sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — De sakkunniga ansåg att gränsdragningen fick övervägas närmare. Tanken framfördes emellertid att en bil som anskaffats för gemensamt bruk skulle räknas in i bodelningen, liksom båtar och fritidsbostäder. Resonemanget motiverades med att sådan egendom har stor betydelse för familjens ekonomi och i högsta grad påverkar parternas mellanhavanden. Det påpekades att kostnaderna för egendom av detta slag oftast påverkar vad som står till buds för övrig konsumtion. Det ansågs därmed vara befogat att ta hänsyn till vad som nedlagts beträffande dessa föremål utan att man riskerade att alltför mycket avlägsna sig från utgångs- punkten, dvs. det gemensamma hemmet och hushållsgemenskapen. Beträffande fritidsbostäder ansågs den ekonomiska sammanflätningen vara lika stark som när det gäller den vanliga bostaden. I propositionen (prop. 1986/87:1) diskuterades inte bilar, båtar och fritidshus särskilt. Det uttalades att lagen endast skulle befatta sig med vad som ur praktisk synvinkel är oundgängligt. Genom samlivet med gemensamt hushåll och uppbyggandet av ett gemensamt hem ansågs det ske en faktisk sammanflätning av sambornas ekonomi. Det sades därför behövas regler som ger vägledning för upplösning av det gemensamma hemmet, dvs. av gemensamt bohag och bostad. 4.4.4Särskilt om samägd egendom Som ovan redovisats medför ett samboförhållande inte att egendom som parterna förvärvar blir samägd. Det finns inte någon allmän civilrättslig lag som reglerar uppkomsten av samäganderätt. Samäganderättslagen innehåller nämligen endast regler som utgår från att sam- äganderätt redan föreligger. För en närmare redogörelse för samägande- rättens uppkomst och innebörd hänvisas till avsnitt 2.2.1. I ett samboförhållande finns det skäl att utgå från att det finns egendom som innehas med samäganderätt. Detta gäller oftast bostad och bohag men även sådan egendom som diskuterats om den bör ingå i samborätten, såsom exempelvis bil, båt eller fritidshus. 194 Överväganden och förslag beträffande sambolagen egendom som inte ingår i bodelningen blir, om parterna inte kan enas om samägandets upplösning, reglerna lag om samäganderätt tillämpliga. I betänkandet Äktenskapsbalk (SOU 1981:85 s. 252) fanns ett förslag om att samborna skulle ges möjlighet att genom bodelning lösa upp samägande även om den aktuella egendomen inte ingick i det gemensamma hemmet. Familjelagssakkunniga anförde följande. Vad sambor bör kunna göra är att beträffande egendom som de på förmögenhetsrättslig grund redan äger tillsammans komma överens om att bodelning skall ske i stället för det ofta opraktiska förfarandet enligt samäganderättslagen, dvs. normalt försäljning av egendomen på offentlig auktion. Har de tillsammans förvärvat egendom som inte utgör bostad eller bohag kan det vara praktiskt att dra in också den egendomen i bodelningen. Är deras andelar i den indragna egendomen olika stora kan detta få återverkningar på andelsbestämningen vid bodelningen men hindrar inte själva förfarandet. För egendom som inte omfattas av den föreslagna lösningen kommer alltså fortfarande uteslutande förmögenhetsrättsliga principer att gälla för de ogifta samboende, såvitt avser förutsättningarna för själva äganderättsövergången. Remissinstanserna stödde förslaget. Departementschefen anförde att det kan vara praktiskt att upplösa samäganderätt till viss egendom genom bodelning. Om samborna äger egendom gemensamt bör de ha möjlighet att avtala att sådan egendom skall delas mellan dem genom bodelning vid upplösning av samlevnaden. Lagrådet fann emellertid en sådan regel godtycklig. Enligt lagrådet fanns det inga sakliga skäl till varför egendom därför att den innehas med samäganderätt skall kunna delas mellan samborna genom bodelning medan beträffande annan egendom - som inte är bostad eller bohag anskaffad för gemensamt begagnade - allmänna förmögenhetsrättsliga principer och regler skall gälla. Lagrådet anförde vidare att inte heller det åberopade