sou · GNB3132d1 · 2000-01-01 00:00:00 — mässiga (det normala medieflödet); att det är händelser som händer delvis utanför medierna men som vi tittare kan följa i live; att hän- delserna är planerade och uppmärksammade i förväg; att dessa hän- delser bevittnas av en stor publik som prioriterar händel- sen högt; att händelserna presenteras med respekt och vördnad; att medierna i sin presentation bidrar till att ge händelserna en ceremo- niell karaktär; samt att dessa händelser kortsiktigt bidrar till att publiken upplever en särskild stämning och långsiktigt bidrar till att skapa lojalitet, uppslutning och legitimitet. Vi vill hävda att valvakorna i TV, men även andra händelser under valrörelserna som t.ex. de stora partiledardebatterna, delvis haft denna karaktär av ceremoniella mediehändelser. De har sannolikt bidragit till uppslutningen kring valet, till att valet fått ett symbo- liskt värde i sig. I de ovan presenterade nyheterna från valrörelsen ser vi också hur själva valet, på valdagen, skildras som just en viktig ceremoni, en högtidsdag som i medierna återges med vördnad och respekt. Valet representerar i denna nyhetsjournalistik något närmast heligt i det demokratiska samhället. Valdagen är demokra- tins högtidsdag och mediernas bevakning inför och efter valet bidrar till att göra valet som helhet till en viktig händelse. Medierna, och inte minst televisionen, har i den meningen bidragit till att samla nationen kring valet. För att sammanfatta vårt argument: Televisionen har bidragit till att göra riksdagsvalen till något heligt, en ceremoni med stark symbo- lisk innebörd. Televisionen har bidragit till detta på åtminstone tre sätt: (1) genom att producera ceremoniella mediehändelser (t.ex. partiledardebatter och valvakor), (2) genom att över huvud taget bidra till den stora uppmärksamheten inför valet, att valdagen på detta sätt blir något alldeles speciellt, (3) genom att skildra valdagen som en stor högtidsdag som medborgarna deltar i och bör delta i. Valets ceremoniella karaktär torde vara en av flera orsaker till att medborgarna motiveras att gå och rösta. Att rösta blir att delta i något festligt som andra deltar i på samma gång, något som bryter av från vardagslivet och något som dessutom markerar en tillhörighet (jfr och kapitel i denna bok). Det paradoxala är dock att politikens medialisering bi- drar till det vi föredrar att kalla för politikens sekularisering. Detta är en motsatt tendens i förhållande till den vi beskrivit ovan. Televi- sionen har bidragit till att göra de politiska valen till något heligt, men bidrar också på ett allt tydligare sätt till att politiken, och då inte minst de politiska valen, avheligas, sekulariseras. NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS När politiken flyttar in mer och mer i TV blir den (för medbor- garna/TV-tittarna) en del av samma kommunikationssystem som allehanda underhållningsprogram, såpoperor, talkshows, magasin- program och serier. Detta innebär dels att politiker görs till föremål för samma redaktionella bearbetningar och iscensättningar som vilka andra mediepersonligheter som helst. Politikerna blir bara en av flertalet kategorier som spelar huvudpersoner i olika typer av mer eller mindre underhållande TV-produktioner. Men det innebär också att politiken får karaktären av ett flyktigt flöde av bilder, bud- skap och tillfälliga upplevelser. Vissa politiska händelser kan förvisso fungera som ceremoniella mediehändelser som bryter av från det vardagliga och kan få en stark innebörd för de tittare som deltar (jfr ovan). Men för TV-tittarna riskerar mycket av politiken snarare att bli ett förgängligt flöde utan djupare mening (jfr Bruhns uppsats i denna bok). Inte minst valrörelsen innehåller vidare ett flertal exempel på att debatter och utfrågningar i TV skapar diskussioner och recen- sioner som har det gemensamt att de inte betraktar politiken med vördnad och respekt, utan snarare kritiserar den politiska debattens karaktär och raljerar över politiken som ett