences with Democracy, s s 1-38 i m.fl. (red.) Politics in Developing Countries. Dunleavy, P & O', B. (1987) Theories of the State. The Politics of Liberal Democracy. , O E. (1993) Grenser for staten? Etzioni, A (red.) (1995) Rights and the Common Good.New : St. Etzioni-Halevi, E. (1993) The Elite Connection. Problems and Potential of Western Democracy. , M & S, (1995) Väljarnas val. (1994) Four of Citizenship s. 36– 48 i B. V. Steenbergen (red.) The Condition of Citizenship. Habermas, J. (1995) Diskurs, rätt och demokrati. , C & E. (red.) (1996) . Challenging Western Models. (1987/1997) Demokratimodeller. Från klassisk demokrati till demokratisk autonomi. , H M. (1987) and Woman . Essays in State Feminism . Janoski, T. (1998) Citizenship and . (1994) Demokrati och internationalisering s. 215–253 i Sannerstedt, A & , M (red.) Jessop, B. (1990) State Theory. Putting Capitalist in their Place. Karatnycky, A. (1997) Nations in Transit: , Democracy and Markets in East Central Europe and the Newly Independent States. (red) (1988) and the State. Kitschelt, H (1997) : Continuity and Change. 131–150 i , M, , P, , V, (red.) Developments in West European Politics. Kymlicka, W. (1995) Mångkulturellt medborgarskap. (1992) Förvaltning, stat och samhälle. Micheletti, M. (1994) Det civila samhället och staten. Micheletti, M. (1996) Den mångkulturella demokratin i SOU 1996:55 Vägar in i . Mouffe, C. (red.) (1997) Dimensions of Radical Democracy . DEN GODA MEDBORGAREN SOM FÖRENINGSMEDLEM OCH BRUKARE Nardin, T. (1995) Private and Public Roles in , s. 29–34 i Walzer (red.) , O. m.fl. (1998) . Demokrati och medborgarskap. Pocock, J. (1995) The Ideal of . 29–52 i , R. (red.) , R D. (1996) Den fungerande demokratin. Ritchney, E. (1998) Föräldrar i skolan – är det nå´t att ha? (1993) Dygd i historisk korseld. Artikel i 1.9–93 , B. (1994) Vad bör staten göra? : Szabó, M. (1997) Vägen mot medborgarskap. SDS (1998) särtryck Mänskliga Rättigheter Seligman, A. (1992) The of civil society. Universtiy Press: , Seligman, A. (1995) Animadversions upon Virtue in the Last Decade of the Twentieth Century s. 200–223 i , J A, (red.) Theory, History, Comparison. SFS: Lagen 1950:382 om svenskt medborgarskap SFS: Regeringsformen 2 kap. Shils, E. (1991) The Virtue of s. 3–20 i Government and Opposition. Vol 26 No 1 , M J. (1993) Pressure, & Policy. : Wheatsheaf Stubbergaard, Y. (1996) Stat, kris och demokrati. Stubbergaard, Y. (1998) Civilt samhälle och demokrati s. 3–14 i Årg 101 nr 1 Tarrow, S. (1996) Making Social Science Work Across Space and Time: A Critical Reflection on 's Making Democracy Work s 389 – 397 i . Vol 90 No 2 Trägårdh, L (red.) (1995) Civilt samhälle kontra offentlig sektor. , E, Efterlyses: ett nytt medborgaransvar. Artikel i 14.9–93 Walzer, M. (1995) Argument, s 153-174 i , R (red.) (1994) , Democratization and Development (I):Clearing the Analytical ground s. 375–390 i Democratization Vol 1 Nr 3 (1995) Polity and Group Difference: A Critique of the Ideal of Citizenship. 175–207 i (red) Theorizing Citizenchip. , skolkansliet: Protokoll om Lokal verksamhetsnivå . drätselkontoret, statistikavdelningen. Avtal mellan och Stiftelsen för kommuner och landsting. Samtal och telefonintervjuer med: ·representanter från hem- och skola föreningar i ·ordförande i en invandrarorganisation ·aktiv i invandrarorganisation och styrelseledamot i . I har föreningslivet av tradition tillmätts en stor betydelse, i det närmaste betraktats som en grundläggande förutsättning för demokratins fortlevnad och utveckling. Historikerna verkar vara ense om att den svenska välfärdsstatens utveckling överhuvudtaget inte kan förstås om inte den roll som föreningslivet spelat för demo- kratin och allmänandan i samhället uppmärksammas. Framförallt gäller detta de så kallade folkrörelserna som av många ses som den kanske mest dynamiska kraften i det svenska folkhemsbygget (, s. , i slutet av det tjugonde seklet, när vi befinner oss mitt emellan folkhemsvarianten av den svenska välfärdsstaten och ett nytt senmodernt samhälle som ingen ännu vet så mycket om, riktar många återigen stora förväntningar mot föreningslivet – eller den ideella sektorn för att använda ett modernare uttryck. Mot bak- grund av den demokratiska