skälet - att man bör få möjlighet att undvika det "opraktiska förfarandet" som samägande- rättslagen stadgar för upplösning av förhållandet, försäljning på offentlig auktion - särskilt bärande. Om samborna är eniga, vilket förutsattes för tillämpningen, torde de vara oförhindrade att avtala om vilken förmögenhetsrättslig form som helst för upplösning av samäganderätten. Enligt lagrådet kunde det dessutom ifrågasättas om inte den föreslagna regeln kan åstadkomma svårigheter vid tillämpningen av vissa regler i utsökningsbalken (UB) såsom 8 kap. 8 §. Lagrådet avstyrkte således förslaget och det utgick ur proposi tionen. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 195 I 15 § sambolagen anges att om en sambo vid bodelningen till skada för sina borgenärer har avstått egendom som enligt 10 § har belöpt på sambons andel, gäller vad som föreskrivs i 13 kap. 1 och 2 §§ ÄktB om verkan av en sådan åtgärd vid bodelning mellan makar. Enligt ÄktB kan en make avstå från egendom till skada för sina borgenärer i huvudsak genom att enskild egendom dras in i bodelningen, att andelsberäkningen - innefattande sådana frågor som värdering, täckning för skuld och jämkning inte utförts på ett korrekt sätt eller att vid lottläggningen utmätningsbar egendom utbytts mot utmätningsfri. Det senare gäller dock inte om den egendom som överlämnas eller förvärvas utgör makarnas gemensamma bostad eller bohag och övertas enligt behovsprincipen (, a.a. s. 626). I 15 § sambolagen hänvisas till 10 § samma lag. Denna bestämmelse gäller endast lottläggningen. Enligt syftar 15 § emellertid i första hand på avvikelser som vid bodelningen gjorts från bestämmelserna om andelsberäkningen. En hänvisning borde därför ha skett även till 7, 8 och 9 §§ (a.a. s. 627). Verkan av eftergiften skall för att ansvar för gäldenärens sambo skall uppkomma vara att den ena sambon genom åtgärden inte kan betala en skuld som uppkommit före bodelningen eller om det av annan anledning kan antas att sambon är på obestånd. Eftersom det gemensamma hemmet och bohaget i stor utsträckning är utmätningsfri egendom är det främst beträffande bostadsfastigheter, dyrbara bostadsrätter och exklusivt bohag som ansvar för eftergift kan inträda för den andra sambon. Om behovsprincipen åberopas är det dessutom förmodligen svårt för en borgenär att även vid eftergift av sådan egendom få framgång med en ansvarstalan (jfr , a.a. s. 628). Om en sambo gjort en otillåten eftergift, kan den andra sambon bli betalningsskyldig mot den förres borgenärer. Om en gäldenärsmake efterger sin rätt vid bodelningen kan det även bli fråga om återvinning av bodelningen i gäldenärens konkurs (4 kap. 7 § konkurslagen). Återvinningsfristen är från det att bodelnings- handlingen ingetts till rätten, dvs. gäldenären måste försättas i konkurs från ett sådant ingivande. Motsvarande regel gäller inte för sambor. Som skäl har åberopats att sambor inte har möjlighet att i bodelningen dra in annan egendom än bostad och bohag som har förvärvats för gemensamt begagnande, samt att ett mera markerat åsidosättande av borgenärernas intressen kan beivras enligt återvinnings- reglerna om otillbörliga rättshandlingar eller om gåva av gäldenären dvs. enligt 4 kap. 5 och 6 §§ konkurslagen (prop. 1986/87:86 s. 101 f.). 196 Överväganden och förslag beträffande sambolagen 4.4.6Förvärv genom arv, testamente eller gåva med före skrift om att egendomen skall vara mot- tagarens enskilda En särskild fråga är om egendom som en sambo mottagit i arv, på grund av testamente eller i gåva kan anses förvärvad för gemensamt begagnade. När egendom erhålls genom arv eller testamente torde man enligt departementschefen mera sällan kunna hävda att egendomen förvärvats för gemensamt begagnade. Det kan däremot vara fallet med gåva, oavsett om denna har givits till den ena eller den andra av de båda samboende (prop. 1986/87:1 s. 105). Enligt beror distinktionen på att gåvotagare medverkar vid gåva genom dess mottagande och då kan ha viss avsikt med förvärvet. menar