sou · GNB316d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Om vistelsetiden i sig skulle leda till någon tveksamhet om avvisning bör ske eller inte, kan polismyndigheten lämna över ärendet till enligt tredje stycket. Här har den ändringen gjorts i förhållande till den nuvarande bestäm- melsen i 4 kap. 4 § andra stycket att polisen inte längre har uteslutande rätt att besluta om avvisning i de fall som inte anges i första stycket. Ändringen har närmare kommenterats i den allmänna motiveringen avsnitt 26.1 och har gjorts för att göra det möjligt för att besluta om avvisning även i andra fall än som avses i första stycket. Den möjligheten torde framför allt få betydelse om frågan om avvisning kommer upp i samband med att utlänningen ger in en ansökan om uppehållstillstånd till . Detta stycke motsvarar helt 4 kap. 4 § tredje stycket UtlL. I kommenta- ren till första punkten ovan har angetts ett par fall där polisen bör kunna lämna över ett avvisningsärende till med stöd av bestämmelsen i tredje stycket. En rad andra situationer kan självfallet tänkas, exempelvis om frågan om avvisning av humanitära skäl framstår som tveksam. 4 § Beslut om avvisning får inte fattas senare än efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter ankomsten till . Utlänningar får inte avvisas, om de vid ankomsten till hade eller därefter har haft ett uppehållstillstånd som har upphört att gälla. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 1 § andra stycket och 4 kap. 2 § tredje stycket UtlL. Av första stycket framgår att beslut om avvisning inte får fattas senare än efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter ankomsten till landet. Den formuleringen används i 8kap. 8 § UtlL när det gäller möjligheten att förordna att ett beslut om avvisning skall verkställas . I övriga fall, där en tidsgräns för avvisning förekommer, räknas den från utlänningens ankomst till landet (4kap. 2 § tredje stycket och 4kap. 4 § första stycket 4 UtlL). Som närmare utvecklats i den allmänna motiveringen bör tidsgränsen för avvisning räknas på samma sätt i samtliga fall. Till skillnad mot bestämmelserna utlänningslag kommer således tidsgränsen för avvisning enligt lagförslaget att gälla vid avvis- ning på såväl formella som materiella grunder. Om beslut om avvisning enligt 1 § inte kan fattas kan därefter utlänningen utvisas enligt 6 §. Lagförslaget innebär på denna punkt en återgång till den terminologi som gällde års lag och som också är den internationellt förhärskande, dvs. att termen avvisning reserveras för beslut om avlägsnande som fattas i samband med försök till inresa eller inom viss därefter. Av andra stycket framgår att avvisning inte får ske av den som hade uppehållstillstånd vid inresan eller som därefter haft ett uppehållstillstånd som upphört att gälla. Motsvarande bestämmelse infördes i 4 kap. 2 § tredje stycket genom lag. Som motiv för den då nya bestämmelsen anfördes i prop. 1988/89:86 att det rörde sig om personer som en gång fått tillstånd att vistas i och som därigenom fått en naturlig anknytning hit utan att överträda några inresebestämmelser eller liknande. Av bestämmelsens ordalydelse framgår att avvisning inte kan ske även om uppehållstillståndet upphört att gälla efter inresan, exempelvis om det då skulle ha återkallats. Avvisning kan däremot ske om utlänningen haft ett uppehållstillstånd som återkallatsföre inresan. 5 § får förordna att verkets beslut om avvisning får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft (avvisning med omedel- bar verkställighet) om 1.utlänningen inte söker asyl här, eller 2.det annars är uppenbart att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller skall beviljas på någon annan grund. I 9 kap. 7 § finns närmare bestämmelser om verkställigheten av beslut om avvisning med omedelbar verkställighet enligt första stycket. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 8 § UtlL. 8 kap. UtlL behandlar verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Avvisning med omedelbar verkställighet bör emellertid ses som en särskild form av avvisning och bestämmelser om det bör därför finnas i det kapitel som behandlar avvisning och utvisning. Bestämmelsen i första stycket 1 är ny. En följd av den ändring som föreslås i 3 § blir att kommer att få samma befo- genhet som polisen att besluta om avvisning när inga politiska skäl åbe- ropas. Det torde i sådana fall i regel finnas skäl att förordna att beslutet om avvisning skall verkställas även om det inte vunnit laga kraft. Bestämmelsen i andra punkten i första stycket motsvarar den bestämmelse som finns i 8kap. 8 § UtlL. 1988/89:86 kan följande utläsas om när det är möjligt att besluta om avvisning med omedelbar verkställighet. Det måste vara uppenbart att det inte finns grund för asyl. Om utlänningen åberopar asylskäl måste det stå helt klart att utlänningen inte riskerar att bli utsatt för förföljelse eller trakasserier eller tvingas delta i krig. Vid avgörandet kan vägledning hämtas i tidigare praxis men en bedömning måste alltid göras av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Det kan aldrig anses uppenbart att en asylansökan skall avslås enbart på den grunden att utlänningen tillhör en nationalitet eller religion, vars medlemmar normalt inte brukar beviljas asyl. Det måste alltid utredas om det inte finns ytterligare omständigheter som ensamma eller tillsammans med religionstillhörig- heten kan medföra rätt till asyl eller uppehållstillstånd som skydds- behövande i övrigt. Beslut om avvisning med omedelbar verkställighet får således meddelas endast om det står helt klart att de åberopade skälen inte kan grunda rätt till uppehållstillstånd enligt 5kap. 4 § och att uppehållstillstånd heller inte bör beviljas på någon annan grund, t.ex. anknytning eller humanitära skäl. Ett annat fall när det är uppenbart att en asylansökan skall avslås kan vara att det står klart att utlänningens uppgifter är osanna i alla väsentliga delar. Så snart några mer ingående överväganden måste göras om tilltron till sådana uppgifter är det emellertid uteslutet att besluta om avvisning med omedelbar verkställighet. Uppenbarhetsrekvisitet kan inte anses uppfyllt om det råder någon tvekan om utlänningens uppgifter kan medföra rätt till uppehållstillstånd eller om uppgifterna är trovärdiga. underströk i sitt betänkande 1988/89:SfU19 att det krävs extra stor varsamhet vid utredningen av barns asylskäl. I andra stycket har tagits in en erinran om att om utlänningen åbero- par någon form av politiska skäl och begär inhibition av verkställigheten, får verkställighet enligt huvudregeln i 9kap. 7 § inte ske innan utlänningsdomstolen prövat frågan om inhibition. Utvisning när en utlänning saknar pass eller tillstånd 6 § Utlänningar får utvisas ur om de uppehåller sig här men sak- nar pass eller de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 3 § UtlL. En följd av förslaget i 4 § att avvisning aldrig skall få ske senare än efter utlänningens inresa blir att tillämpningsområdet för bestämmelsen om utvisning i 6§ blir betydligt större än enligt motsva- rande bestämmelse i 4kap. 3 § UtlL. Bestämmelsen om utvisning av den som saknar erforderligt pass eller tillstånd att uppehålla sig här är tillämplig såväl när utlänningen aldrig haft pass eller tillstånd som när giltighetstiden för pass eller tillstånd löpt ut. Bestämmelsen är likaså tillämplig om utlänningen på annat sätt än genom att giltighetstiden löpt ut kommit att sakna pass, exempelvis om passet förkommit och utlänningen inte kunnat skaffa något nytt pass. Av 1 kap. 1 § UtlF i dess nuvarande lydelse framgår att den som har permanent uppehållstillstånd inte behöver något pass för vistelsen här. Utvisning på grund av brott 7 § Utlänningar får utvisas ur , om de döms för ett brott som kan leda till fängelse. Utlänningar får också