sou · GNB3106 · 2000-01-01 00:00:00 — Den indirekta elektroniska handeln innebär att man beställer varan via Internet, men att betalningen sker mot faktura eller via postförskott och att leverans sker på traditionellt sätt. Denna typ av handel innebär egentligen ingen nyhet jämfört med t.ex. postorderhandel. Den direkta elektroniska handeln innebär att man beställer och betalar varan via Internet och att varan levereras via Internet. Det rör sig således om köp av exempelvis datorprogram, spel, musik, filmer och tjänster som levereras via Internet, dvs. produkter som går att digitalisera. Denna form av handel är ny och ställer delvis nya krav på konsumentskyddet. Självfallet finns varianter av dessa kategorier. Gemensamt för de båda typerna av handel är dock problemen vid gränsöverskridande handel och man bör i det sammanhanget skilja på handel inom EU/EFTA-området och handel i övriga världen. Frågor kring lagval, jurisdiktion och verkställighet är kända , men kan förväntas få en ökad aktualitet och omfattning med en ökad elektronisk handel. Handeln på Internet i befinner sig i ett uppbyggnadsskede och utgör en tämligen begränsad del av den totala handeln. Enligt en enkätundersökning som genomförts av var omsättningen avseende Internethandeln i svenska detaljhandelsföretag vid ingången av , vilket motsvarar av den egentliga detaljhandelns totala omsättning. Totalt hade av företagen i den egentliga detaljhandeln försäljning på Internet. Av dessa företags totala omsättning svarade Internethandeln för . institutet att en fjärdedel av detaljhandelsföretagen har försäljning på Internet, och denna försäljning bedöms svara för av dessa företags totala omsättning. Vid ingången av beräknar institutet att internethandeln kommer att omsätta , vilket skulle motsvara av detaljhandelns totala omsättning.2 I en undersökning som genomförts på uppdrag av har av privatanvändarna av Internet uppgett att de använder Internet till att beställa varor (t.ex. böcker och cd-skivor), men att önskar göra det framöver. Vidare uppgav att de beställer livsmedel över Internet, men även här uppgav att de önskar göra det . Beträffande bokning och beställning av biljetter uppgav att de gör detta via Internet, men nio av tio deltagare uppgav att de vill använda Internet till detta framöver. En viktig fråga i sammanhanget är huruvida en ökad handel över Internet påverkar priserna till konsumenternas förmån. I en undersökning som genomförts av har studerats vilken prispressande potential som handeln över Internet har. I studien har undersökts varugrupperna livsmedel, leksaker, cd-skivor och böcker och priset på Internet visade sig sammantaget vara lägre jämfört med butik. Störst var skillnaden för cd-skivor där genomsnittspriset var lägre på Internet, medan livsmedelspriserna var något högre jämfört med butiker av lågpriskaraktär. För leksaker och böcker var prisnivån på Internet. Det förtjänar dock att påpekas att leveranskostnaderna har utelämnats vid jämförelsen. De renodlade Internetföretagen visade sig hålla lägre priser än företag som har både Internet- och butiksförsäljning. De utländska försäljarna höll lägre priser än de svenska. Institutet drar slutsatsen att Internethandeln har en prispressande potential, även om den varierar mellan olika varugrupper. Institutet menar vidare att den utländska priskonkurrensen är hård och att denna delvis beror på att konsumenten vid köp från utländska bolag i allmänhet undgår moms och tullavgifter samt att de svenska företagen möter relativt sett högre arbetskraftskostnader. De ovan redovisade siffrorna tyder på att den elektroniska handeln har en stor potential. Konsumentskyddet med avseende på sådan handel kan därmed förväntas få en allt större betydelse. 