emellertid att motsvarande kan gälla vid arv, om arvingen/sambon vid arvskifte väljer egendom som passar för sambornas gemensamma hem (, , Supplement till och , Sambolagen, m.m., 1988 s. 203). Agell anser att delningsrätten bygger på att det gemensamma hemmet i någon mening byggts upp av parterna. Vad en sambo fått utan varje aktiv medverkan kan knappast anses i denna mening förvärvat enligt sambolagen (a.a. s. 245 f.). I 7 kap. 2 § ÄktB stadgas bland annat att enskild egendom är egendom som make erhållit genom arv eller testamente eller i gåva och som givare eller testator föreskrivit skall vara mottagarens enskilda. Även egendom som trätt i stället för enskild egendom är enskild om inte annat föreskrivits genom rättshandlingen där egendomen gjordes enskild. angiven egendom omfattas således inte av mottagande makes giftorättsgods. Sambolagen innehåller inte någon motsvarande reglering. I såväl förarbetena som i doktrinen har man utgått från att villkor vid gåva eller testamente om att egendomen skall vara mottagarens enskilda skall beaktas även i samboförhållanden (prop. 1986/87:1 s. 264 och 376, , Bodelning och arvskifte 1994, s. 151, Agell, a.a. s. 245 f.). Det anses nämligen generellt som stötande om egendom som är fredad i ett äktenskap skall kunna delas och övertas vid tillämpning av sambolagen. Enligt Agell är det naturligt att ge villkoret motsvarande betydelse för ett samboförhållande som för ett äktenskap eftersom en benefik rättshandling (dvs. en rättshandling där mottagaren får en vederlagsfri förmån på givarens bekostnad som t.ex. vid gåva) skall tolkas i enlighet med den handlandes vilja. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 197 4.4.7Kommitténs överväganden och förslag 4.4.7.1Något om principerna bakom vilken egendom som skall Bedömning: I likhet med gällande reglering bör det endast vara gemensam egendom av visst angivet slag som införskaffats för gemensamt bruk som ingår i bodelning enligt sambolagen. Det har vid hearingarna framförts till kommittén att effekten av sambolagen kan bli tämligen slumpmässig. I en relation kan den gemensamma bostaden och det gemensamma bohaget vara förvärvade för medel som en part har sparat före samboförhållandet. Det kan också vara medel som är ärvda. I en annan relation kan man bo i en bostad som inte har något marknadsmässigt värde. För att förhindra denna slumpmässiga effekt har det föreslagits att sambolagen skulle begränsas till en delning av egendom som införskaffats för medel som är direkt hänförliga till samboförhållandet. Den värdemässiga delningen enligt sambolagen utgår från föreställningen om en gemenskap mellan parterna (jfr Ryrstedt, , Bodelning och bostad, 1998 s. 306). Oavsett vem av parterna som förvärvat gemensam bostad och bohag för gemensamt begagnande, ingår denna egendom i den delningsbara egendomen. Om resultatet av bodel- ningen blir stötande kan jämkning ske. Enligt kommitténs uppfattning är sambandet mellan vad som skall delas och vad som skall anses vara gemensamt uppbyggt väl avvägt i sambolagen. Lagen befattar sig endast med vad som ur praktisk synvinkel är oundgängligen erforderligt. Detta gör att regleringen avgränsas på ett lättförståeligt sätt. Genom ökade informationsinsatser borde det kunna förhindras att sambor saknar kunskap om vilken egendom som ingår i den värdemässiga delningen. En ökad medvetenhet om sambolagens reglering medför också att sambor i ökad omfattning kan vidta dispositioner för att undvika oönskade bodelningsresultat. Inom kommittén har det diskuterats om det vore tänkbart att utvidga sambolagen till att omfatta egendom som inte införskaffats för gemensamt bruk men som använts av samborna tillsammans. En sådan utvidgning skulle dock strida mot de principer som ligger till grund för delningsrätten i sambolagen. Kommittén har tidigare konstaterat att sambolagens övergripande syfte skall vara att bereda den svagare parten ett minimiskydd vid ett samboförhållandes 198 Överväganden och förslag beträffande