sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — Reformen innebar att 500 enheter för somatisk långtidssjukvård med sammanlagt 31 000 platser överfördes till kommunerna liksom betalningsansvaret för ytterligare 3 400 långvårdsplatser för vilka hade ett fortsatt verksamhetsansvar. Ett särskilt betalningsansvar infördes för medicinskt färdigbehandlade inom somatisk korttidssjukvård och geriatrisk vård. Av det utökade statliga stödet på avsåg två miljarder stimulansbidrag till gruppbostäder för personer med åldersdemens och utvecklingsstörning samt för fysiskt funktionshindrade och psykiskt sjuka. För ombyggnad av sjukhem och nybyggnad av äldrebostäder avsattes . bGHO UHIRUPHQ RFK DYJLIWHUQD Ädel-reformen aktualiserade ett behov att se över avgiftssystemen. När kommunerna övertog sjukhemmen förekom två olika statligt reglerade avgiftssystem för de särskilda boendeformerna. Avgifter som avsåg helinackordering i särskild boendeform skulle enligt regler i social- tjänstförordningen (46–49 §§) bestämmas så att den boende fick be- hålla tillräckliga medel för sina personliga behov. Detta s.k. förbehålls- belopp skulle utgöra av folkpensionen. Om den enskilde hade in- komster utöver folkpensionen skulle detta höjas av skillna- den mellan de sammanlagda inkomsterna efter skatt och folkpensions- beloppet. Avgiften för sjukhemsboende följde reglerna i lagen om all- män försäkring (1962:381) på samma sätt som för sluten sjukvård. För ålders- och förtidspensionärer kunde avgift tas ut med högst för varje vårddag. Landstingen hade också kostnadsansvaret för läkar- vård och läkemedel på sjukhemmen, medan den enskilde själv betalade på t.ex. ålderdomshem och i . Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av avgiftssystemen inom kommunernas äldre- och handikappomsorg och att lämna förslag till mer enhetliga och rättvisa regler. I betänkandet (SOU 1992:50) Avgifter och högkost- nadsskydd inom äldre- och handikappomsorgen föreslogs att kvarstå- ende olikheter i regelsystemen borde undanröjas för att ge ökade förutsättningar för en neutral avgiftssättning mellan olika boende- former. Vidare föreslogs ett statligt reglerat högkostnadsskydd för kommunala tjänster. beslutade att särregleringen av avgifter avseende helinackordering i särskilt boende skulle upphävas och att kommunerna vid de sjukhem som de tagit över skulle få ta ut avgifter enligt samma grunder som för övriga avgifter inom äldre- och handikappomsorgen (prop. 1992/93:129, bet. 199/93:SoU12, rskr. 1992/93:132). Kommunerna får därmed fr.o.m. ta ut skäliga avgifter för färdtjänst, hjälp i hemmet, service och omvårdnad, särskilda boendeformer m.m. enligt grunder som de själva bestämmer. Avgifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnad och den enskilde skall förbehållas tillräckliga medel för sina personliga behov. Något statligt reglerat högkostnadsskydd har inte införts. I propositionen markerade föredragande statsråd att den enskilde måste förbehållas tillräckliga medel för att kunna bekosta t.ex. privat utförda servicetjänster som inte inryms i det kommunala åtagandet. Tillräckliga medel för personliga behov måste också omfatta kostnader för tandvård, läkarvård, läkemedel, hjälpmedel, resor och övriga kost- nader som gör det möjligt att aktivt delta i samhällslivet. Detta marke- rades särskilt i förhållande till yngre personer med funktionshinder som har särskilda behov av service och omvårdnad och merkostnader till följd av funktionshindret. När den ena parten i ett äktenskap eller samboförhållande flyttar till en särskild boendeform skall det vara möjligt för den andra parten att bo kvar i den ursprungliga bostaden på villkor som är privatekonomiskt rimliga. förutsatte (bet. 1992/93:SoU12) att kommunerna skulle konstruera egna hög- kostnadsskydd och underströk att det alltid skall prövas om en jämk- ning av avgifterna bör göras med hänsyn till individens behov i det en- skilda fallet. 