2 Källa: Internethandel ur ett detaljhandelsperspektiv, , 3 Källa: Internetmarknaden i , , 4 Källa: Vad kostar en limpa på nätet? - så kan internethandeln pressa priser, , 1999 2.2Den elektroniska handeln från konsumentsynpunkt Handeln på Internet skiljer sig från rättslig synpunkt egentligen inte från annan handel. Köpare och säljare ingår avtal på vanligt sätt, om än med hjälp av ny teknik. Den elektroniska handeln aktualiserar dock ett antal frågeställningar. Vissa är inte unika för den elektroniska handeln utan förekommer även vid annan typ av handel, t.ex. postorderhandel. En del problem kommer därtill med all säkerhet att få sin lösning genom den tekniska utvecklingen, t.ex. genom utvecklingen av nya betalningsformer och metoder för att säkra bevisning. I det följande kommer ett antal frågeställningar i samband med elektronisk handel att beröras närmare. Vissa är unika för den elektroniska handeln, medan andra kan göras gällande även i andra sammanhang. àKonsumenten står inte i direkt kontakt med säljaren. Genom den anonymitet som råder på Internet kan konsumenten ofta inte veta vem som står bakom en webbsida. På motsvarande sätt möjliggör tekniken att exempelvis underåriga kan ingå avtal utan att vara behöriga därtill. àKonsumenten kan inte ställa de frågor om produkten, priser, avtalsvillkor m.m. som faller sig naturligt vid ett personligt besök i en butik. Det bör dock framhållas att det interaktiva inslaget kan komma att uppväga frånvaron av personlig kontakt. àKonsumenten kan inte undersöka varan före köpet. Risken att drabbas av negativa överraskningar när man väl fått varan torde vara stor. àAvtalssituationen kan enligt min mening, särskilt för en ovan användare av datorn, innehålla ett visst överraskningsmoment. Internet erbjuder en oerhört stor mängd information. Med några enkla klick förflyttar sig köparen mellan olika säljares webbsidor och gör sina beställningar. Risken finns att konsumenten förhastar sig och ingår köpavtal som han snabbt ångrar eller genom ett antal klick gör en beställning av misstag. àSärskilt när det gäller digitala produkter kan tillämp ningsproblem uppstå vad gäller befintlig lagstiftning ifråga om vem som står risken för varan och om varans avlämnande. àDen nya tekniken kan komma att ställa nya krav på säljaren vid införlivande av standardvillkor i samband med avtal som ingås via Internet. àBetalning över Internet sker inte sällan i förskott, vilket minskar konsumentens möjligheter att framtvinga åtgärder från leve rantö rens sida och ökar risken för bedrägerier. àFrånvaron av muntliga kontakter och skriftliga avtal eller kvitton kan göra konsumentens ställning osäker vid en eventuell tvist och konsumenten kan få svårigheter att visa exempelvis vad som avtalats och att betalning har skett. àDen elektroniska handeln är beroende av tillförlitliga betal ningssys- tem som är både säkra och enkla att hantera samt som kan utnyttja den nya teknikens möjligheter till snabb kommunikation. Även om jag enligt direktiven skall undersöka och kartlägga de speciella problem som konsumenterna kan ställas inför bör framhållas att den elektroniska handeln på många sätt kan komma att stärka konsumentens roll. Konsumenten kan snabbt och enkelt jämföra varor och priser och därmed göra sina köp där det är mest förmånligt. Från näringsidkarens synpunkt är konkurrenten aldrig längre bort än ett klick på konsumentens bildskärm. En webbsida ger stora möjligheter att få del av detaljerad information i den omfattning konsumenten själv önskar. De inhemska näringsidkarna får en stark kon kurrens från säljare i andra länder, vilket kan leda till prispress. Parallellt med denna utrednings arbete har inom ramen för ett nordiskt samarbete arbetat fram ett förslag till lag om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (i fort sätt- ningen benämnd distansavtalslag). Förslaget presenterades detta år i departementspromemorian Distansavtalslag (Ds 1999:45) och utgör en implementering av EG:s direktiv /7/EG om konsument- skydd vid distansavtal. Lagen föreslås träda i kraft , och omfattar bl.a. handel via Internet. I samband med mina redogörelser samt överväganden och förslag nedan redogörs i före kommande fall för de regler som