sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — Sammantaget ger emellertid de problemställningar som framförts till kommittén skäl att se över lagstiftningen som reglerar när ett sambo- förhållande föreligger. En lösning för att förenkla bedömningen av när ett samboförhållande föreligger skulle kunna vara att det i lagen uppställs krav på att samlevnaden registreras för att sambolagen skall bli tillämplig. Fördelen härmed jämförd med nuvarande ordning är att förutsebarhet och överskådlighet främjas. Nackdelen är dock att prövningen blir stereotyp, utan någon möjlighet att beakta omständigheterna i varje enskilt fall. Resultatet skulle kunna bli stötande om parterna inte registrerat sin samlevnad men ändå var sambor eller om en registrering skett men parterna i alla fall bodde isär. Risken är dessutom påfallande att den skyddslagstiftning som sambolagen utgör skulle gå förlorad. Det kan nämligen inte antas vara de personer som är i bäst behov av skydd som väljer att registrera sin samlevnad. En ordning med registrering utgår från tanken att samborna är en grupp som grundar sin samlevnadsform på ett medvetet val mellan ett reglerat och ett oreglerat samboende. Enligt kommitténs uppfattning torde detta inte vara fallet. De flesta sambor glider förmodligen in i ett samboförhållande utan några över- väganden om vilken rättslig reglering som är tillämplig på förhållandet. Även om en ordning med registrering av samboförhållanden skulle införas talar således mycket för att behov kommer att finnas av en reglering även för de personer som inte registrerat sin samlevnad. Därmed kvarstår också problemet med att definiera när ett sambo- förhållande föreligger. Mot denna bakgrund anser kommittén att en registrering av samlevnaden för att sambolagen skall bli tillämplig inte är en framkomlig väg. Det bör i stället även fortsättningsvis vara de faktiska förhållandena som skall avgöra om ett samboförhållande föreligger. Ett samboförhållande föreligger enligt 1 § sambolagen när en ogift kvinna och en ogift man bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. Även om det i prop. 1986/87:1 utvecklats vad som avses med begreppet äktenskapsliknande förhållanden har det i huvudsak överlämnats åt rättstillämpningen att avgöra när äktenskapsliknande samlevnad föreligger. Publicerade rättsfall visar att det Överväganden och förslag beträffande sambolagen 185 kan bli fråga om svåra avvägningar. Begreppet äktenskapsliknande är i och för sig väl inarbetat såväl i lagstiftningen som i det allmänna rättsmedvetandet. Trots detta är det tveksamt om lagen på ett för enskilda personer förståeligt sätt anger vad som avses med en sambo och ett samboförhållande. Uttrycket för lätt tankarna till långvariga och stabila samboförhållanden där parterna eventuellt har barn tillsammans eller planerar att sätta barn till världen. Många unga par som i och för sig bor tillsammans men där den känslomässiga relationen är på prov och framtiden oviss, ser kanske inte sitt förhållande som särskilt äktenskapsliknande. Ändå blir sambolagen i regel tillämplig också i dessa fall. Vidare har man inom lagstiftningen förbehållit uttrycket äktenskapsliknande förhållanden för sambor av motsatt kön. Det torde råda delade meningar huruvida ett homosexuellt par i allmänt språkbruk kan anses sammanbo under äktenskapsliknande förhållanden. omfattas dock sambor av samma kön av sambolagen genom en hänvisning i lagen om homosexuella sambor. Kommittén kommer senare i betänkandet (se avsnitt 6.3.3) att föreslå att en och samma sambolag skall gälla för såväl sambor av motsatt som av samma kön och att begreppet sambor skall inkludera båda grupperna av sambor. När det rör sig om homosexuella sambor har det ibland uttryckts att de sammanbor under partnerskapsliknande förhållanden. Enligt kommitténs uppfattning saknas det dock skäl att använda olika definitioner på sambor av motsatt och sambor av samma kön. I stället bör en gemensam definition uppställas. Sambobegreppet har som ovan