utvisas, om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som de har dömts till och dömer till annan påföljd. Utlänningar får dock utvisas endast om de döms till en svårare påföljd än böter och –om det på grund av gärningens art och övriga omständigheter kan antas att de kommer att göra sig skyldiga till fortsatt brottslighet här i lan- det, eller –om brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att de inte bör få stanna kvar. Paragrafen motsvarar 4 kap. 7 § UtlL. För flyktingar gäller vissa begränsningar i fråga om möjligheterna till utvisning. Det framgår av 10 §. Av 11 § framgår att vissa begränsningar gäller i fråga om utvisning också av den som vistats i . Att hänsyn skall tas till om utlänningen på grund av bestämmelserna i 9 kap. om verkställighetshinder inte kan sändas till ett visst land framgår av 15 §. 8 § Utvisning på grund av brott beslutas av den domstol som handlägger brottmålet. Paragrafen motsvarar 4 kap. 8 § UtlL. Domstolen beslutar i en och samma dom om påföljd för brottet och om utlänningen skall utvisas. Enligt 29 kap. 5 § första stycket 4 skall nämligen domstolen vid straffmätningen beakta det men den tilltalade lider genom att bli utvisad på grund av brottet. Om utlänningen utvisas får också domsto- len, om det finns särskilda skäl, döma till lindrigare straff än vad som annars är stadgat för brottet. 9 § När en domstol enligt 34 kap. beslutar att ändra en påföljd som en utlänning har dömts till utöver utvisning, får domstolen även meddela det beslut om utvisningen som förändringen av påföljd ger anledning till. Paragrafen motsvarar 4 kap. 9 § UtlL. 34 kap. behandlar sammanträffande av brott och förändring av påföljd. Om domstolen till följd av dessa bestämmelser ändrar den tidigare påföljden, kan dom- stolen således också besluta om utvisning. 10 § När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 7 §, skall den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Därvid skall domstolen särskilt beakta utlänningens levnads- omständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . Utlänningar som är flyktingar och som behöver en i får utvisas endast om de har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta dem stanna här. De får också utvisas om de i eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att de skulle fortsätta sådan verksamhet här. Utlänningar som har flyktingförklaring skall anses som flyktingar med behov av i , om det inte är uppenbart att de är flyktingar med ett sådant behov. Paragrafen motsvarar 4 kap. 10 § första och tredje styckena UtlL. Bestämmelsen i andra stycket om det särskilda skyddet för konven- tionsflyktingar mot utvisning bygger på åtaganden enligt . Förbudet i tredje stycket mot utvisning av den som har flyktingför- är inte absolut. Domstolen kan bortse från flyktingförklaringen om den finner det uppenbart att utlänningen kan anses som flykting. Om domstolen gör en sådan bedömning bör självfallet ompröva flyktingförklaringen . 11 § Utlänningar får utvisas endast om det finns synnerliga skäl, om de hade vistats i med permanent uppehållstillstånd när åtal väcktes eller om de då varit bosatta i . Detsamma gäller för medborgare i ett annat nordiskt land som hade varit bosatta här när åtalet väcktes. Utlänningar får inte utvisas, om de kom till innan de fyllt fem- ton år och om de vistats här när åtal väcktes. Paragrafen motsvarar 4 kap. 10 § andra och fjärde styckena UtlL. 12 § En dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott skall innehålla förbud för utlänningen att återvända till eller utan tidsbegränsning. I en dom eller ett beslut med tidsbegränsning skall utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I domen eller beslutet skall utlänningen också upplysas om den påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra enligt 17 kap. Paragrafen motsvarar 4 kap. 14 § andra stycket UtlL. Utvisning på grund av brott skall alltid innehålla ett förbud att åter- vända till eller för alltid. kan enligt 17 § ge en utlänning med ett sådant förbud tillstånd för ett kort besök i . Av 9 kap. 21 § framgår att endast regeringen (i ) kan pröva frågan om upphävande av ett beslut om utvisning som meddelats av domstol. 