föreslås i den nya lagen. En mer samlad redogörelse för direktivet och lagförslaget återfinns i avsnitt 2.4. Ett problem utgörs av den anonymitet som råder på Internet. En person som surfar på nätet kan själv välja om han vill uppge namn och adress på olika webbsidor och kan i annat fall endast lokaliseras som ett tämligen anonymt IP-nummer, dvs. det nummer som under en pågående uppkoppling entydigt identifierar en dator på Internet. Detta kan naturligtvis upplevas som positivt från integritetssynpunkt, men medför problem i avtalssituationer. Anonymiteten föreligger både avseende näringsidkaren och konsumenten. Näringsidkaren ger sig tillkänna endast genom en webbsida, som med tämligen enkel teknik kan ges ett professionellt utseende. Det är således på Internet inte alltid möjligt att skilja en internationell koncern från ett enmansföretag. Detta är naturligtvis från konkurrenssynpunkt positivt, eftersom det lilla företaget blir lika tillgängligt för konsumenten som den stora koncernen. Konsumenten kan dock vara i behov av viss informa- tion om näringsidkaren för att undvika skojare och rena bedragare. Konsumenten kan behöva veta var näringsidkarens företag är etablerat och hur man kommer i kontakt med denne, eventuella registrerings- nummer i bolagsregister etc. En osäkerhet på dessa punkter kan komma att leda till att konsumenter inte vågar utnyttja det stora utbud som marknaden erbjuder på Internet, utan håller sig till kända företag och etablerade varumärken. En allmän bestämmelse om s.k. sändarangivelse återfinns i 5 § andra stycket marknadsföringslagen (1995:450). Enligt bestämmelsen skall det tydligt framgå vem som svarar för marknadsföring. Normalt uppnås detta genom en upplysning om avsändarens namn eller firma, medan det ibland kan vara tillräckligt med ett välkänt varumärke. Något krav på angivande av adress eller liknande finns inte enligt den angivna bestämmelsen. Enligt förarbetena till bestämmelsen skall detta dock inte innebära att krav på sådan angivelse inte skall kunna ställas. 5 I praxis har slagit fast att i tryckta meddelanden skall även adress eller telefonnummer sättas ut (se t.ex. MD 1983:17).6 En mer långtgående bestämmelse gäller dock för postorderhandeln. Flera välkända postorderföretag erbjuder sina varor även på Internet och postorderhandeln företer många likheter med handeln via Internet. Postorderhandeln är inte föremål för någon särskild lagstiftning, men omfattas av riktlinjer för postorderhandeln , vilka trädde 1981. 7 Riktlinjerna är inte bindande men Konsumentver- ket agerar i vissa fall mot de företag som inte följer dem, antingen genom direkta kontakter eller genom att KO väcker talan i . Riktlinjerna har tagits fram i samarbete med branschen och gäller bl.a. säljformer där näringsidkaren erbjuder konsu menten en vara genom bildmässig framställning (punkt 1). Detta torde kunna inkludera även webbsidor. Riktlinjerna förutsätter dock att köpa ren beställer varan per post eller telefon (punkt 1). riktlinjer är därmed, enligt ordalydelsen, inte direkt tillämpliga på elektronisk handel. 1994/95:123, s. 47 f 6Svensson m.fl., Praktisk marknadsrätt, sjätte uppl. 1996, s. 100 ff SOU 1999:106 Elektronisk handel 49 punkt 6.1 framgår att marknadsföring i samband med postorderhandel skall innehålla uppgifter om säljarens namn eller firma, post- och gatuadress samt telefonnummer. En översyn av riktlinjerna pågår f.n. inom . De nordiska konsumentombudsmännen har i en gemensam ståndpunkt antagit en rekommendation om handel och marknadsföring på Internet med innebörden att information om näringsidkarens namn, fysiska adress, etableringsform och eventuell e-postadress bör vara lättillgänglig för konsumenter i klar och tydlig form. En liknande bestämmelse har föreslagits av i ett utkast till riktlinjer om konsumentskydd i samband med elektronisk handel.9 En bestämmelse om säljarens identitet finns därtill upptagen i distansavtalsdirektivet, 97/7/EG. Av artikel 4.1 a framgår att konsu- menten