nämnts i rättspraxis tolkats utifrån motivuttalandena. Kommittén förordar inte någon förändring av den innebörd som begreppet därigenom kommit att få. Även om begreppet lämnar utrymme för skilda tolkningar ligger det i sakens natur att ett samboförhållande kan uppstå gradvis och se olika ut från fall till fall. Vissa faktorer som angetts i förarbetena måste dock föreligga för att det skall vara fråga om ett samboförhållande. Frågan är om inte begreppet bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden i lagtexten bör ersättas med en uppräkning av dessa faktorer. Kommittén kommer nedan att redovisa de grundläggande förut- sättningarna som - i linje med tidigare förarbetsuttalanden - krävs för att ett samboför hållande skall anses föreligga. Den första förutsättningen kan sägas vara att parterna stadigvarande bor tillsammans. Ordet stadigvarande ger uttryck för att sam man- boendet skall ha en viss varaktighet eller åtminstone vara tänkt att ha det. Mer eller mindre tillfälliga förbindelser bör normalt inte omfattas av sambolagen. 1986/87:1 angavs som förutsättning för att ett äktenskapsliknande samboförhållande skall föreligga att kvinnan och mannen sammanlever i en inte alltför kortvarig förbindelse. 186 Överväganden och förslag beträffande sambolagen För att utröna om sammanboendet är att bedöma som stadigvarande bör den omständigheten att parterna har gemensam folk bokföringsadress tillmätas stor betydelse. Om parterna i samband med att de flyttar ihop, folkbokför sig på samma adress och införskaffar bostad eller bo hag för gemensamt bruk torde man normalt kunna utgå från att sammanboendet är tänkt att bli stadigvarande. Kan det ifrågasättas om samman boendet är tänkt att vara stadigvarande, t.ex. på grund av att den som flyttar in hos någon för att sammanbo med denna behåller sin förut varande bostad och inte anmäler adressändringen till folkbokföringen, kan den faktiska tid som parterna bott tillsammans få betydelse. 1986/87:1 angavs som ett riktmärke. Tidsfaktorn är dock endast en av de omständigheter som kan komma att beaktas. Kortare tid än kan godtas, exempelvis om ett inbördes testamente mellan de samman- boende föreligger eller om de har träffat avtal om vissa ekonomiska familjeangelägenheter eller om de har gemensamma bankkonton (jfr prop. 1986/87:1). Vid bedömningen bör även parternas egen uppfattning om sammanboendets karaktär och deras intentioner vid samman- flyttandet tillmätas betydelse. Den andra förutsättningen för att ett samboförhållande skall anses föreligga är att parterna bor tillsammans i ett parförhållande . Härmed avses att de skall bo tillsammans i ett heterosexuellt eller homosexuellt förhållande. krävs för att ett samboförhållande skall föreligga att parterna sammanlever i en förbindelse vari normalt ingår sexuellt samliv (prop. 1986/87:1 s. 252). Även fortsättningsvis bör detta krav uppställas. Någon utredning om parternas sexualliv bör det dock inte bli aktuellt att företa. Vid bedömningen av om relationen är av det slag att samborna kan anses leva i ett parförhållande bör i stället uppgifter om hur parterna betraktar sig själva och hur de betraktas av omgivningen få betydelse. Hänsyn bör i detta avseende även kunna tas till parternas gemenskap vad gäller semester, vänner och umgängesliv. En ytterligare förutsättning för att ett samboförhållande skall föreligga är att parterna har ett gemensamt hushåll . I detta sammanhang avses med gemensamt hushåll att de som delar bostad har ett samarbete i vardagliga göromål samt ett visst mått av ekonomisk gemenskap, eller i vart fall ett ekonomiskt samarbete. Med tanke på att sambolagen främst tillhandahåller regler för en avveckling av den ekonomiska gemenskap som uppstått till följd av samlevnaden, bör ett sambo för hållande enligt sambolagens mening endast föreligga om parterna har gemensamt hushåll. Förutsättningarna som ovan lyfts fram är grundläggande för att de personer som bor tillsammans skall anses som sambor enligt lagens mening. Det