13 § Bestämmelser om utvisning av hänsyn till rikets säkerhet och på grund av befarad brottslighet som innefattar våld, hot eller tvång för poli- tiska syften finns i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Paragrafen motsvarar 4 kap. 11 § UtlL. Utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll får endast ske om det inte finns grund för avvisning eller utvisning enligt utlännings- lagen. Bestämmelser som gäller både avvisning och utvisning 14 § Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller återkallas medan utlänningen befinner sig i , skall det meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det. Paragrafen motsvarar 4 kap. 6 § UtlL. Huvudprincipen enligt bestämmelsen är att beslut om avvisning eller utvisning skall meddelas om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller ett uppehållstillstånd återkallas, när utlänningen är i . Ett särskilt skäl att inte besluta om avvisning eller utvisning kan vara att det är ställt utom tvivel att utlänningen kommer att lämna landet. 15 § När en fråga om avvisning eller utvisning prövas skall hänsyn tas till om utlänningen på grund av bestämmelserna i 9 kap. inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att avgörandet verkställs. I beslut om avvisning eller utvisning skall det ges de anvisningar i fråga om verkställigheten som den prövningen kan leda till. Paragrafen motsvarar 4 kap. 12 § UtlL. Bestämmelsen i första stycket gäller såväl vid beslut om avvisning enligt 1–2 och 6 §§ som vid utvisning på grund av brott enligt 7§. Det kan givetvis vara svårt för en domstol som dömer till utvisning på grund av brott att beakta hinder mot verkställighet vid en frigivning som kan ligga långt fram i tiden när utlänningen döms till ett längre fängelse- straff. Om utlänningen vid domstillfället gör gällande hinder mot verk- ställighet enligt 9 kap. 1 § (dödsstraff, tortyr etc.) bör det dock ofta redan vid domstillfället kunna fastställas om det finns ett sådan verk- ställighetshinder och om det kan bedömas bli bestående. Detsamma torde gälla när sökanden har en flyktingförklaring. För att få underlag för sin bedömning bör domstolen hämta in yttrande från . Bestämmelsen i andra stycket får ingen praktisk betydelse vid utvisning på grund av brott eftersom domstolen inte torde kunna ge några anvisningar i fråga om verkställigheten. Sådana anvisningar som avses i bestämmelsen kan exempelvis vara att verkställighet endast får ske till ett visst land eller att verkställighet inte får ske till ett visst land. Om hinder mot verkställighet kan bedömas vara övergående kan anstånd med verkställigheten beviljas eller tills vidare. Alternativt kan i ett sådant läge tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas enligt 3 kap. 10, 12, 13 eller 14 §§. 16 § När beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att återvända till utan att ha tillstånd av . Paragrafen motsvarar 4 kap. 14 § första stycket UtlL. Beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av förenas i praxis i de flesta fall med återreseförbud , oftast . Om utlänningen exempelvis har släktanknytning till någon i meddelas dock i allmänhet inte något återreseförbud om det kan antas att utlänningen inte kommer att försöka resa in i igen utan tillstånd. Att kan meddela särskilt tillstånd för besök här om det gäller synnerligen viktiga angelägenheter framgår av 17§. Ett återreseförbud påverkar inte utlänningens möjligheter att få uppehållstillstånd före inresan, exempelvis grundat på anknytning. Om någon med gällande återreseförbud söker resa in i landet utan tillstånd, kan avvisnings- eller utvisningsbeslutet verkställas på nytt enligt