8SSI|OMQLQJHQ DY bGHO UHIRUPHQ RFK DY DYJLIWHUQD uppdrog regeringen åt att följa upp och utvärdera Ädel-reformen. har un- der åren 1992–1996 i en mängd underlagsrapporter och i årliga sam- manfattningar redovisat effekter och resultat av reformen men också av situationen inom äldreomsorgen i stort. Av slutrapporten (Socialstyrel- sen följer upp och utvärderar 1996:2) framgår att antalet äldrebostäder, inte minst gruppbostäder, har ökat betydligt och att 20 000 nya äldrebostäder tillkommit med stöd av de statliga stimu- lansbidragen. Ombyggnation och modernisering av sjukhemmen har skett i mer blygsam skala. Stimulansbidragen beräknas ha bidragit till ca 2 200 nya enkelrum. Hälften av de sjukhemsboende delar fortfa- rande rum med en eller flera andra. I samband med genomförandet av de nya avgiftsbestämmelserna fick i uppdrag att följa utvecklingen och utformningen av kommunernas avgiftssystem. Av slutrapporten (följer upp och utvärderar 1994:1) framgår bl.a. att de flesta kommunerna hade infört hyror på sjukhemmen och ålderdoms- hemmen som grundade rätt till bostadstillägg. Nya avgiftsmodeller på sjukhemmen innebär tillsammans med tillkommande kostnader för läkarinsatser och läkemedel att de boende har fått kostnadsökningar på . Det förekommer stora variationer mellan vad personer med likartade inkomster och omvårdnadsbehov får betala i olika kommuner. Enligt uppfattning är skillnaden i hyresnivå för flerbäddsrum större än vad som kan motiveras med stan- dardskillnader och en plats i ett flerbäddsrum innebär så låg boende- standard att det inte bör betraktas som ett eget boende. I regleringsbrevet för /96 fick i upp- drag att kartlägga och analysera de kommunala avgifterna på äldre- och handikappområdet. Resultatet, som redovisas i rapporten gens avgifter (följer upp och utvärderar 1996:6), visar på stora skillnader i avgifter såväl inom som mellan kommunerna och att skillnaderna är störst i högre inkomstlägen. pekar också på brister i kommunernas handläggning av avgifterna, framförallt när det gäller den enskildes skydd mot för höga avgifter. Kommunerna har t.ex. oftast inga regler för hur jämkning kan ske när maka eller make har omfattande omsorgsbehov såsom dagvård eller korttids- boende. Endast hälften av kommunerna har utarbetat riktlinjer som tar hänsyn till kvarboende maka eller make när den andra parten perma- nent flyttar till ett särskilt boende. pekar på ett antal områden där den anser att uppföljning eller klargörande behövs. Det gäller bl.a. marginaleffekterna, begreppet självkostnad, handläggning av avgiftsbeslut och möjligheten att överklaga avslag på begäran om jämkning. Under de år som gått sedan Ädel-reformen genomfördes har boende- begreppet diskuterats och vissa otydligheter har lyfts fram. revisorer granskade på förslag från socialutskottet den statliga styrningens betydelse för utvecklingen av särskilda boendeformer –1992. Resultatet redovisades i rapporten för äldre (Rapport 1993/94:3). Revisorerna pekar i rapporten bl.a. på vissa oklarheter i klassificeringen av äldre- bostäder, som fått konsekvenser t.ex. när det gäller bestämmelser om räddningstjänst, hyreslagstiftning, bestämmelser i plan- och b ygglag, bostadsfinansiering m.m. Revisorerna föreslog bl.a. ändring av biståndsbeslut. bedömde att förslagen kunde utgöra ett viktigt underlag för regeringens fortsatta arbete. behandlade frågan om bostadstillägg till pensionärer och beslutade att fr.o.m. ersätta de kom- munala bostadstilläggen (KBT) med ett statligt bostadstillägg i enlighet med förslaget i propositionen (1993/94:173) om bostadstillägg till pen- sionärer (bet. 1993/94:SfU16, rskr. 1993/94:305). När det gäller de sjukhem som övertagits framhåller regeringen i propositionen att bostadstillägg även i fortsättningen skall kunna lämnas för boende i särskilda boendeformer. En begränsning föreslås dock som innebär att bostadstillägg endast kan lämnas till boende i en- eller tvåbäddsrum i denna boendeform. Utskottet ifrågasätter om boende i tvåbäddsrum i andra fall än när det rör sig om makar