bör således krävas att var och en av de angivna förut- sättningarna är uppfyllda. Detta innebär inte någon skärpning av Överväganden och förslag beträffande sambolagen 187 Kommitténs uppfattning är att det regel- mässigt sker en prövning av dessa förutsättningar inom ramen för bedömningen av om sammanboendet är äktenskapsliknande. Om de omständigheter som konstituerar ett samboförhållande anges i lagtexten blir lagstiftningen enligt kommitténs uppfattning mer informativ och därigenom mer lättförståelig för enskilda personer. Om lagen dessutom anges vara tillämplig på två personer i stället för en man och en kvinna blir lagens definition av ett samboförhållande köns- neutral. Definitionen kommer därmed att omfatta såväl heterosexuella som homosexuella sambor. De svårigheter som föreligger att ange en exakt tidpunkt för när ett samboförhållande uppstår kommer emellertid att kvarstå. Denna fråga kan knappast lösas utan att vissa absoluta förutsättningar uppställs för att ett samboförhållande skall anses föreligga. Som ovan framhållits skulle detta kunna leda till negativa konsekvenser för personer vars sam- levnad egentligen omfattas av sambolagen men där en sådan absolut förutsättning saknas. Även om det skisserade förslaget inte till fullo löser de problem som kan uppstå när det gäller att avgöra när ett samboförhållande föreligger, anser kommittén att fördelarna är påtagliga i jämförelse med den nuvarande regleringen. Kommittén förslår därför att definitionen av begreppet sambor ändras i enlighet med vad som ovan angetts. Enligt nuvarande reglering krävs för att ett samboförhållande skall föreligga att en ogift man och en ogift kvinna bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. Genom en sådan definition utesluts sammanboende där någon av parterna är gift på annat håll, inte bara från sambolagens tillämpningsområde utan även från termens begreppsmässiga innehåll. Som lagrådet påpekade i prop. 1986/87:1 är en så snäv tolkning sannolikt inte avsedd i annan lagstiftning (s. 368). Lagrådet anförde att en huvudprincip i lagstiftningen bör vara att - när inte uttryckligt undantag sker - begreppet sambo får omfatta samtliga fall där en man och en kvinna lever samman under äktenskapsliknande förhållanden. Kommittén delar denna uppfattning. I definitionen av vad som avses med begreppet sambor bör därmed inte ställas krav på att parterna är ogifta eller att de inte är registrerade partner. Däremot anser kommittén att sambolagen endast bör bli tillämplig på sambo för- hållanden där ingen av parterna är gift eller registrerad partner. 188 Överväganden och förslag beträffande sambolagen 4.3.4.2Förutsättningarna för att ett samboförhållande skall anses ha upphört Förslag: I lagen skall uttömmande anges när ett samboförhållande upphör. Ett samboförhållande upphör när samborna eller någon av dem ingår äktenskap eller registrerat partnerskap eller när en sambo avlider eller när parterna flyttar isär. Därutöver skall ett samboförhållande anses upphöra när en sambos eller båda sam bornas ansökan om förordnande av bodelningsförrättare eller om rätt att ensam få bo kvar i bostaden inkommer till domstol eller när en sambo väcker talan om övertagande av bostad som inte omfattas av bodelning. I sambolagen finns inte någon uttrycklig regel som anger när ett samboförhållande upphör. Trots detta knyts flera av sambolagens rättsverkningar till denna tidpunkt. Den osäkerhet som kan råda om när ett samboförhållande upphör kan givetvis vara till förfång för parterna. Det är helt klart att ett samboförhållande upphör när någon av samborna ingår äktenskap eller registrerat partnerskap, när en sambo avlider eller när samborna efter en uttrycklig eller underförstådd överenskommelse om att samboförhållandet har upphört flyttar isär. Det är emellertid tveksamt om ett samboförhållande kan upphöra utan att parterna flyttar isär. Det förekommer att parterna av olika skäl fortsätter att bo tillsammans trots att de är överens om att förhållandet har