mediespektakel. Typiskt för de mediahändelser som enligt och (1996) har en ce- remoniell innebörd är att medieproducenterna presenterar dessa med aktning och undviker sådan kritik som förtar händelsens hög- tidliga karaktär. Detta kan vi se i t.ex. produktionen av stora idrotts- evenemang. Valvakan i TV har fortfarande delvis en sådan karaktär. Men om vi ser till valrörelsens stora debatter, som t.ex. Duellen mellan Bildt och , kan vi konstatera att journalistiken knap- past slöt upp kring denna händelse på ett sådant sätt att det blev en ceremoniell mediahändelse. Såväl i TV som i press kritiserades denna händelse. Direkt efter själva Duellen, men i samma program, fick en expertpanel analysera Duellen. Duellen beskrevs här som ohyggligt tjatig, den liknades vid en politisk boxningsmatch och en av de inbjudna sa: Vi är så dödströtta på dom här som, som för- söker utmana varann, och vi vet att det är teater . I TV-nyheterna kunde vi också se reportage där journalister på ett delvis ironiskt sätt beskrev spelet inför duellen. Ironiska, raljerande och förlöjligande kommentarer är över huvud taget vanligt förekommande när journa- lister och andra i medierna kommenterar politikernas uppträdanden på mediernas scen. Detta är särskilt tydligt i tabloidpressen men förekommer även i andra medier. Vi tar här inte alls ställning till i vilken utsträckning dessa analyser är befogade eller ej, vi är inte heller ute efter att skylla på antingen journalisterna eller politikerna, utan konstaterar bara att de i medierna iscensatta politiska de- batterna skapar en metadebatt som knappast karakteriseras av celebrerande. Det ligger naturligtvis i den kritiska journalistikens uppdrag att granska och analysera snarare än att celebrera politikernas agerande. I takt med att journalistiken professionaliserats och flyttat fram sina positioner har det också blivit alltmer främmande för politiska jour- nalister att bara låta politiker komma till tals på sina egna villkor. Men den ironiska och delvis raljerande debatten om den politiska debatten hänger också ihop med att politiken anpassats till televi- sionens sätt att fungera, att politikernas uppträdanden och retoriska strategier hamnat i fokus och att debatterna med politikernas hjälp i vissa fall får karaktären av skådespel. I nästa avsnitt skall vi ta upp ytterligare en viktig aspekt av det vi kan kalla politikens sekularisering, nämligen den regelbundet före- kommande misstro som under en valrörelse riktas mot politikerna och det politiska systemet. Man undrar om har någon skam i kroppen. Man undrar om har några rådgivare, och om han i så fall lyss- nar på dem (ledare 15/9, som kommentar till en debatt i ). Det finns i (och i många andra länder) en utbredd misstro riktad mot politiker och det politiska systemet (och 1999). Denna misstro är väl dokumenterad genom attitydundersök- ningar bland medborgarna (se t.ex. 1998). De studier som genomförs kontinuerligt pekar på en tydlig tendens. Andelen svens- kar med förtroende för det politiska systemet (och parti- erna) har minskat (1999). I medierna och journalistiken är misstron mot politiken ett vanligt inslag. Men vad betyder egentligen dessa attityder, vad står de för, vilka mekanismer skapar denna misstro och vilka konsekvenser har den? Om detta vet vi relativt lite (se dock t.ex. 1999). En utbredd misstro mot politiken kan sannolikt bidra till att vissa människor känner sig likgiltiga och inte tillräckligt motiverade att gå till vallo- kalen för att stödja något parti. Misstron kan också bidra till att vissa som en medvetet vald protest väljer att inte gå och rösta eller att rösta blankt (jfr i denna bok). Det finns emellertid ingen enkel relation mellan uttalad misstro mot politiker och valdeltagan- de. Politiskt stöd och förtroende är som (1999) betonar ett NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS Att i attitydundersökningar uttrycka misstro mot politiker är en sak, att i praktiken – genom sina hand- lingar – ta avstånd från det politiska och