sambolagen En utvidgning av principerna för delningsrätten av nu angivet slag skulle föra för långt från detta ställningstagande. Kommitténs uppfattning är således att de principer som ligger till grund för den värdemässiga delningen skall bestå. Sambandet mellan vad som parterna gemensamt byggt upp och vad som skall delas bör inte luckras upp. 4.4.7.2Samborättsgods - ett nytt begrepp Förslag: Sådan gemensam egendom som anges i lagen och som införskaffats av samborna för gemensamt begagnande skall som huvudregel utgöra sambornas samborättsgods . Det har under kommitténs arbete framkommit att det finns behov av ett begrepp som i likhet med begreppet giftorättsgods i anger att viss egendom kan bli föremål för bodelning. Den egendom som avses att omfattas av begreppet är gemensam egendom av i lagen angivet slag som förvärvats för gemensamt begagnande och där bodelning av egendomen inte är utesluten till följd av vad som anges under avsnitt 4.4.7.5 och 4.5.6.1. Kommittén har funnit att begreppet samborättsgods väl beskriver det latenta anspråk på framtida delning som kan anses föreligga beträffande sådan egendom. Kommittén föreslår att det nya begreppet införs i sambolagen. 4.4.7.3Bör sambolagen gälla även annan egendom än sambors gemensamma bostad och bohag? Förslag: Sambolagen skall utöver sambors gemensamma bostad och bohag omfatta även sambors gemensamma motordrivna fortskaff- ningsmedel. Som gemensamt motordrivet fortskaffningsmedel räknas inte sådant som används huvudsakligen för fritidsändamål. Vid bodel- ningen skall samma behovs- och skälighetsprövning som görs vid lottläggningen av bostad och bohag göras beträffande motor drivet fortskaffningsmedel. Till en början kan frågan ställas vilka fördelar det skulle innebära om sambolagens reglering utökades till andra egendomsslag än gemensam bostad och bohag som förvärvats för gemensamt begagnande. Överväganden och förslag beträffande sambolagen 199 Familjelagssakkunniga påpekade att bilar, båtar och fritidshus är sådan egendom som har stor betydelse för familjens ekonomi och i högsta grad påverkar parternas mellanhavanden. Dessutom uppgavs kostnaderna för denna typ av egendom oftast påverka vad som står till buds för övrig konsumtion. Detta äger nog sin riktighet i många samboförhållanden. Det kan därmed vara värt att diskutera om inte en värdemässig delning på familjerättslig grund bör äga rum beträffande annan egendom än bostad och bohag som omfattas av samborätten. Vid hearingarna talades det om att fritidsfunktionen har stor betydelse för sambor och att även egendom som är avsedd för fritidsändamål av detta skäl borde ingå i bodelningen. Kommitténs uppfattning är dock att en lag vars syfte är att ge ett grundläggande skydd för det gemensamma hemmet inte bör inkludera fritidsföremål i samborätten. Fritidshus samt sådana bilar och båtar som främst är avsedda för fritidsändamål bör därmed undantas från den fortsatta diskussionen. Även bankmedel har nämnts som sådan egendom som skulle kunna ingå i samborätten och kommittén vill därför beröra även denna fråga. Att bankmedel, som sparats av samborna sambo- förhållandet varat, generellt skulle ingå i samborätten bör inte komma i fråga. Det måste finnas möjlighet att undanta medel som sparats för personligt bruk eller för inköp av egendom avsedd för fritidsändamål. De bankmedel som eventuellt skulle kunna hänföras till samborätten är de som sparats för gemensamt bruk till utgifter i hushållet. Att samborätten skulle omfatta även sådan egendom är emellertid mycket tveksamt. Såväl syftet med sparandet som att detta skett gemensamt i de fall kontot innehas av endast en av samborna skulle bli mycket svårt för en sambo att visa. Dessutom skulle en sådan reglering öppna möjlighet för sambor att överföra tillgångar mellan sig. Utifrån borgenärssynpunkt måste detta betraktas som direkt olämpligt. Av den egendom som diskussionen rört kvarstår således endast sambornas gemensamma fortskaffningsmedel. Enligt kommitténs upp- fattning finns det