sou · GNB3147 · 2000-01-01 00:00:00 — Har han haft vissa legala inkomster finns det i normalfallet dock knappast några skäl att anta att just vissa pengar eller viss egendom härrör från brottslig verksamhet. Mot bakgrund av det anförda är det enligt vår mening följdriktigt att konstruera det utvidgade förverkandet som en form av värdeförverkande. Vi har vidare stannat för att utvidgat förverkande bör komma i fråga endast om och i den mån den mot vilken sådant förverkande ifrågasätts har utmätningsbara tillgångar. Skälet härtill är i huvudsak rent praktiskt; där inget finns att ta skulle en annan ordning vara slöseri med redan hårt ansträngda resurser. Det nu sagda får inte förstås så, att egendom som är svåråtkomlig för exekutiva åtgärder därför att den befinner sig utom- lands i någon mening skulle vara "fredad". Att det i ett sådant fall kan förutses att det i praktiken inte kommer att bli möjligt att ta tillgångarna i anspråk vid en verkställighet av ett kommande förverkandebeslut utgör inte något skäl för att bortse från dessa vid bestämmande av underlaget för det utvidgade förverkandet. Den angivna ståndpunkten - att ett utvidgat förverkande i prin- cip inte bör kunna avse ett högre belopp än vad som motsvarar värdet av lagöverträdarens utmätningsbara tillgångar - har, som strax kommer att framgå, visst samband med frågan hur underlaget för beräkningen av förverkandebeloppet bör bestämmas vid utvidgat förverkande. De grundläggande bestämmelserna om utvidgat förverkande har ta- gits in i fyra nya paragrafer, 36 kap. 1 a § BrB, 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotikastrafflagen (1968:64) och 18 § skattebrottslagen (1971:79). 128 Nya regler om förverkande 6.3.2Hur bör underlaget för beräkningen av förver- kandebeloppet avgränsas? Vårt förslag: Vid prövning av en fråga om utvidgat förverkande skall presumtionsreglerna i 4 kap. 18 och 19 §§ utsökningsbalken äga mot- svarande tillämpning. Vad som sägs om gäldenär i dessa bestämmel- ser skall därvid i stället avse den mot vilken en talan om utvidgat för- verkande förs. Vid utvidgat förverkande bör förverkandebeloppet i princip beräknas utan hänsyn till skuldsättning. De av oss föreslagna reglerna om utvidgat förverkande innebär alltså att värdeförverkande under vissa förutsättningar skall kunna ske när åklaga- ren lyckas göra sannolikt att egendom härrör från brottslig verksamhet eller att egendomens värde annars motsvarar av sådan verksam- het. En väsentlig skillnad i förhållande till nuvarande förverkandeinstitut är att det för utvidgat förverkande inte skall krävas att åklagaren förmår precisera genom vilket konkret brott som lagöverträdaren berikat sig. Typiskt sett blir det alltså här inte fråga om att förverka av ett visst konkret brott. Ett utvidgat förverkande kan enligt förslaget i och för sig ta sikte på en viss bestämd tillgång, som sannolikt härrör från brottslig verksamhet, och alltså avse värdet av just den tillgången. Vad vi främst har haft i åtanke är emellertid den situationen, att en vidtagen ekonomisk utredning visar att en person som döms för i sammanhanget relevant brottslighet disponerar över tillgångar i en utsträckning som inte låter sig förklaras av hans deklarerade inkomster eller av vad som kan utrönas beträffande hans lagliga förvärv i övrigt. Beroende på vad utredningen ger vid han- den i fråga om diskrepansen mellan lagöverträdarens lagliga förvärv och det faktiska innehavet av ekonomiska tillgångar kan ett utvidgat förver- kande här komma att avse värdet av en större eller mindre del av lag- överträdarens samlade tillgångar. I princip kan det maximala förverkan- debeloppet uppgå till värdet av la göverträdarens samtliga tillgångar. Ett förverkandeinstitut med de nu antydda grunddragen, där det ty- piskt sett inte är fråga om att fastställa vinningen av vissa konkreta brott utan i