eller andra närstående som själva valt att dela rum kan betraktas som eget boende. Utskottet anser i ett tillkännagivande att regeringen ytterligare bör överväga vilka krav som skall ställas för att boende i särskilda boendeformer skall anses vara ett sådant eget boende som kan berättiga till bostadstillägg. I avvaktan på detta godtog utskottet regeringens förslag om rätt till bostadstillägg för bostadskostnad vid boende i en- eller tvåbäddsrum. genomförde pr 1996 en granskning av de regelverk som gäller för särskilda boendeformer (Särskilda boende- former – kartläggning av brister och oklarheter i lagstiftning och andra bestämmelser, , 1996). I rapporten pekar förbundet på bristen på samordning och helhetssyn i regelsystemen vad avser de olika former av verksamheter som ingår i samlingsbegreppet särskilda boendeformer. Exempel på sådana oklarheter är bl.a. frågan om fastighetstaxering, där olika skatteregler gäller för och sjukhem. I (1987:10) förekommer två olika boendebegrepp och i byggregler gäller olika krav för full- värdiga bostäder, för särskilda boendeformer för äldre och för grupp- bostäder. Också när det gäller bostadsanpassningsbidrag, räddnings- tjänst och bostadstillägg till pensionärer finns liknande oklarheter och skilda klassificeringar av särskilda boendeformer som antingen stadig- varande bostäder eller vårdanläggningar. I frågan om rätt att lyfta av mervärdesskatten har Svenska kommun- förbundet inkommit med likalydande skrivelser till Finansdeparte- mentet, och och anhållit om ett förtydligande i lagstiftningen med den innebörden att kommunerna får lyfta av all mervärdesskatt som belöper på de särskilda boende- formerna. Regeringen beslutade att med anledning av skrivelsen tillsätta en arbetsgrupp för översyn av frågan. Frågan om tillämpning av avgiftsbestämmelserna i socialtjänstlagen har berörts i propositionen om ändring i socialtjänstlagen (prop. 1996/97:124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. 1996/97:124). Av propositio- nen framgår att regeringen med oro ser på de brister i handläggning och rättssäkerhet som enligt kartläggning alltjämt finns i kommunerna särskilt vad gäller avgifter för särskilt boende. Den en- skilde är fortfarande utlämnad till otydliga eller obefintliga regler för t.ex. jämkning och måste ofta själv väcka frågan om sådan. Enligt rege- ringens bedömning är det viktigt att kommunerna följer de allmänna riktlinjer för handläggning av avgiftsfrågor som redovisas i propositio- nen (1992/93:129) om avgifter inom äldre- och handikappomsorgen. beslutade i enlighet med förslaget i social- utskottets betänkande Äldrefrågor (bet. 1996/97:SoU7, rskr. 1996/97:4) att tillkännage behovet av en översyn av boendebegreppet i de särskilda boendeformerna för äldre samt avgifterna och deras effekter. Utskottet konstaterar att många av de sjukhemsboende fortfarande inte kan sägas ha en egen bostad. Utvecklingen av vissa avgifter inom de särskilda boendeformerna medför också problem för många äldre. En enrums- bostad på ett ålderdomshem går t.ex. i detta sammanhang inte att lik- ställa med en sängplats i ett flerbäddsrum på ett sjukhem. Man har från olika håll pekat på vissa otydligheter när det gäller begreppet särskilda boendeformer och mot denna bakgrund finna det skäl att göra en mer samlad utvärdering av hur begreppet används och vilka eventuella problem som är förknippade med det. Sammanfattningsvis finns det otydligheter och bristande samord- ning när det gäller klassificeringen av särskilda boendeformer. I skilda sammanhang och lagstiftningar kan t.ex. ett ålderdomshem betecknas antingen som en bostad eller som en vårdinrättning. Avgörande är hur man i den lag som skall tillämpas definierar boendebegreppet, vilket i sin tur beror på när lagen tillkom eller senast reviderades. Samordnade definitioner saknas i olika lagar och dessa oklarheter kan leda till att kommunerna av ekonomiska skäl tvingas välja boendelösningar som kanske inte svarar mot de behov som man avser