kris som synes råda, med ett ökande antal människor som allt oftare ifrågasätter det etablerade politiska systemets funktionsförmåga, är det föga förvånande att frågan om föreningslivets potential åter står i centrum för debatten (m.fl. 1998, s. 62). Dagens förväntningar handlar emeller- tid inte bara om demokrati och allmänanda. Med den omprövning av välfärdsstatens storlek och karaktär som ägt rum gäller förväntningarna också organisationernas resurser för sådan samhällelig service som vi under en lång följd av år vant oss vid att stat och kommun svarat för. Djupgående strukturella för- ändringar i ekonomin har till och med bidragit till att skapa för- väntningar på ideella organisationer som viktiga aktörer på en allt mer krympande arbetsmarknad (1998; Ingelstam 1995). Som någon påpekat kan man av dagens allmänna debatt faktiskt förledas att tro att en utveckling av den ideella sek- torn skulle vara en universallösning på de flesta samhällsproblem, alltifrån ensamhet till statsskuld (Amnå 1995, s. 118). Sett mot denna bakgrund är det inte så konstigt att våra politiker – då som – ofta har ett idealistiskt, ja nästan mytologiskt, för- hållande till föreningslivet där organisationerna anses besjälade med en rad positiva värden; värden som organisationerna själva för övrigt inte är sena att åberopa som källa för legitimitet och grund för till- delning av offentligt stöd. En längre passage hämtad från en proposition härom året, där utbildningsministern redogör för statens syn på folkbildningen, ger oss en god uppfattning om vilka värden det handlar om: Folkbildningen är och skall vara fri och frivillig. Det fria och frivilliga folkbildningsarbetet öppnar möjlighet till kunskapssökande för var och en utifrån egen erfarenhet och längs egna vägar, utan att begränsas av krav på resultat och utan uteslutningsmekanismer. Det är detta som ger möjlighet till samtal, engagemang och ifrågasättande utan på förhand givna ramar. Just därigenom fyller folkbildningen en roll som ingen annan utbildningsform kan göra, en roll som också bidrar till att upp- rätthålla demokratins vitalitet. Förutsättningarna för att folkbildningen skall kunna vara fri och frivillig och fylla de funktioner som följer av detta, är att den kan styras av sin egen idé, sätta sina egna mål, vara oberoende av politiska och ekonomiska maktgrupper och inte tvingas till kommersialisering eller anpassning till specifika samhälleliga krav för att hävda sin verksamhet. Dessa för folkbildningen värdefulla egenskaper är grunden för stödet från stat, landsting och kommuner. 1997/98:115, s. 5) Av citatet framgår att man från statens sida har stora förväntningar på folkbildningen vad gäller dess samhälleliga roll och betydelse; den ska ge människor möjlighet till kunskapssökande, till samtal, engagemang, ifrågasättande och därmed bidra till att upprätthålla demokratins vitalitet. Förväntningarna gäller också vilka egenskaper folkbildningen tänkes ha för att spela denna demokratiska roll; den bör vara fri- och frivillig, styras av sin egen idé, sätta egna mål och vara oberoende av olika maktgrupper. Citatet är nu bara ett enskilt exempel på hur man från politiskt håll ser på den mångfald av verk- samheter som det svenska föreningslivet består av. Trots det är jag ganska övertygad om att det är representativt för många politikers syn på föreningslivet i stort. Också många av de svenska forskare som intresserat sig för frågor som dessa har ofta utgått från en liknande, idealiserad bild av föreningslivet. De har, som en kritisk betraktare uttryckt saken, utgått från att organisationerna per definition är behäftade med en rad positiva värden, att de fungerar som de ska och att de utför omistliga samhälleliga uppgifter (Michelleti 1994, s. 230). Även om man i den nyare forskningen om ideella sektorn som växt fram återfinner en mera kritisk hållning, finns också här ibland en starkt idealiserande tendens. Vissa menar rentav att man kan tala om ett ideologiskt korståg av forskare som önskar styrka och utveckla den ideella sektorns roll (1998).1 De värden som här diskuteras har sitt ursprung i en så kallad pluralistisk syn på föreningslivets roll i samhället. Det är ett synsätt som för övrigt har sin grund i