stället gäller att lägga en helhetsbild av lagöverträdarens ekono- miska situation till grund för avgörandet, gör det angeläget att närmare klargöra förutsättningarna för att viss egendom skall få utgöra underlag för beräkningen av förverkandebeloppet. Den principiella utgångspunkten bör här naturligt nog vara att egen- domen skall tillhöra lagöverträdaren för att kunna läggas till grund för beräkningen. Det är emellertid enligt utredningens uppfattning inte möj- SOU 1999:147 Nya regler om förverkande 129 ligt att i alla situationer hålla fast vid denna princip. Man torde ha att utgå från att det i de fall där frågan om utvidgat förverkande har aktua- litet kommer att möta svårigheter att nå fullständig klarhet Situationen kan exempelvis vara den, att det får an- ses sannolikt att viss egendom som befinner sig i lagöverträdarens be- sittning rätteligen tillhör en okänd målsägande. Enligt utredningens upp- fattning bör ett utvidgat förverkande kunna avse även värdet av sådan egendom. Vidare måste man räkna med att det inte sällan kommer att göras mer eller mindre obefogade invändningar om att viss egendom, som den mot vilken talan om utvidgat förverkande riktas har i sin besittning, rätteligen skulle tillhöra annan och därför inte ingå i underlaget för beräkningen av förverkandebeloppet. För att det utvidgade förverkandet inte skall bli alltför ineffektivt tor- de det därför vara nödvändigt att uppställa någon form av presumtions- regler avseende lagöverträdarens äganderätt. Den närmare utformningen av dessa regler måste ske med beaktande av att vi, som tidigare nämnts, förordar att ett utvidgat förverkande i princip inte bör kunna avse ett högre belopp än vad som motsvarar värdet av lagöverträdarens utmät- ningsbara tillgångar. Reglerna om utvidgat förverkande bör alltså i prin- cip inte medge att egendom som inte kan tas i anspråk vid en kommande verkställighet av förverkandebeslutet läggs till grund för beräkningen av förverkandebeloppet. Följaktligen bör i huvudsak motsvarande presum- tionsregler som gäller i fråga om utmätningsförfarandet gälla även vid utvidgat förverkande. Det är främst bestämmelserna om utmätning av lös egendom i 4 kap. 18 och 19 §§ utsökningsbalken (UB) som är av intresse i detta samman- hang. I 18 § första stycket föreskrivs att gäldenären skall anses vara ägare till egendom som han har i sin besittning, om det inte framgår att egendomen tillhör annan. När det gäller registrerat skepp, skeppsbygge eller registrerat luftfartyg grundar besittning dock inte någon presumtion för äganderätt. Här skall i stället egendomen anses tillhöra gäldenären, om denne är inskriven som ägare och det inte framgår att egendomen tillhör annan (4 kap. 18 § andra stycket och 1 kap. 9 § UB). För brytande av den presumtion som besittning respektive inskrivning enligt 4 kap.18 § UB ger för gäldenärens äganderätt krävs alltså att det framgår att egendomen tillhör annan. Det fordras med andra ord att det kan anses styrkt att egendomen inte tillhör gäldenären. Är ägarförhållan- dena tveksamma kan alltså egendomen trots detta mätas ut för gäldenä- rens skuld. För makar som varaktigt sammanbor gäller särskilda regler i nu ak- tuella hänseenden. Om makar har annan lös egendom än registrerat skepp, skeppsbygge eller registrerat luftfartyg i sin gemensamma besitt- 130 Nya regler om förverkande SOU 1999:147 ning, skall enligt 4 kap. 19 § första stycket UB gäldenären anses som ägare till egendomen, såvida det inte görs sannolikt att makarna är sam- ägare till egendomen enligt lagen ( 1904:48 s. 1) om samäganderätt och det inte heller framgår att egendomen tillhör den andra maken eller nå- gon annan. Detsamma gäller när gäldenären varaktigt sammanbor med annan än make under äktenskapsliknande förhållanden. Och enligt lagen (1987:813) om homosexuella sambor gäller dessa bestämmelser även