skäl att närmare överväga om inte dessa bör omfattas av sambolagen. Att det gemensamt uppbyggda hemmet, dvs. bostad och bohag, vid en upplösning av samlevnaden motiveras bl.a. av den ekono- miska sammanflätning som uppstår mellan parterna vid uppbyggandet av det gemensamma hemmet. Även en bil som införskaffats av samborna för gemensamt bruk och som inte används huvudsakligen för fritids- ändamål kan oftast antas vara nära förknippad med det gemensamma hushållet. En sådan bil används oftast som transportmedel till och från arbetsplatser eller till daghem, skola, barnens andra aktiviteter eller för inköp och andra ärenden som har anknytning till hushållet. 200 Överväganden och förslag beträffande sambolagen därmed ett naturligt samröre med utgångspunkten för sambolagen, dvs. med vad som behövs i det vardagliga hushållet. Om en viss typ av egendom omfattas av samborätten innebär detta i en bodelning att värdet av egendomen kommer att fördelas mellan samborna. Vid denna värdemässiga delning tas inte någon hänsyn till vem av samborna som rent faktiskt förvärvat egendomen. Fördelen med att utvidga sambolagen till att omfatta även sambornas gemensamma bil är att man därigenom kan undvika att egendom som i allmänhet spelar en lika stor ekonomisk roll i samboförhållandet som bostad och bohag, och rent praktiskt oftast är lika nödvändig, hålls utanför bodelningen. Utvidgningen innebär därmed ett starkare skydd för den svagare parten. Nackdelen skulle dock kunna vara att resultatet blir stötande om förvärvet inte upplevs som hänförligt till vad samborna gemensamt har byggt upp. För att sambandet mellan vad samborna gemensamt byggt upp och vad som skall delas klart skall framgå utgörs samborättsgodset endast av egendom som förvärvats av samborna för gemensamt begagnande. I vissa begränsade delar av landet är båtar lika oumbärliga för hushållet som bilar. Även en gemensam båt skulle med detta resonemang kunna omfattas av samborätten såvida förvärvet skett för gemensamt begagnade. Annan egendom med samma användning som bil och båt kan vara exempelvis snöskoter. Någon uppräkning av de fordon och transportmedel som sambolagen skall omfatta bör inte göras. I stället bör begreppet motordrivet fortskaffningsmedel användas som ett samlingsbegrepp över de fordon och transportmedel som kan komma i fråga som samborättsgods. Begreppet motordrivet fortskaffningsmedel har hämtats från 8 kap. 7 § (BrB). I detta lagrum straffbeläggs tillgrepp av fort- skaffningsmedel. Genom kravet att fortskaffningsmedlet skall vara motordrivet utesluts fortskaffningsmedel som normalt inte införskaffas för gemensamt bruk och vars ekonomiska värde vanligtvis är mindre betydande, t.ex. cyklar. Kommitténs bedömning är att en utvidgning av sambolagen till att omfatta sambornas gemensamma motordrivna fortskaffningsmedel skulle innebära ett förbättrat skydd för den svagare parten. En sådan utvidgning innebär inte heller något större avsteg från lagens nuvarande tillämpningsområde. De tillämpningssvårigheter som kan uppstå vad gäller att bedöma om t.ex. en bil ingår i samborätten torde inte bli större än vad som gäller för den egendom som skall . Kommittén föreslår sålunda att sambolagens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta även sambors gemensamma motordrivna fortskaffningsmedel i enlighet med det anförda. Det bör dock i lagen anges att till sambors Överväganden och förslag beträffande sambolagen 201 gemensamma motordrivna fortskaffningsmedel räknas inte sådana som används huvudsakligen för fritidsändamål. Huvudregeln vid lottläggning enligt ÄktB är att varje make har rätt att på sin lott i första hand få sin egendom eller den del av denna som den maken önskar. Undantag görs dock för bostad och bohag. Efter en behovs- och skälighetsprövning kan således en make vid lottläggningen tillskiftas bostad eller bohag som tillhör den andra maken. har den egendom som omfattas av sambolagen varit identisk med sådan egendom som för makar lottläggs efter en behovs- och