att tillgodose. I enlig- het med socialförsäkringsutskottets tillkännagivande anser regeringen att det skall klargöras vilka krav som skall ställas för att boende i särs- kilda boendeformer skall berättiga till bostadstillägg. Regeringen ser också med oro på de brister i handläggning och rättssäkerhet som enligt kartläggning alltjämt finns i kommunerna särskilt vad gäller avgifter för särskilt boende. Den stat- liga pensionärskommittén har vid ett flertal tillfällen påtalat den svåra situation som uppstår för makar eller samboende när den ena parten flyttar till en särskild boendeform. Avgifter för äldreomsorgen ligger utanför det uppdrag som kom- mittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) har. Mot bakgrund av bl.a. de stora skillnader i avgiftsnivåer som redovisat samt socialutskottets hemställan gör kom- mittén också bedömningen att regeringen bör ta initiativ till en översyn av avgiftssystemet inom äldreomsorgen (Behov och resurser i vården – en analys, SOU 1996:163). Regeringen uttalar i propositionen om ändring i socialtjänstlagen (1996/97:124) att huvudinriktningen när det gäller omsorg om äldre och personer med olika slags funktionshinder är att förstärka möjlig- heterna till eget boende. Enligt propositionen bör detta vara utgångs- punkten även i de fall när den enskilde har omfattande behov av tillsyn, omvårdnad och vård. När behovet av tillsyn eller kraven på tr ygghet och säkerhet kan tillgodoses i det egna hemmet bör det finnas möjligheter att flytta till en särskild boendeform. Regeringen an- för vidare att det förekommer många olika benämningar på de olika slag av kollektivt boende som ingår i samlingsbegreppet särskilt boende. Traditionella benämningar som ålderdomshem, servicebostä- der, gruppboende och sjukhem har en historisk bakgrund och kommer att förlora betydelse allteftersom nya boendeformer och benämningar växer fram. När man kan bo kvar i det egna hemmet måste, enligt regeringens mening, det särskilda boendet – oavsett vad det kallas – kunna erbjuda en god vård och omsorg som beaktar den en- skildes behov av självbestämmande, integritet, trygghet och livs- kvalitet. Mot bakgrund av de kvarstående problem och oklarheter som redo- visats skall en särskild utredare tillkallas med uppgift att analysera olika aspekter av socialtjänstlagens begrepp särskild boendeform och därvid föreslå förändringar som leder till bättre samordning mellan för- fattningar inom olika samhällsområden med anknytning till det särs- kilda boendet. Utredarens överväganden skall ha som utgångspunkt att alla människor skall ges möjlighet att bo i en egen bostad även vid om- fattande behov av vård och omsorg. I särskilda boendeformer skall omfattande behov av vård och omsorg – för – kunna tillgodoses. Utredaren skall analysera boendebegreppets inne- börd i olika författningar och vilka konsekvenser olika benämningar och klassificeringar kan få. Utredaren skall vidare överväga vilka krav som bör ställas för att boende i särskilda boendeformer skall berättiga till bostadstillägg. Det förhållandet att de särskilda boendeformerna i SOU 1999:33 %LODJD 243 varierande grad omfattas av hyreslagens bestämmelser för med sig en osäkerhet såväl hos kommunerna som hos de boende om vad som gäl- ler. Utredaren bör mot denna bakgrund undersöka om den nuvarande avgränsningen enligt hyreslagen är lämplig när det är fråga om boende i särskilda boendeformer. När det gäller avgifterna skall utredaren särskilt analysera frågan om möjligheter att överklaga ett enskilt avgiftsbeslut eller avslag på begäran om jämkning. Utredaren skall också kartlägga och redovisa situationen för olika individer/hushåll när det gäller avgiftskonstruktioner som tillsammans med bidrag och skatter ger upphov till marginaleffekter. Den rättsliga situationen och de ekonomiska konsekvenserna för makar eller samboende av att den ena parten erhåller dagvård, korttidsboende eller permanent flyttar till särskild boendeform skall analyseras. Regeringen uttalar