upphört. Denna situation har inte ansetts föranleda några särskilda svårigheter utifrån sambolagen eftersom parterna knappast förvärvar egendom för gemensamt bruk efter det att förhållandet upphört. Vid tillämpningen av annan lagstiftning som förutsätter att ett samboförhållande före ligger kan det dock vara svårt att avgöra om parterna fortfarande skall anses som sambor. En annan situation som kan orsaka osäkerhet är att den ena sambon anser att förhållandet upphört men någon separation inte sker på grund av att den andra sambon gör sig oanträffbar eller vägrar flytta. I ovan nämnda situationer där parterna inte flyttar isär är frågan om sambornas överenskommelse eller endera sambons uppfattning skall tillmätas självständig betydelse vid bedömningen om ett sambo för- hållande fortfarande föreligger. I NJA 1994 s. 61 förklarade HD att om den ena parten gett uttryck för att han eller hon bryter samboförhållandet måste samboförhållandet anses ha upphört såvida inte förklaringen strider mot de faktiska förhållandena. Frågan är emellertid när den ena eller båda sambornas Överväganden och förslag beträffande sambolagen 189 uppfattning om att samboförhållandet upphört kan anses strida mot de faktiska förhållandena. Förmodligen är det så i de flesta fall om parterna fortsätter att bo tillsammans. Även om det sexuella samlivet eller det ekonomiska samarbetet upphört bör detta inte medföra att sambo- förhållandet förlorar sin ställning som ett samboförhållande om parterna fortsätter att bo tillsammans. Detta stöds av RH 1989:56 där bl.a. det sexuella samlivet upphört men ett samboförhållande ändå ansågs föreligga. Enligt (a.a. s. 602) kan det dock finnas situationer där så mycket av den gemenskap som man vanligtvis förknippar med äktenskapet upphört att existera att samboförhållandet måste anses ha upphört även om parterna inte flyttar isär. Det föreligger onekligen stora svårigheter att kontrollera sambornas uppgifter om att förhållandet upphört när de fortfarande bor tillsammans. En ordning där ett samboförhållande kan upphöra genom sambos subjektiva viljeförklaring gör det lätt för sammanboende par att framställa sig som ömsom sambor ömsom ensamstående, beroende på vad som är mest förmånligt för dem. Det är därför kommitténs uppfatt- ning att några rättsverkningar inte bör knytas till någondera partens uppfattning om att samboförhållandet upphört såvida detta inte manifesteras på ett för utomstående synbart sätt. Ett sådant synbart sätt är att samborna flyttar isär. Om det endast är den ena sambon som önskar att förhållandet upphör och den andra sambon inte kan eller vill flytta eller gör sig oanträffbar finns det dock behov av en ordning där samboförhållandet kan upphöra på annat sätt än genom att parterna rent faktiskt flyttar isär. Eftersom kommittén valt att inte föreslå att samboförhållanden skall registreras kan inte heller någon avregistrering när samboförhållanden upphör komma i fråga. I samband med att ett samboförhållande avslutas kan en sambo emellertid ansöka om att bodelningsförrättare skall förordnas och om rätt att ensam bo kvar i bostaden. En sambo kan dess- utom väcka talan om övertagande av bostad som inte ingår i bodelning. HD uttalade i ovan nämnda rättsfall att en ansökan om förordnande av bodelningsförrättare fick anses ge uttryck för att sökanden har uppfatt- ningen att förhållandet upphört. Samma sak gäller enligt kommitténs uppfattning även en ansökan om kvarsittningsrätt och talan om övertagande av en bostad. I och med att ärendet eller målet handläggs vid domstol är det således fråga om ett offentligt och kontrollerbart förfarande. Genom en sambos ansökan om någon av nämnda rättsföljder kan sambon anses ge uttryck för uppfattningen att samboförhållandet upp- hört. Frågan är om det därmed inte skulle kunna slås fast att samboförhållandet upphör genom en sådan ansökan. 