demokratiska systemet är något annat. Det vi talar om som misstro, att inte ha förtroende för politiker, kan i praktiken ha helt olika innebörder för olika medborgare. När någon säger politiker är inte mycket att lita på kan det vara uttryck för en allmän ytlig attityd, en jargong och en generalisering utifrån några enskilda kända fall, utan större betydelse för individens handlingar. Men samma formulering kan också vara uttryck för en djup misstro, ett förakt som påverkar individens motivation att delta i de politiska valen. Det är en av journalistikens uppgifter att kritiskt granska politi- ker och andra makthavare. Förekomsten av en sådan journalistik är ett viktigt inslag i en fungerande demokrati. Kritiska medborgare som inte på ett självklart sätt underkastar sig auktoriteter, utan ut- trycker sin misstro mot makthavare när de finner det befogat, är en annan indikator på en fungerande demokrati. Men frågan är var gränsen går mellan en välgörande misstänksamhet, ironi, skeptisism å ena sidan och en onyanserad cynism och populistiskt politikerför- akt å andra sidan. Vi avser inte ge något svar på denna svåra fråga. Vi aktualiserar den som en viktig fråga att diskutera. De frågor vi ställer är i stället följande: Hur kommer olika nega- tiva bilder av politiken till uttryck i de medialiserade valrörelserna? Vilka mekanismer förknippade med just politikens medialisering bidrar till att skapa sådana bilder av politiken? Vilka motbilder pre- senteras? Finns det några betydande skillnader om vi jämför valrö- relsen 1998 med 1979 (och delvis 1960)? Resultatet av denna studie bekräftar enligt vår mening följande mer generella slutsats: Misstron mot politiken och politiker, som i vissa fall slår över i cynism och populistiskt förakt, har blivit till en av samtidens dominerande myter, en slags stereotyper som reprodu- ceras och förstärks delvis som en konsekvens av det politiska syste- mets inneboende dynamik, delvis som en konsekvens av den media- liserade politikens sätt att fungera. Denna studie fokuserar på politi- kens medialisering. Denna avgränsning skall självklart inte tolkas som att vi är ute efter att friskriva politikerna från ansvar eller rätt- färdiga vissa politikers oetiska eller skandalösa handlande. Låt oss börja med att redovisa några kvantitativa data. I studien av de fem tidningarnas rapportering inför valen undersökte vi ande- len artiklar där en misstro mot politiken utgjorde antingen den do- minerande handlingen eller ett väsentligt inslag. dessa bilder av politiken var ungefär lika vanligt förekommande 1979 och 1998 men mindre vanligt 1960. Misstro mot politiker som ett väsentligt inslag i artik- larna från fem tidningar före riksdagsvalen Politiker/politiken misstros 60 av 322 (18,) 74 av 373 (20,) 5 av 51 (9,) Vi kan således konstatera att såväl 1979 som 1998 innehöll cirka var femte artikel en tydligt framträdande misstro mot politiker eller politiken i allmänhet. Finns det några väsentliga skillnader mellan de olika tidningarna? Om vi nöjer oss med att titta på 1998 kan vi för det första dra slutsatsen att andelen artiklar med uttalad misstro mot politiken är ungefär lika hög bland kvällstidningarna som morgon- tidningarna (cirka var femte artikel). Inom gruppen morgontidning- ar finns väsentliga skillnader. innehöll betydligt färre artiklar med detta innehåll (9,) än t.ex. som hade den högsta andelen av samtliga (27,). Detta är kanske något förvånande med tanke på att just misstro, respektlös kritik och t.o.m. häcklande med makthavare har beskri- vits som typiskt för tabloidjournalistiken (se t.ex. Fiske 1992).11 Av en journalistik med anspråk på att vara kritiskt granskande är det rimligt att förvänta sig artiklar som inte bara granskar politiken utan också de bilder av politiken som dominerar den samtida de- batten. Publicerade de fem tidningarna några artiklar som granskade föreställningen om allmänhetens bristande förtroende för politiken eller som på annat sätt uttryckligen ifrågasatte de negativa bilderna av politiken? Svaret är att sådana kritiska analyser eller motbilder var mycket ovanliga. 