i propositionen om ändring i socialtjänstlagen att nivån på förbehållsbeloppet måste garantera den enskilde en skälig lev- nadsnivå och inte ligga så lågt att kostnader för läkarvård, läkemedel, resor m.m. måste täckas med socialbidrag. Det är av stor betydelse att avgifter för t.ex. läkarvård, läkemedel, korttidsvård, dagvård, hjälpme- del osv. inte känns så betungande att den enskilde avstår från insatsen av kostnadsskäl. Utredaren skall kartlägga i vad mån sådana problem har uppstått, i vilken utsträckning äldre hänvisas till och erhåller social- bidrag för att uppnå skälig levnadsnivå och i vilken mån kommunerna jämställer förbehållsbeloppet med nivån för "försörjningsstöd". Utreda- ren skall också kartlägga kommunernas tillämpning av självkostnads- begreppet och i detta sammanhang redovisa avgiftstäckningsgraden för olika kommuner. Eventuella förslag från utredaren skall bedömas uti- från kommunalekonomiska konsekvenser. Utredaren skall behandla de delar av uppdraget som rör avgiftsfrågorna med förtur. Samråd skall ske med Utredningen om bemötande av äldre (S 1995:159), Utredningen om översyn av vissa frågor rörande social- tjänstlagen och uppgifter (S 1997:109), Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation – HSU 2000 (S 1994:152) och arbetsgruppen för översyn av vissa frågor rörande det kommunala mervärdesskattesystemet. För utredarens arbete gäller kommittédirektiven till alla kommittéer och särskilda utredare om att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redo- visa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och att redo- visa konsekvenser för brottslighet och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Utredningsarbetet skall vara avslutat . 1Övriga skrivelser m.m. som överlämnats till eller inkommit till utredningen Övriga frågeställningar som regeringen hänskjutit till utredningen Till utredningen har från departementet överlämnats skrivelser angå- ende ·Det orättvisa i att man kan få betala olika för samma hemsjukvård. I kommuner som är huvudman för all hemsjukvård ingår hemsjukvård i det kommunala taxesystemet, i andra ingår den i och därmed i det statligt reglerade högkostnadsskyddet. I kommuner där är huvudman för hemsjukvård i ordinärt boende är avgiftsreglerna för hemsjukvård olika beroende av boendeform. (PRO i ). ·Vilken rättslig inverkan underhållsavtal mellan makar kan ha på kommunernas avgifter för äldreomsorg. (Pensionärers riks- förbund, SPRF) ·Önskemål att få en dialog kring bl.a. hur hänsyn tas till merkostna- der för funktionshinder vid bedömning av förbehållsbelopp (DHR). Synpunkterna vidareutvecklades vid en uppvaktning av utredningen . ·Synpunkter ang lämplig utformning av avgifter, med som exempel. (SPF Kärnan i ) ·Synpunkter på att det förekommer att det blir alltför mycket av in- stitutionskaraktär över vissa nya särskilda boendeformer för perso- ner som skall erbjudas lämna institutionerna (i Upp- sala län och socialnämnden i ). ·Synpunkter från socialnämnden i beträffande frågor i gräns- landet mellan SoL, HSL och LSS. Denna skrivelse har av utredaren överlämnats för kännedom till socialtjänstutredningen. 246 %LODJD SOU 1999:33 Övriga skrivelser utredningen erhållit 5DGLRWMlQVW L .LUXQD $% har aktualiserat problemet att äldreboende be- handlas olika i lagen om TV-avgift (SFS 1989:41). 'HPHQVI|UEXQGHW har framfört synpunkter ang självkostnad, hyres- sättning i särskilt boende, inkomstrelaterad avgift som extra beskattning av sjuka, kapitalets påverkan på avgiften samt kvarboendes ekonomi. Synpunkterna vidareutvecklades vid en uppvaktning av 1RUGYlVWUD VMXNYnUGVRPUnGHW L 6WRFNKROPV OlQ har aktualiserat frå- gan om problem som uppstår beträffande avgiftssättning vid mellan huvudmännen gemensamt drivna verksamheter för rehabilitering i de län där hemsjukvårdsansvaret är delat mellan landsting och primär- 9lOOLQJE\ VWDGVGHOVQlPQG har vidarebefordrat en frågeställning från SPF i beträffande det enligt SPF orättvisa att personer som får sin sjukvård på sjukhem/motsvarande får en högre avgift än de som får motsvarande vård på sjukhus. 