en traditionell liberal demokrati- uppfattning, enligt vilken förekomsten av en tredje domän, fri- stående från marknaden och staten utgör ett centralt tema. I den mån staten inkräktar på denna autonomi, till exempel genom att tillåta frivilliga organisationer att verka inom det politiska systemets ramar, är det således ett problematiskt fenomen. Det är just genom att befinna sig utanför systemet som organisationerna kan fungera som den viktiga kanal för kommunikation mellan folket och staten som varje demokratiskt styrelseskick kräver. Som en reaktion på pluralismen, och som en förklaring till de band som i många länder (inte minst i ) utvecklats mellan staten och föreningslivet har det också vuxit fram en korporativistisk teoribildning. Dess före- språkare är visserligen kritiska till de ofta mycket starka banden. ges banden flera demokratiska funktioner, bland annat hjälper de till att upprätthålla goda relationer i samhället och göra genomförandet av politiken mera smidigt. Ett av teorins allra viktigaste antaganden är emellertid att en alltför långt driven kor- porativism tenderar att bryta ner organisationernas demokratiska funktion. Medan pluralismen således mycket starkt betonar auto- nomi som en förutsättning för föreningslivets demokratiroll, finner vi i korporativismen en tämligen stor acceptans för organisationer- nas närvaro i politiken. För att organisationernas demokratiska funktion inte helt ska gå förlorad är det dock av största vikt att en balans mellan integration och självständighet kan upprätthållas. I denna skrift ifrågasätts den idealistiska, pluralistiska bilden av för- eningslivet som är så vanligt förekommande i såväl politik som forskning. Med stöd i min egen och andras forskning om ideella sektorn hävdas i stället att föreningslivet i praktiken fjärmat sig från de pluralistiska värden som tillkrivs det. Å ena sidan finns det tecken på företagifiering, där många organisationer blivit allt mer kommersiellt inriktade och bedriver någon del av sin verksamhet i bolagsform (1997, s. 1). Å andra sidan – vilket är det fenomen som här ska uppmärksammas – har det också skett en myndighetifiering, där ideella organisationer i ökande grad tas i anspråk av stat och kommun för genomförande av uppgifter inom diverse olika politikområden; äldreomsorg, socialtjänst, arbetsmark- nad, vuxenutbildning, fritid och kultur, internationellt biståndssam- arbete för att nu nämna några exempel. Det sker nu visserligen stän- digt förskjutningar när det gäller synen på vem som är mest lämpad att utföra en viss uppgift. har det emellertid varit en trend att lägga produktionen av samhällsservice på privaträttsliga organ, bland annat ideella föreningar (SOU 1994:147, s. 25). Den svenska ideella sektorn är alltså inte en fristående domän i samhället, som styrs av sin egen idé och som verkar oberoende av olika maktgrupper. Tvärtom är den i högsta grad integrerad med den offentliga sektorn och därmed beroende av relationerna till framförallt staten. Den nyare skandinaviska forskning om ideella sektorn som växt fram har beskrivit den rådande situationen i termer av närhet och beroende. Vissa talar till och med om organisationer som lever i symbios med staten, vilket inte är så konstigt, eftersom staten i vissa fall står för upp emot ¾ av organisa- tionernas finansiering (Lorentsen 1993; Kuhnle & 1992; 1997). Precis som är fallet i många andra europeiska länder tenderar den offentliga finansieringen dessutom att anta allt mer av företagslika och resultatorienterade styrformer. Generella bidrag ersätts i ökande grad av projektfinansiering, prestationsersättning och utkontraktering där bidragsgivaren vill veta om pengarna använts på rätt sätt och givit av denne avsett resultat (SOU 1994:147; 1994; 1997; 1997; ). Genom den nyare forskningen om ideella sektorn vet vi också att formerna för finansiering ofta är helt avgörande för hur ideella organisationer arbetar (Grönbjerg 1992; Micheletti 1994). Mot denna bakgrund, och i när föreningslivets potential är så central i debatten om välfärdsstatens framtida utformning, är det enligt min mening viktigt att fundera över vad det statliga stödets förändrade karaktär kan tänkas få för konsekvenser för de ideella organisationernas