innan ett distansavtal ingås skall få information om leverantö rens identitet och, när det gäller avtal där fö rskottsbetalning krävs, dennes adress. Förslaget har upptagits oförändrat i den tidigare nämnda departementspromemorian med förslag till distansavtalslag (se närmare avsnitt 2.4 angående direktivets implementering i svensk rätt). Ett längre gående förslag återfinns vidare i förslag till direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden där en omfattande upplysningsplikt avseende näringsidkarens identitet föreslås (se närmare om direktivförslaget avsnitt 2.4). Ett annat problem är att konsumenter ingår avtal utan att vara behöriga därtill. Enligt 9 kap 1 § får en person inte själv råda över sin egendom eller åta sig förbindelser i vidare mån än vad som följer av lagen. Ett undantag utgörs av 9 kap 3 § samma balk, enligt vilken en person som fyllt får råda över arbetsförtjänster. Ett avtal som ingåtts av en underårig är i princip ogiltigt om inte samtycke ges av förmyndaren. Principen gäller fullt ut även med avseende på elektronisk handel. Ytterligare ett problem är avtal som ingås av psykiskt sjuka personer. Enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning är ett avtal som ingåtts under påverkan av en psykisk störning ogiltigt. Märk väl att lagen inte talar om avtal i allmänhet som ingås av psykiskt sjuka personer, utan endast avtal som ingås under påverkan av en psykisk störning. Det måste således finnas 8 De nordiska konsumentombudsmännens gemensamma ståndpunkt om handel och marknadsföring på Internet () 9 Draft recommendation of the council concerning guidelines for consumer protection in the context of electronic commerce, DSTI/CP(98)4/REV5 ett samband mellan avtalets ingående och den psykiska störningen, vilket kan leda till bevissvårigheter. Genom avtalets karaktär av distansavtal kan konsumenten inte ställa de frågor om produkten, priser, avtalsvillkor m.m. som faller sig naturligt vid ett personligt besök i en butik. Inte heller kan konsumenten undersöka varan före köpet. Svensk lagstiftning innehåller flera regler om information i fråga om produkten m.m. i samband med konsument- köp. Vissa regler är generella, t.ex. bestämmelserna i marknads- föringslagen, medan andra reglerar särskilda avtalssituationer eller särskilda varor och tjänster. Nedan följer en redogörelse av de mer centrala bestämmelserna och en bedömning i vilken mån dessa är tillämpliga vid elektronisk handel. Marknadsföringslagen (1995:450) innehåller en allmän bestäm melse om informationsskyldighet (4 § andra stycket). Enligt bestämmelsen skall en näringsidkare vid marknadsföring lämna sådan informa tion som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. För det fall näringsidkaren underlåter att lämna sådan information kan denne vid vite åläggas att uppfylla sin skyldighet (15 §). Marknadsföringslagen är tillämplig i den utsträckning mark nads- föringen är inriktad på svensk publik och den svenska marknaden. 10 Det för hållandet att marknadsföringen äger rum på Internet föranleder ingen annan bedömning. I vilka fall en webbsida kan anses rikta sig till sven- ska konsumenter får dock anses oklart och flera faktorer kan ha betydelse, t.ex. det språk som används, den valuta som priserna anges i, om avsändaren är ett svenskt företag eller om det förekommer svenska sökord i s.k. META-taggar.11 Inget av dessa kriterier torde vara ensamt avgörande, utan får ingå som delar i en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Rättstillämpningen torde få avgöra var gränserna går för marknadsföring på Internet. Av intresse i sammanhanget är dock avgörande rörande vissa annonser i , en tidning för passagerare på SAS flygplan (MD 1989:6). Målet gällde huruvida de annonser för sprit och vin samt tobaksvaror som tidningen innehöll 10Svensson m.fl., Praktisk marknadsrätt, sjätte uppl. 1996, s. 43 11Se Carlén-Wendels, Nätjuridik, andra uppl. 1998, s. 175 ff. (Med svenska sökord i META-taggar avses