190 Överväganden och förslag beträffande sambolagen målet därefter skulle komma att avskrivas skulle samboförhållandet anses ha återupptagits, såvida det inte upphört på annat sätt. Den främsta fördelen med att ett samboförhållande skulle anses upphöra i och med att en ansökan i något av nämnda avseenden inkommer till domstol är att en sambo utan andra sambons medverkan skulle kunna få samboförhållandet att upphöra på ett för utomstående kontrollerbart sätt. En sådan ordning kan vara av särskild betydelse för exempelvis kvinnor som far illa i samboförhållanden. Även för de sambor som är överens om att samboförhållandet upphört men som av olika skäl inte flyttat isär skulle en ansökan enligt ovan få till följd att samboförhållandet upphör. Någon nackdel härmed kan knappast uppstå. Om samborna även efter ansökningen fortsätter att bo tillsammans kan det bli aktuellt att pröva om parterna återupptagit samboförhållandet eller om de sammanbor i en annan hushålls- gemenskap. Frågan är emellertid om den skisserade ordningen skulle kunna missbrukas av sambor som finner det mer fördelaktigt att betraktas som sammanboende i annan hushållgemenskap. Kommitténs bedömning är att risken härför är liten. De sambor som under falsk förespegling utåt önskar avsluta samboförhållandet kan nå samma resultat genom att flytta isär och därefter flytta ihop igen. Det är dessutom i ytterst få fall som det föreligger så entydiga fördelar med att anses som ensamstående i stället för sambo att en skenansökan skulle löna sig. Någon risk för att bodelning skulle komma att företas under pågående samboförhållande torde inte heller vara överhängande. Det bör inte kunna komma i fråga att tillåta att egendom som en gång bodelats, på nytt. Ett sådant kringgående av lagen verkar därmed vara föga meningsfullt. Kommittén är väl medveten om att den förordade ordningen för ett samboförhållandes upphörande inte korresponderar med vad som tidigare föreslagits ifråga om när ett samboförhållande skall anses föreligga. Enligt kommitténs uppfattning framstår det dock som mycket betydelsefullt för samborna - och särskilt för den svagare parten - att undanröja rådande osäkerhet om när ett samboförhållande upphör. Vid en samlad bedömning finner kommittén därför att övervägande skäl talar för den föreslagna ordningen. Det är vidare kommitténs uppfattning att även de omständigheter som medför att ett samboförhållande upphör skall anges i lagen. Kommittén föreslår sålunda att det i sambolagen införs en uttömmande uppräkning av dessa situationer. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 191 4.4Egendom som skall fördelas mellan samborna Några av deltagarna vid hearingarna tog upp frågan om den rätts- politiska grunden för den ekonomiska delningsrätten av egendom som den andra parten äger och som är förvärvad för gemensamt bruk. Om detta anspråk avsåg att vara en delning av det gemensamt uppbyggda hemmet borde båda parter ha bidragit till anskaffningen. Det ansågs orättvist att delningsrätten även avsåg egendom där några gemensamma ansträngningar inte gjorts, t.ex. när egendomen införskaffats för medel som den ena sambon ärvt. I Statskontorets rapport intogs ståndpunkten att samborätten borde utvidgas till fler egendomsslag, exempelvis fritidshus, bil och sparmedel. Med anledning därav togs frågan upp vid hearingarna. De flesta ansåg att samborätten inte borde utvidgas. Några deltagare ansåg dock att fritidsfunktionen har stor betydelse mellan sambor och att därför såväl bilen som båten och fritidshuset borde ingå i den bodelningsbara egendomen. Även en bil och en båt vars huvudsakliga användning inte är för fritidsändamål borde enligt vissa ingå i den bodelningsbara egen- domen. Diskussion uppkom också om samäganderätten till egendom som i och för sig inte är av det slag att den ingår i bodelningen men som ägs av samborna tillsammans bör kunna upplösas i samband med bodelningen. Det var flera deltagare som ansåg att detta skulle ha praktiska fördelar. Några menade dock att det var principiellt felaktigt att samägd egendom enbart av det skälet att egendomen var samägd. Dessutom befarades det att en sådan