skälig hetspröv- ning. I och med att samborätten utökas till att omfatta sambornas gemensamma motordrivna fortskaffningsmedel sammanfaller inte detta längre. Det främsta skälet till att kommittén föreslår att sambornas gemensamma motordrivna fortskaffningsmedel skall ingå i samborätten är att skyddet för den svagare parten skall förbättras. Kommittén har ovan påpekat att ett gemensamt motordrivet fortskaffningsmedel rent praktiskt kan vara lika nödvändigt i hushållet som en gemensam bostad eller gemensamt bohag. Även ett motordrivet fortskaffningsmedel som ingår i bodelningen bör därför vid lottläggningen - om det är skäligt - kunna tillskiftas den sambo som har störst behov av det. Härigenom uppstår i och för sig en diskrepans mellan ÄktB och sambolagen. Enligt kommitténs uppfattning bör dock detta inte hindra att skyddet för den svagare parten i sambolagen tillgodoses så långt det är möjligt. Kommittén föreslår sålunda att behovs- och skälighetsprövningen vid lottläggningen utsträcks till att omfatta även motordrivet fort skaffnings- medel som ingår i bodelningen. 4.4.7.4Upplösning av samäganderätt i bodelningen Bedömning: Det föreligger ett praktiskt behov av att i bodelningen kunna upplösa samäganderätt även till sådan egendom som inte utgör samborättsgods. En sådan ordning kräver dock ingripande förändringar av bodelningsreglerna vars konsekvenser noga måste övervägas. Därtill kommer att behov av motsvarande ändringar finns i ÄktB. Ändringarna kan dessutom komma att kräva en samordning med reglerna i samäganderättslagen. Det får därmed anses ligga utanför kommitténs uppdrag att företa sådana ändringar. Kommittén vill dock framhålla vikten av att frågan utreds i annan ordning. 202 Överväganden och förslag beträffande sambolagen Vid kommitténs hearingar har många deltagare understrukit att det av praktiska skäl skulle vara fördelaktigt för parterna om egendoms- gemenskapen mellan dem kunde upplösas vid ett och samma tillfälle. Många samboförhållanden är långvariga och många sambor blir med tiden samägare till egendom som inte omfattas av sambolagen. För samborna själva kan det vara svårt att förstå varför en samägd soffa ingår i bodelningen men inte ett samägt fritidshus. Om sambor tillåts samägd egendom som inte omfattas av samborätten skulle det i och för sig innebära en utvidgning av sambo- lagens tillämpningsområde. Genom att kräva att samborna skall vara överens om att egendomen är samägd och att den skall torde dock sambolagens minimiskydd bestå som det öppnas möjlighet till en mer omfattande bodelning för de sambor som önskar en sådan. En ordning av detta slag kan rent principiellt inte anses innebära annat än fördelar för samborna. I och för sig har lagrådets invändningar mot att egendom som ägs på förmögenhetsrättslig grund och blir ett familjerättsligt fång visst fog för sig. En ordning där samägandet i sig utgör grund för bodelning är inte helt invändningsfri. Det går ändå inte enligt kommitténs mening att komma ifrån att det skulle vara till stor fördel för parterna om de gavs möjlighet att klara ut sina mellan- havanden vid ett och samma tillfälle. Detta särskilt mot bakgrund av att samäganderättslagen inte har moderniserats och att dess komplicerade metoder för upplösning av samäganderätt alltjämt består. Av ÄktB framgår emellertid att bodelningsreglernas syfte inte är att upplösa samäganderätt. Enligt 11 kap. 7 § ÄktB har varje make rätt att på sin lott i första hand få sin egendom eller den del av denna som den maken önskar. Undantag görs i 11 kap. 8 § ÄktB för makarnas gemensamma bostad och bohag, där det anges att den make som bäst behöver makarnas gemensamma bostad eller bohag har rätt att få denna egendom i avräkning på sin lott eller, om värdet är ringa, utan avräkning. Detta innebär att om ingen av makarna är beredd att till den andra maken avstå andel av samägd egendom och det inte är fråga om gemensam bostad eller gemensamt bohag kommer makarna även efter bodelningen att äga egendomen gemensamt.