1998 fanns 3 artiklar med ett sådant innehåll i vårt material, vilket utgör av samtliga artiklar. Motsvarande siffra var 5 artiklar (1,) och 1 artikel (). I den kvantitativa innehållsanalysen av TV-nyheter undersökte vi på motsvarande sätt hur vanligt förekommande det var att reporta- gen handlade om någon form av misstro mot politiker eller det po- litiska systemet (antingen som dominerande handling eller som ett tydligt inslag). Med tanke på att nyhetssändningarna 1960 innehöll mycket få inslag är det inte meningsfullt att jämföra annat än 1979 och 1998. (För att möjliggöra jämförelser presenterar vi siffrorna både med och utan TV4:s ). NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS Tabell 5 Misstro mot politiker som ett väsentligt inslag i TV:s ny- hetsreportage före riksdagsvalen (Aktuellt, Rapport och Nyheterna) 28 av 90 () (Aktuellt och Rapport) 19 av 66 () (Aktuellt och Rapport) 13 av 91 () Självklart finns en del tolkningsproblem i de kodningar som ligger bakom dessa analyser. Vi vill dock framhålla att vi bara räknat med de reportage där vi ansett att inslaget tydligt handlar om någon form av misstro mot politiker. Som exempel kan vi nämna inslag där rös- ter från allmänheten kommer till tals och framhåller att det inte går att lita på politiker, inslag där politiker anklagar varandra för dub- belspel eller maktfullkomlighet, inslag där politiker anklagas för att säga en sak men göra något annat, inslag om s.k. politiska skandaler där politikers trovärdighet ifrågasätts. Av tabellen kan vi konstatera att misstron mot politiker och det politiska systemet är ett vanligt förekommande inslag i nyheterna under valrörelserna. I en jämförelse ser vi att andelen reportage med en sådan handling har ökat och att bilden av politiker som en grupp man inte kan lita på blivit vanligare. Men allmänhetens misstro var ett återkommande inslag i valrörelsen även 1979. I ett särskilt valextra före valet diskuterades t.ex. orsakerna till vad som beskrevs som en spridd misstro och t.o.m. förakt mot svenska politiker. Vi ska inte ta ställning till om det är relevant att låta nära en tredjedel av nyhetsinslagen under valrörelsens slutspurt innehålla uttalad misstro mot politiker. Men det är hur som helst för enkelt att säga att journalistiken bara speglar verkligheten så som den ser ut. Journalistiken väljer att beskriva verkligheten på ett sätt och väl- jer bort andra sätt. Vissa händelser och uttalanden väljs ut och andra väljs bort, texterna byggs upp på ett visst sätt osv. Dessa val har betydelse då de bidrar till att vissa föreställningar om politi- ken blir framträdande och att andra marginaliseras. I TV-nyheterna förekom bara några enstaka exempel på tydliga motbilder där de negativa föreställningarna om politiken ifrågasattes. att misstron mot politiken utgör ett regelbundet återkommande inslag i nyheterna talar denna del av vår studie för att medierna re- producerar och förstärker misstron mot politiken, snarare än det motsatta. Vi skall nu övergå till att något mer ingående undersöka hur olika negativa bilder av politiken kommer till uttryck i ett urval av tv-ny- heter. Vi har valt fall som kan illustrera tre vanligt förekommande bilder av och berättelser om politiken som har det gemensamt att de på olika sätt kan sägas implicera en misstro mot politiken. Dessa bil- der/berättelser kan benämnas på följande sätt: Politiska skandaler; Löftespolitik; Politik som käbbel. Vi skall försöka visa att dessa varit vägledande för journalisternas sätt att bygga upp ett antal nyhetsin- slag. Det är troligt att de också i stor utsträckning fungerar som modeller för tittarnas/läsarnas reception av reportagen, även om det naturligtvis är möjligt att tolka reportagen på delvis olika sätt. Sam- tidigt som vi analyserar de utvalda reportagen skall vi också illustrera ett antal mekanismer förknippade med politikens medialisering. Dessa mekanismer handlar både om journalistikens