möjlighet skulle leda till tvist om vilken egendom som är samägd. Någon gav uttryck för uppfattningen att om det är problem att dela samägd egendom så skall samäganderättslagen ändras, inte sambolagen. Mot detta framfördes åsikten att en reglering som innebär att samägd egendom skall har sin plats i sambolagen och inte i samäganderättslagen. En särskild fråga som kommittén tog upp är om egendom som en sambo mottagit i arv, på grund av testamente eller i gåva kan anses förvärvad för gemensamt begagnande och hur det skall bedömas om förvärvet sker med en föreskrift om att egendomen skall vara enskild. Frågan diskuterades främst vid den andra hearingen. Samtliga närvarande ansåg att egendom som förvärvas på sådant sätt i vissa fall kan anses förvärvad för gemensamt begagnande. Det var dock ingen som ansåg att sådan egendom skulle , men det rådde delade meningar om en reglering är nödvändig. 192 Överväganden och förslag beträffande sambolagen 4.4.2Egendom som ingår i bodelningen När ett samboförhållande upphör skall på begäran av någon av samborna deras gemensamma bostad och bohag fördelas mellan dem genom bodelning om egendomen har förvärvats för gemensamt begagnande. Det är alltså inte bara egendomens natur utan även det sätt som den förvärvats på som blir föremål för bedömning. Principerna för äganderätt till egendom är desamma för makar och sambor. Sambor äger således vardera sin egendom och har sina skulder. Den ena sambon har inte något äganderättsanspråk i den bostad eller bohag som den andra sambon anskaffat för gemensamt bruk. Att viss egendom kan komma att bli föremål för bodelning innebär således inte att den ena sambon äger någon andel i den andras egendom. För sambor gäller att det är det gemensamma hemmet och dess innehåll som skall fördelas vid bodelningen. Vad som avses med sambors gemensamma bostad framgår av 2 § sambolagen. Med sambors gemensamma bohag avses enligt 3 § sambolagen möbler, hushålls- maskiner, och annat inre lösöre som är avsett för det gemensamma hemmet. Till sambors gemensamma bohag räknas inte egendom som används uteslutande för den ena sambons personliga bruk (3 §). Till sambors gemensamma bostad och bohag räknas inte egendom som används huvudsakligen för fritidsändamål (4 §). Den ekonomiska gemenskapen skapas i och med att egendomen förvärvas för gemensamt begagnande. Vad en sambo har förvärvat före samlevnaden kan således normalt inte anses vara förvärvat för gemensamt begagnande. Endast om sådant förvärv skett i nära anslut- ning till att samlevnaden inletts kan det anses att avsikten varit att egen- domen skulle begagnas gemensamt. 1986/87:1 (s. 257) kan detta exempelvis vara fallet när den ena parten strax före samlevnadens början har skaffat en bostad i vilken samborna därefter har bott tillsammans. Det kan också beträffande bohag vara ett förvärv av t.ex. ett möblemang som sker i omedelbar anslutning till samlevnadens början, särskilt om båda parter har varit med och valt möblerna och dessa levereras till den bostad där parterna strax därpå inleder sitt sammanboende. 4.4.3Egendom som inte ingår i bodelningen För att egendom skall omfattas av bodelningsreglerna i sambolagen skall egendomen dels vara att hänföra till bostad och bohag som används för permanent bruk, dels vara införskaffad för gemensamt begagnande. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 193 annan egendom faller utanför bodelningsreglerna. Parterna kan enligt 5 § andra stycket sambolagen träffa avtal om att reglerna om bodelning inte skall vara tillämpliga. Gemensam bostad och bohag som införskaffats för gemensamt begagnande kommer i så fall inte att ingå i någon bodelning. Däremot kan bestämmelserna om övertagande av bostad i vissa fall och inskränkningar i rätten att förfoga över det gemensamma hemmet komma att tillämpas på egendomen. Familjelagssakkunniga diskuterade i betänkandet SOU 1981:85 s. 143 f. om annan egendom än bostad och bohag som förvärvats för gemensamt bruk borde ingå i bodelningen mellan sambor.