arbetsvillkor och samhälleliga funktioner, till exempel deras betydelse för demokratin. Det är för övrigt just detta som föreliggande skrift går ut på. De empiriska exemplen är hämtade från folkbildningsvärlden, det vill säga studieförbund och folkhögskolor, vars verksamhet är mycket omfattande. Staten anslår ansenliga medel till folk- bildningen, . Till detta ska läggas en halv miljard i kommunala bidrag, en halv miljard i lands- tingsbidrag samt cirka 200 miljoner som ersättning för kommunala uppdrag inom det så kallade . Det sammanlagda stödet från samhället till folkbildningen uppgår därmed till nästan (1997). Ser vi till verksamhetens omfattning, mätt i antal deltagare, har studieför- bunden mellan 1,5–2 miljoner deltagare , medan antalet elever i folkhögskolan är drygt 200 000. av befolkning i åldern 18–har deltagit i en studiecirkel och i en folkhögskolekurs. Så mycket som av alla vuxna deltar i minst en studiecirkel (SOU 1995:141). Folkbildningen utgör därmed, vid sidan av idrottsrörelsen som är landets största folk- rörelse, en av de mest omfattande delsektorerna inom det som här benämnts den ideella sektorn.2 En majoritet av studieförbund och folkhögskolor har sina rötter i de traditionella folkrörelserna, de är organisationer ur organisatio- ner (SOU 1996:127, s. 19). Trots den starka historiska kopplingen till folkrörelserna tillhör folkbildningen frontlinjen när det gäller hur dess relationer till staten och den offentliga sektorn är beskaffade. I flera statliga utredningar har dess nuvarande organisering åberopats som en förebild (SOU 1993:71; SOU 1998: 76). Att så är fallet beror på att vad vi för enkelhets skull kan kalla självförvaltning tillämpas inom området då bildades. Rent formellt är en ideell förening, stiftad av folkbildningens egna intresseorganisationer. Till denna privaträttsliga förening har staten överlämnat alla centrala förvaltningsuppgifter som gäller folkbild- ningen, bland annat uppgiften att fördela statsbidrag till studieför- bund och folkhögskolor. har därmed att sam- tidigt spela den komplicerade rollen som övervakare av folkbild- ningen, som mellanled mellan folkbildningen och staten och som företrädare för folkbildningen.3 Vid sidan av dess omfattning och moderna organisering finns det ett annat förhållande som gör folkbildningen intressant som empi- riskt exempel i denna artikel, nämligen det faktum att dess existens är så starkt knuten just till demokrati. Det viktigaste och allra mest grundläggande motivet till samhällets omfattande stöd till studieför- bund och folkhögskolor är att folkbildningen antas bidra till en demokratisk grundsyn och utveckling i samhället. Demokrati finns också med i alla studieförbundens programskrifter samt betraktas allmänt som grundelement för folkhögskolornas verksamhet (1996, s. 14). Mera precist har min artikel två syften, varav ett är deskriptivt och ett av mer analytisk natur. Det första är att ge en bild av relatio- nerna mellan staten och folkbildningen genom att beskriva hur det statliga stödet till verksamheten är uppbyggt. Ett andra syfte går ut på att jämföra denna bild med statsvetenskapliga teorier om plura- lism och korporativism som båda, om än på olika sätt, har något att säga om hur dylika relationer bör vara beskaffade för att främja demokratin. Den fråga som ställs är om relationerna mellan staten och folkbildningen kan sägas ha en sådan karaktär att den senares självständighet är så kringskuren att legitimitetsgrunden för dess demokratiska roll omintetgjorts? Detta går givetvis inte att besvara på något entydigt och objektivt sätt. För det är folkbildningsvärlden alltför omfattande och mång- facetterad. Dessutom är frågan om folkbildningens demokratiroll i sig så komplex att den svårligen låter sig definieras på något allom- fattande sätt. Man kan exempelvis mycket väl tänka sig att studie- förbund och folkhögskolor liksom ideella organisationer i övrigt kan ha en demokratisk funktion utan att, så som min fråga här ovan implicerar, stå i ett självständigt förhållande till staten. Men om man , som jag valt att göra i denna skrift, utgår från teorier som säger att det finns ett visst samband mellan ideella organisationers själv- ständighet och deras demokratiska