information som inkluderas i koden på en webbsida utan att visas på skärmen och som möjliggör att webbsidan hittas på nätet via sökmotorer med hjälp av svenska sökord.) SOU 1999:106 Elektronisk handel 51 omfattades av den svenska lagstiftningen. konsta- terade att tidningen var avsedd för spridning huvudsakligen på flygplan i internationell trafik och att endast en mindre del av upplagan spreds inom . Domstolen godtog vidare SAS påstående om att även den del av upplagan som spreds inom huvudsakligen var inriktad på utländska resenärer. Vidare konstaterade domstolen att tidningen var engelskspråkig och att dess innehåll också allmänt måste bedömas vara avsett väsentligen för utländska läsare samt att annonserna inte heller var utformade med särskild inriktning på svensk publik eller den svenska marknaden. Domstolen menade sammantaget att svenska regler inte var tillämpliga på tidningens annonser. Domstolens sätt att resonera torde kunna användas även med avseende på webbsidor och visar att flera omständigheter har betydelse för bedöm ningen. Omfattningen av den information som skall lämnas enligt marknads- föringslagen framgår inte av bestämmelsen. Med särskild betydelse från konsumentsynpunkt förstås enligt förarbetena ett inte helt obetydligt behov [...] och inte bara sådana fall som är särskilt all varliga.12 Av praxis framgår att det skall göras en avväg ning mellan olika berörda behov och intressen. Här avses närings idkarens önskemål om enkla och slagkraftiga budskap i motsats till de krav på information som kan vara kostnadsfördyrande och tyngande och som kan påverka konkurrensförhållandena. har uttalat att ett informationsåläggandes innebörd måste bestämmas på grundval av en samlad bedömning av hur starkt behov konsumenterna har av informationen i fråga, hur omfattande informationen bör vara för att tillgodose behovet samt vilka verkningar, positiva eller negativa, åläggandet kan få för det ekonomiska systemets funktion och därmed ytterst för konsumenterna (MD 1981:4). Den information som kan krävas är av olika slag. En viktig typ av information är produkt- information, dvs. information om varans eller tjänstens innehåll, beskaffenhet och egenskaper eller dess användning, förvaring och skötsel. En annan typ av information är pris- och villkorsinformation, dvs. information om betalningsvillkoren och förhållandet i övrigt mellan säljare och köpare. Den information som näringsidkaren lämnar om varan m.m. kan också ge återverkningar civilrättsligt mellan näringsidkare och konsument. Enligt konsumentköplagen (1990:932), skall en vara skall anses felaktig bl.a. då den inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning som säljaren, någon i tidigare säljled eller någon som har agerat för säljarens räkning har lämnat vid 1975/76:34, s. 126 1994/95:123, s. 43 ff marknadsföringen av varan eller annars före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet (19 § första och andra styckena). skall dock inte anses som felaktig om uppgifterna rättats och på ett tydligt sätt (19 § tredje stycket). En vara skall vidare anses felaktig om säljaren eller en näringsidkare i tidigare led har underlåtit att lämna information som han har ålagts att lämna enligt marknadsföringslagen (19 § fjärde stycket). Genom att varan kan anses behäftad med fel i köprättslig mening p.g.a. brister i marknadsföringen kan konsumenten göra gällande påföljder gentemot säljaren och ytterst häva köpet. Hemförsäljningslagen (1981:1361) omfattar vissa situationer då näringsidkare yrkesmässigt överlåter eller upplåter lös egendom eller utför tjänster till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk (1 §). Lagen syftar till att ge konsumenter ett särskilt bra skydd i sådana avtalssituationer där konsumenten är särskilt utsatt. Lagen ålägger säljaren en särskilt omfattande informationsplikt. Näringsidkaren skall därvid när avtalet ingås lämna konsumenten en särskild handling om innehållet i lagen, med namn och adress på den