makt över den i medierna iscensatta politiken och politikernas anpassning till, och sätt att utnyttja, de villkor som råder. Politikens villkor i det moderna massmediesamhället har på ett träffande sätt beskrivits av (1995) med begreppet the management of visibility. Inte minst televisionen har bidragit till att skapa nya villkor för politik och offentlig debatt. I televisionen syn- liggörs politikens företrädare regelbundet för en masspublik. De kan inte heller dra sig undan denna synlighet. Politiska partier vars ledare inte syns regelbundet i medierna når knappast några framgångar. Konstruktionen av identiteter och image genom framträdanden i medierna har blivit en självklart viktig del av den politiska vardagen i allmänhet och av arbetet under valrörelser i synnerhet. I denna kamp om synlighet och image kan politiker också försöka vinna poäng genom att kritisera eller t.o.m. smutskasta sina konkurrenter. För de politiska aktörerna skapar dessa politikens villkor möjligheter, men också risker. För journalister och medieproducenter innebär det stor makt över politiken. När politiska framträdanden sker i medierna förlorar politikerna kontrollen över sin egen image och blir delvis hänvisade till medieproducenternas meningsskapande och deras intresse av dramatiska händelser, konflikter och kritiska avslöjanden. Politiker som gör mindre lyckade framträdanden i medierna, säger ogenomtänkta saker eller gör andra typer av misstag, riskerar vidare en uppmärksamhet som de inte önskar. Enskilda uttalanden kan bli upphov till stora mediehändelser. Politiker som i arbetet eller privatlivet bryter mot etablerade normer eller förväntningar riskerar NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS också att bli huvudpersoner i s.k. skandaler där journalister offentliggör sådant som politikerna vill hemlighålla. Dessa skandaler har en särskild potential att bli till sensationella nyheter och dramatiserade berättelser. De analyser som följer nedan illustrerar att dessa politikens vill- kor i massmediesamhället skapar risker inte bara för de enskilda po- litiska aktörerna utan också för politiken och det demokratiska sys- temet som helhet. Risken är att politikernas, journalisternas och medieproducenternas agerande i denna situation tillsammans bidrar till en allt mer utbredd misstro mot politiken. Politiska skandaler var under valrörelsen ett återkommande tema i mediernas valbevakning. precis före valet gjorde Rapport sju reportage som på ett eller annat sätt hand- lade om det vi kan kategorisera som politiska skandaler eller affärer. I andel utgjorde dessa av de reportage med (direkt eller indirekt) anknytning till valrörelsen som Rapport gjorde . I tid representerade de dock en större andel eftersom flertalet av reportagen fick stort utrymme i sändningarna. Mycket kortfattat kan de sju reportagen sammanfattas på följande sätt: 7/9: Ett avslöjande om att politiker kopplade till landstingstvätten i missbrukat sitt förtroende och bl.a. handlat sprit för tvätteriets pengar. 9/9: I ett reportage som handlar om socialdemokratins påstådda pro- blem i valrörelsen lyfter man fram affären i som ett exempel på att denna typ av affärer fortsätter att drabba socialdemokratin. 13/9: Ett reportage som handlar om det politiska fifflet i , den misstro som detta skapat och riskerna för att detta leder till ett omfat- tande valskolk. 15/9: Ett reportage som beskriver valrörelsen i utifrån de poli- tiska skandaler som tidigare drabbat socialdemokratin i denna kommun. 16/9: Ett reportage om valrörelsen som knyter an till tidigare skandaler och som presenteras på bl.a. följande sätt: Ja valtemperaturen stiger och är det kvar att övertyga väljarna eller för att reda ut skandaler .... . Medborgare på gatan i uttrycker i reportaget sitt bristande förtroende för politiken. 