63) L +DOOVEHUJ har skrivit till utredningen och påtalat problem i , att räntan beräknas med fiktivt belopp (5 resp 15 ), att taxan inte är insatsrelaterad och att den är svårbegriplig. vill vidare att stora skillnader mellan kommunerna undviks. %HULW 1LOVVRQ L .QLVOLQJH har påtalat att räknar på samma schablon för värme i äldreboende som upplåtes med "kallhyra" som vid beräkningen av BTP, vilket är /år under den faktiska kostnaden. ,QH] 0HXUOLQJ, god man för person boende i bostad med särskild service önskar att utredningen även skall ta upp problem som uppstår när kommunerna önskar räkna in gemensamma utrymmen för personer som hör till LSS personkrets. $OODQ /DUVVRQ WMlQVWHPDQ YLG (QDWRU, har framfört synpunkter på vikten av att tydliggöra vilka inkomstbegrepp som skall användas, och hur de skiftande systemen i kommunerna omöjliggör att jämföra förbe- hållsbeloppens nivå kommuner emellan. /lQVVW\UHOVHQ 9lVWUD *|WDODQG angående enskilda personer som i brev till framfört klagomål över avgifter för hälso- och sjukvårdsinsatser i gruppbostäder enligt LSS. $QLWD gKEHUJ angående hur pensionärer med låga inkomster får för lite kvar efter att ha erlagt sin äldreomsorgsavgift. Allmänna uppgifter om antal äldreomsorgstagare och bostäder i särskilt boende $QWDO SHUVRQHU PHG KHPKMlOS L RUGLQlUW ERHQGH RFK +HPKMlOS L RUGLQlUW ERHQGH Källa: , Socialtjänststatistik 1998:7; uppgifterna avser $QWDO SHUVRQHU VRP ERU L VlUVNLOW ERHQGH 65–79 år Källa: , Socialtjänststatistik 1998:7; uppgifterna avser Källa: , Socialtjänststatistik 1998:7; uppgifterna avser 2PIDWWQLQJHQ DY KHPKMlOS RFK HOOHU KHPVMXNYnUG Källa: , Socialtjänststatistik 1998:7; uppgifterna avser $QWDO UXP RFK OlJHQKHWHU VDPW ERHQGHVWDQGDUG L lOGUH med egen dusch/bad 2 rum och kök 3 rum och kök Källa: , SCB SCM 23 1993, Socialtjänststatistik 1994 och 19988:7; uppgifterna avser förhållandena per resp år Tabell F. $QWDO SHUVRQHU VRP ERU L lOGUHERHQGH VDPW DQWDO SHUVRQHU VRP GHODU UXP PHG DQQDQ lQ PDNH PDND VDPER RFK DQWDO Yl[HOYnUGVSODWVHU Källa: , SCB SCM 23 1993, Socialtjänststatistik 1994 och 19988:7; uppgifterna avser förhållandena per resp år a) avser , uppgift saknas Tabeller avseende hyror och avgifter Nedanstående är hämtat från Äldreuppdraget, Rapport 97:8 (Pensio- närshushållens kostnader för äldreomsorg och sjukvård), från bear- betningar av HINK 96 för avgiftsutredningen samt från PM från SCB (Avgifter inom kommuner och landsting). $QGHO NRPPXQHU PHG YLVV WD[HIRUP L lOGUHERHQGH PHG KHOLQDFNRUGHULQJ 7D[HW\S HQ avgift, som inkluderar hyra, kost och vård WYn avgifter, separat hyra, en avgift som inkluderar kost och vård WUH avgifter, separat debitering av hyra, kost och avgift för vård Källa: SCB; HINK 94, 95, 96 +\URU L VlUVNLOGD ERHQGHIRUPHU HQOLJW NRPPXQHUQDV XSSJLIWHU Flerbäddsrum (n=2) Tvåbäddsrum (n=11) och wc (n=16) Enkelrum med wc, utan bad (n=31) och bad (n=43) lgh 1rok (n=47) lgh > 1rok (n=8) Källa: HINK 96, bearbetning för ; Kvartil 1= har högst detta värde, 3:e kvartil = har högst detta värde. Median = mittersta vär- det; 1/9 percentil = 10 resp har högst detta värde. $QGHO KXVKnOO PHG K\URU LYLVVD HQO NRPPXQHUQDV VYDU VDPW RFK HQOLJW LQGLYLGHUQDV VYDU +\UD NU Källa: Rapport 97:8 HINK -94 och -95; Kommunernas svar resp HINK 95, in- dividernas svar, samt specialbearbetning av SCB för BoA-utred- ningen. Anm: enkät skildes inte lika tydligt mellan /service- lägenhet och äldreboende med heldygnsomsorg. Personerna som bor i två- rumslägenheter eller större bor vanligen i , medan denna standard är ovanlig i ålderdomshem, sjukhem, gru ppboenden och liknande boendeformer. Uppgifterna är därför inte helt jämförbara. Bortfallet i individsvaren 1996 är stort, varför jämförelse är vansklig. +\URU L VlUVNLOGD ERHQGHIRUPHU UHODWHUDW WLOO ERHQGH VWDQGDUG Antal personer, skattat till riksnivå RFK N|N RFK N|N 1–1 000 1 001–2 000 2 001–3 000 3 001–4 000 4 001–5 000 5 001–6 000