mot vilken ångerrätten enligt lagen (se avsnitt 2.2.5) kan utövas. Konsumenten skall skriva under ett exemplar av handlingen. Om avtalet ingås på distans skall en motsvarande handling skickas till konsumenten och skall dessutom innehålla en bekräftelse på vad som har avtalats (4 §). Om näringsidkaren inte iakttar detta, är konsumenten inte bunden av avtalet (5 §). Lagens tillämpningsområde är emellertid begränsat till tre särskilda avtalssituationer, nämligen om avtalet ingås vid (1) besök i konsumentens bostad eller någon annan konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för stunden befinner sig, (2) vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller (3) under en av näringsidkaren organiserad utflykt (1 §). Hemförsäljningslagen är därmed i sin nuvarande lydelse inte tillämplig vid elektronisk handel. Även för postorderhandeln finns bestämmelser om information till konsumenten. I de tidigare nämnda riktlinjerna uttalas bl.a. att en beskrivning av en vara i ord och bild skall vara rättvisande och ske med utgångspunkt i att konsumenten inte har sett varan före beställningen (punkt 3.1). Kontantpriset skall anges i anslutning till presentationen av varan och det skall tydligt framgå vad som inkluderas i priset (punkt 3.2). Säljaren skall även upplysa om tillkommande kostnader för exempelvis frakt (punkt 3.3). I marknadsföringen skall lämnas information om i vart fall bl.a. leveranstid, kontantpris och andra kostnader, vem som svarar för transportkostnad och vem som står risken för varan samt garantivillkor (punkt 4.2). Säljaren skall vidare informera om leveransproblem (t.ex. begränsad lagerstorlek) och rutiner då varan har tagit slut i lager (punkterna 6.3 och 6.5). Även avtalsvillkor i övrigt som avviker från gällande lagstiftning skall redovisas eller åtminstone upplysas hur konsumenten på annat sätt kan få del av dessa (punkt 4.2). För postorderkataloger finns särskilda bestämmelser om katalogens giltighetstid (punkt 7.1) och på vilket sätt avtalsvillkor skall presenteras (punkterna 7.2-7.4). Som tidigare konstaterats är riktlinjerna enligt sin ordalydelse inte direkt tillämpliga på elektronisk handel. Även branschorganisationen föreningen, till vilken ett fyrtiotal svenska postorderföretag är anslutna, har antagit liknande regler för postorderförsäljningen, vilka medlems- företagen är skyldiga att följa vid äventyr av uteslutning. Prisinformationslagen (1991:601) har som syfte att främja en god prisinformation till konsumenterna (1 §). Prisinformation skall enligt lagen lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster (4 §). Priset skall anges korrekt och tydligt och om det kan tillkomma avgifter eller andra kostnader skall detta anges särskilt (5 §). Priset och eventuella jämförpriser skall anges så att det klart och tydligt framgår vilken vara eller tjänst som informationen avser (9 §). När det gäller var informationen skall lämnas förutsätter lagen att varor utbjuds i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller skyltskåp eller i omedelbar anslutning till säljstället. Prisinformationen skall därvid anges på varan eller dess förpackning eller i varans omedelbara närhet, på en hyllkantsetikett eller en skylt eller genom prislista eller prisfrågeterminal (10 §). Vad gäller tjänster skall informationen ges på eller i omedelbar anslutning till den plats där näringsidkaren bedriver sin rörelse eller annars marknadsför sina tjänster (13 §). Handel på Internet torde i och för sig rymmas inom lagens tillämpningsområde. Reglerna är dock inte anpassade till de situationer där näringsidkaren utbjuder varor och tjänster på en webbsida. Krav på särskild information till konsumenter finns även i annan lagstiftning. Enligt konsumentkreditlagen (1992:830) skall näringsidkare vid annonsering lämna information om bl.a. den effektiva räntan. I detta skede synes information på Internet vara tillräckligt (6 §). Informationen skall dock lämnas skriftligen innan avtalet sluts (7 §).