16/9: Ett inslag där man intervjuar en som skrivit en bok där han analyserar och försöker förklara de politiska skandalerna Reportaget inleds med ett kollage över väl kända skandaler med klippta kvitton, närbilder på spritklubbar osv. 17/9: Nyheten om städhjälp blir en affär som får stort utrymme i Rapport liksom i andra medier. Reportaget fokuserar på bl.a. politikerförakt och bristande förtroende. Rapportredaktionen valde således att ge dessa så kallade skandaler eller affärer stort utrymme i nyhetssändningarna under valrörelsens mest intensiva slutskede. Väl att märka var det egentligen bara de första och sista av dessa sju reportage som presenterade en nyhet om något nytt som inträffat eller uppdagats . (Den aktuella hän- delsen i nyheten om städhjälp var att uppgifterna om städhjälpen, och lönen som inte rapporterats till skattemyndigheten, kommit fram och kunde kopplas till ett uttalande som gjorde i den TV-sända partiledardebatten. Därigenom blev städhjäl- pen en av valrörelsens stora händelser.) De övriga fem inslagen var samtliga exempel på hur politiska skandaler eller affärer drogs in i valrörelsen, och fick prägla Rapportredaktionens beskrivning av medborgarnas relation till politiken, utan att något nytt hade in- träffat. Det skall också nämnas att skandaler och politiskt makt- missbruk var teman som återkom även i andra reportage som Rap- portredaktionen gjorde under dessa . Ett av flera exempel på detta är ett reportage den 8/9 som handlade om moralfrågornas centrala plats i valrörelsen. Moralfrågornas aktualitet knyts här till de många skandalerna i svensk politik. Redaktionen valde således gång på gång att låta de politiska skandalerna vara utgångspunkten för rapporteringen om valrörelsen. I en studie baserad på ett mediematerial omfattande inför valet konstaterar (1998) att det finns rela- tivt stora skillnader mellan de olika medierna när det gäller deras fokusering på politiska affärer. drar slutsatsen att det är eter- medierna som gav störst uppmärksamhet åt affärerna. Som jämfö- relse kan nämnas att av Nyheternas () och av Ekots politiska inslag fokuserade på affärer, medan motsvarande siffra för och artiklar är . Rapport och Aktuellt ägnade respektive av inslagen åt affärer. En av de mekanismer genom vilka politikens medialisering fun- gerar är just journalistikens makt att definiera de händelser som skall prägla en valrörelse. Journalistiken väljer ut vissa händelser, som blir nyheter, men väljer också att skapa nyheter utan att något nytt har hänt. Ett exempel på detta är när skandaler som tidigare fått stor uppmärksamhet i medierna tas upp igen, i reportage där all NÄR VÄLJARNA SKALL MOBILISERAS mänhetens bristande förtroende för politiken och riskerna för val- skolk görs till en stor fråga i valrörelsen. Makten att välja är också en makt att välja bort. När Rapportredaktionen valde att göra sju reportage om politiska skandaler var det mycket annat som prioriterades bort. Dessa val är meningsskapande och avgör delvis vad valrörelsen kommer att handla om. En väsentlig aspekt av politikens medialisering är vidare att poli- tiken dras in i en textproduktion som å ena sidan presenterar påstå- enden som självklara neutrala fakta, men som å andra sidan i prakti- ken är förknippad med en mycket stor frihet att skapa mediehändel- ser, att iscensätta och forma bilderna av verkligheten.12 Låt oss ge några exempel på detta. Genom val av rubriker, påannonser och ingresser talar journalis- tiken om vad en nyhet handlar om, och anlägger ett pers- pektiv, en tolkningsram som ger en bestämd innebörd åt händelsen. När Rapport 8/9 gör ett inslag som uppmärksammar moralfrågornas genomslag i valrörelsen inleds reportaget på följande sätt: Reportertext: I dom många kommunala skandalernas skugga har den gamla kristdemokratiska kampanjen om bättre moral i samhället fått ny aktualitet. I bild: Ett antal ord i olika färger läggs i bilden; Skandal, sprit, , resor, , tvätteri. Redaktionen drar här in skandalerna i valrörelsen och anger dessa som en självklar utgångspunkt för förståelsen av moralfrågornas aktualitet. I nyhetstexterna gör journalister påståenden om politiken, påstå- enden som bestämmer vilken innebörd nyheterna får.