bestämmelserna i 9kap. 17 § Utlänningar som med stöd av 12 eller 16 § eller 11 kap. 7 eller 16§ har förbjudits att återvända till eller för alltid får ges särskilt tillstånd av att göra ett kort besök här i lan- det, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 15 § UtlL. får enligt denna bestämmelse bevilja tillstånd för kort besök även för den som utvisats av domstol på grund av brott. Om någon som beviljats tillstånd för kort besök stannar kvar efter det ut, kan beslutet verkställas på nytt enligt 9 kap. i kommentaren till 1§ 2 bör möjligheten till avvis- ning enligt det lagrummet inte utnyttjas när någon stannar kvar här efter det att ett besökstillstånd gått ut, eftersom det skulle innebära ett mer tidsödande förfarande. 7 kap. Kontroll- och tvångsåtgärder Detta kapitel motsvarar i huvudsak 5 kap. UtlL. Kontroll i samband med inresa och utresa 1 § Vid inresa eller utresa skall utlänningar visa upp sitt pass för polis- myndigheten, om inte annat följer av föreskrifter som regeringen har med- delat. Utlänningarna skall också lämna polismyndigheten de upplysningar och visa upp de handlingar som är av betydelse för bedömningen av deras rätt att resa in i och vistas i . och är skyldiga att hjälpa polis- myndigheten när den kontrollerar utlänningar som reser in eller reser ut enligt denna lag. skall medverka i polismyndighetens kontrollverksamhet genom att utöva kontroll av sjötrafiken. Paragrafen motsvarar 5 kap. 1 § UtlL. Enligt första stycket är huvudregeln att utlänningar skall visa upp sina pass vid inresa eller utresa. Regeringen har i utlänningsförordningen (5 kap.) lämnat närmare föreskrifter om inrese- och utresekontrollen som innebär vittgående undantag från skyldigheten för utlänningar att visa pass vid utresa. förekommer således utresekontroll endast när det finns någon särskild anledning till det (5kap. 7 § UtlF). kommer emellertid när det träder i kraft att medföra krav på reguljär utresekontroll vid yttre gräns (dvs. gräns mot land som inte omfattas av ). Som framgår av andra stycket är tullen och skyl- diga att hjälpa polisen med inrese- och utresekontroll. 2 § Polismän får i samband med inresekontroll kroppsvisitera utlänningar och undersöka deras bagage, handresgods, handväskor och liknande i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänningarnas iden- titet. Sådana undersökningar får också göras för att ta reda på utlänningar - nas resväg till , om den är av betydelse för rätten att resa in i och vistas här i landet. Polismännen får i samband med inresekontrollen även undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrymmen i bilar och andra transportmedel i syfte att förhindra att utlänningar reser in i i strid med bestämmelserna i denna lag eller en författning som har utfärdats med stöd av denna lag. När inresekontrollen sköts av särskilt förordnade passkontrollanter, tulltjänstemän eller tjänstemän vid , skall pass och andra handlingar visas upp för dem. De har under sådana omständigheter samma befogenheter som polismän har enligt första stycket. Protokoll skall föras över kroppsvisitation. I protokollet skall anges vad som har förekommit vid visitationen. Paragrafen motsvarar 5 kap. 2 § UtlL. Kroppsvisitation i första stycket innebär i första hand undersökning av en persons kläder och av det personen i övrigt bär på sig. Även undersökning av väskor brukar hänföras till kroppsvisitation. I likhet med den bestämmelse som finns i 5kap. 2 § UtlL har emellertid också i lagförslaget förts in en uttrycklig bestämmelse om undersökning av bagage m.m. Kroppsvisitation och undersökning av handväskor m.m. får enligt bestämmelsen endast ske om det är nödvändigt för att ta reda på utlänningarnas identitet eller resväg. I likhet med motsvarande bestämmelse i 5kap. 2 § UtlL finns inte heller i lagförslaget några särskilda regler om vilka hänsyn som bör tas i samband med kroppsvisitation. Regler om det finns i 2b § lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl., som torde kunna ge vägledning i tillämpliga delar. Där sägs bl.a. att kroppsvisita- tion inte får göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver och att all den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Åtgärder i fråga om kvinnor får inte verkställas av andra än kvinnor, läkare och legitimerade sjuksköterskor. Rätten att ta hand om pass 3 § Om utlänningar ansöker om uppehållstillstånd när de kommer till eller därefter, får en domstol, eller polismyndigheten ta hand om deras pass eller andra identitetshandlingar i väntan på att de får tillstånd att stanna här i landet eller lämnar det. Paragrafen motsvarar 5 kap. 3 § första stycket UtlL. Omhändertagande av pass eller andra identitetshandlingar enligt bestämmelsen i 3 § bör inte ske slentrianmässigt utan endast när det kan antas underlätta utredningen eller verkställigheten av ett eventuellt avlägsnandebeslut. Enligt 9§ kan vid behov begära hjälp av polismyndigheten för att genomföra ett beslut enligt 3§. 4 § När ett beslut om avvisning eller utvisning skall verkställas, får den verkställande myndigheten ta hand om den avvisades eller utvisades pass eller annan identitetshandling tills beslutet kan verkställas. Paragrafen motsvarar 5 kap. 3 § andra stycket UtlL. Att vid behov kan begära hjälp av polismyn- dighten för att genomföra ett beslut enligt 4§ följer av 9 §. Rätten att ta hand om biljetter 5 § Utlänningars biljetter för resan från får tas om hand av eller polismyndigheten i väntan på att utlänningarna får tillstånd att vistas här eller att de lämnar landet. 1.de saknar pass, visering, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd när detta krävs för inresa eller vistelse i , eller 2.de kan antas komma att ansöka om uppehållstillstånd. En biljett får tas om hand endast om –det framstår som sannolikt att utlänningen inte kommer att få tillstånd att vistas här, och –det finns anledning att anta att utlänningen annars gör sig av med biljetten och inte själv kan betala kostnaden för sin resa från . Paragrafen motsvarar 5 kap. 4 § första stycket UtlL. Biljett tas i praktiken om hand i samband med att utredning görs i ärendet. kan enligt 9§ vid behov begära hjälp av polismyndigheten för att ta hand om en biljett. Om biljetten inte behövs för verkställigheten skall den givetvis läm- nas tillbaka till utlänningen. 6 § eller polismyndigheten får lösa in en biljett, om den annars skulle förlora sitt värde. Om biljetten löses in, skall i stället de pengar tas om hand som då betalas ut. Paragrafen motsvarar 5 kap. 4 § andra stycket UtlL. Om de pengar som inlösen av biljetten ger inte behövs, helt eller delvis, för verkställigheten skall återstoden givetvis redovisas till utlän- ningen. 7 § eller polismyndigheten får fotografera utlän- ningar och, om de fyllt , ta deras fingeravtryck om 1.de inte kan styrka sin identitet när de kommer till , 2.de ansöker om uppehållstillstånd som flyktingar eller skyddsbehö- vande i övrigt och anger skäl som avses i 5kap. 2 eller 3 §, eller 3.det finns grund för att besluta om förvar. Paragrafen motsvarar 5 kap. 5 § UtlL. 1996/97:25 anförde regeringen beträffande åldersgränsen att det avgörande för var åldersgränsen borde sättas måste vara när behov av åtgärder uppstår för att klara handläggningen av asyl- ansökan. Enligt propositionen borde en lämplig åldersgräns vara . Kontroll under vistelsen i 8 § Utlänningar som vistas i är skyldiga att på begäran av en polisman visa upp pass eller andra handlingar som visar att de har rätt att uppehålla sig i . De är också skyldiga att efter kallelse av eller polismyndigheten komma till verket eller myndigheten och lämna uppgifter om sin vistelse här i landet. Om det på grund av en utlännings personliga förhållanden eller av någon annan anledning kan antas att utlänningen inte skulle följa kallelsen, får utlänningen hämtas utan föregående kallelse.