potential, borde det vara möjligt att åtminstone diskutera den fråga som ställts här ovan. En sådan diskussion är enligt min mening dessutom mycket viktig att föra eftersom en stor del av folkbildningens samhälleliga legitimitet bygger på att ett dylikt samband existerar. Vad det handlar om är alltså en normativ analys där jag, med utgångspunkt i konkreta empiriska exempel på hur staten styr folkbildningen och med hjälp av statsvetenskapliga teorier om pluralism och korporativism, för en diskussion om hur de nuvarande relationerna mellan staten och folkbildningen förhåller sig till folkbildningens demokratiska potential. Skriften är i det följande upplagd så att jag i andra kapitlet över- siktligt introducerar hur forskningen om den ideella sektorn utveck- lats . Därefter beskrivs de mest centrala tankegångarna i pluralism respektive korporativism. I min beskrivning har jag lagt särskild betoning på hur man inom respektive teori beskriver de institutionella arrangemang som krävs för att ideella organisationer ska ha en demokratisk funktion. I kapitel tre återfinns en redo- görelse, och i viss mån tolkning, av hur det statliga stödet till folk- bildningen är uppbyggt i termer av underliggande motiv och prak- tisk utformning. I kapitel fyra, slutligen, jämförs denna redogörelse med tankegångarna i pluralism och korporativism varvid jag också söker svara på frågan om folkbildningens självständighet är så kring- skuren att dess demokratiska potential kan ifrågasättas. Staten och föreningslivet i litteraturen Forskning om den ideella sektorn Trots att föreningslivet är så djupt rotat i det moderna samhällets historia är det först och framåt som forskare på allvar börjat intressera sig för olika aspekter av denna företeelse. Detta kan synas märkligt i ett land som där folkrörelser och förenings- engagemang är så intimt förknippade med de sociala och politiska arbetsformerna (Amnå 1995, s. 15). brukar ju ofta beskrivas som en samförståndsdemokrati, där en viktig ingrediens varit just organisationernas starka inflytande i det politiska livet (1994, s. 91). Kanske just därför har mycket av den tidigare svenska forskningen om ideella sektorn ofta haft den idea- listiska karaktär jag inledningsvis talade om. Så ser emellertid den akademiska diskursen inte längre ut, vare sig i eller annor- städes. Mot bakgrund den växande kritik av välfärdsstaten och dess utformning som ägt rum i många länder har intresset för forskning om den ideella sektorn ökat i omfattning, men också antagit en rad nya mer kritiska former. Från att tidigare i stort sett ha stått helt utanför den samhällsvetenskapliga debatten om välfärdsstaten, har forskningen om den ideella sektorn och dess organisationer på bara hamnat mitt i dess kärna (1998). Av naturliga skäl har man från samhällsvetenskapligt håll närmat sig den ideella sektorn utifrån olika intressen och frågor. Sociologer har till exempel intresserat sig för nya sociala rörelser, men också för frågor om den ideella sektorns betydelse som komplement till den offentliga sektorns produktion av service inom olika områden. Med det ökade utrymme som ideella organisationer fått i produktionen av samhällelig service har man från rättsvetenskapligt håll börjat fundera över de juridiska gränsdragningsproblemen i den gråzon som uppstår när den ideella sektorn integreras med den offentliga. Ekonomerna å sina sida har ägnat sig åt att förklara hur den ideella sektorns tjänsteproduktion förhåller sig till den offentliga sektorn i termer av kvantitet, kvalitet, effektivitet, men ett visst intresse har också ägnats den ideella sektorn i ett organisationsteoretiskt per- spektiv. Bland statsvetare har intresset primärt riktats mot organisa- tionernas demokratiska roll i samhället, där de betraktas som en mellanliggande struktur mellan medborgare och stat. har vi också kunnat notera ett ökande intresse för komparativa studier, där den ideella sektorn i olika länder jämförs med avseende på faktorer som finansiering, ekonomisk omsättning, storlek, struk- tur och förhållande till staten.4 Statsvetare har som sagt uppmärksammat den ideella sektorn företrädesvis med hänvisning till organisationernas betydelse för demokratin. Så har det i för sig sett ut .