när två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande. Lämpligen kan föreskrivas att de nu redovisade bestämmelserna i 4 kap. 18 och 19 §§ UB skall äga motsvarande tillämpning vid prövningen av frågan om utvidgat förverkande och att härvid vad som sägs i de nämnda bestämmelserna om gäldenär i stället skall avse den mot vilken talan om förverkande förs. Med hänsyn till den starka bevisverkan en lagfart har i fråga om äganderätten till fast egendom torde det inte vara nödvändigt att upp- ställa någon särskild ytterligare presumtionsregel som tar sikte på sådan egendom. Den föreslagna bestämmelsen innebär alltså bl.a. att den som är in- skriven som ägare till registrerat skepp eller luftfartyg skall presumeras vara ägare till egendomen. Andra register avseende olika typer av lös egendom, t.ex. bilregistret, är däremot inte av sådan beskaffenhet att re- gisterinnehållet kan tillmätas samma betydelse. En annan särskild fråga gäller om hänsyn vid bestämmande av för- verkandebeloppet skall tas till den misstänktes skulder. Syftet med en ordning innebärande att det vid denna beräkning medgavs avdrag för vissa skulder skulle vara att försöka undvika att statens fordran på grund av utvidgat förverkande kom att konkurrera med övriga borgenärers an- språk. Frågan är emellertid i vilken utsträckning en sådan ordning i praktiken skulle gynna borgenärerna. Om man vid bestämmande av det maximala förverkandebeloppet medgav avdrag för t.ex. skulder till erkända kreditinstitut skulle det in- nebära att förverkandebeloppet blev i motsvarande mån lägre. En kvar- stad till säkerställande av verkställigheten av fordran på grund av för- verkandet skulle då givetvis endast kunna avse detta lägre belopp och lagöverträdaren skulle ha kvar förfoganderätten över egendom till ett värde motsvarande de aktuella skuldernas belopp. Om lagöverträdaren förhåller sig lojal mot sina borgenärer, skulle en sådan ordning utan tve- kan vara till dessas fördel. Några garantier härför finns dock inte. I fråga om förfallna skulder skulle det nog ligga nära till hands att anta att lagöverträdaren inte hade för avsikt att reglera skulden. Om avdrag för skulder däremot inte medgavs vid bestämmande av förverkandebeloppet, skulle en kvarstad till säkerställande av statens fordran på grund av det utvidgade förverkandet komma att omfatta i Nya regler om förverkande 131 motsvarande mån större andel av lagöverträdarens tillgångar. Frågan är då om detta skulle innebära någon nackdel för lagöverträdarens borgenä- rer. Enligt 16 kap. 15 § första stycket UB hindrar kvarstad för fordran inte att egendomen i fråga utmäts eller beläggs med kvarstad för annan fordran. Om egendom som har belagts med kvarstad för fordran utmäts för annan fordran, som inte är förenad med särskild förmånsrätt i egen- domen, skall egendomen anses utmätt för kvarstadsborgenä- rens fordran (16 kap. 15 § andra stycket UB). Om egendom som belagts med kvarstad till säkerställande av en fordran på grund av utvidgat för- verkande utmättes för en annan fordran, som inte är förenad med sär- skild förmånsrätt i egendomen, skulle egendomen följaktligen vara att anse som utmätt för dessa båda fordringar och de skulle då få konkurrera på lika fot, dvs. staten och den andre borgenären skulle få betalt i proportion till sina fordringar (9 § fjärde stycket förmånsrättsla- gen [1970:979] jämförd med 1 § första stycket andra meningen samma lag). För utmätningsborgenären kan det givetvis sägas vara en nackdel att på detta sätt nödgas konkurrera med staten, om man jämför med det tänkta fallet att gäldenären i sin besittning skulle ha kvar egendom som kunde tas i anspråk för att täcka hela utmätningsborgenärens fordran. Huruvida egendom, motsvarande vad som dragits av vid beräkningen av förverkandebeloppet för den borgenärens fordran, också skulle finnas kvar i lagöverträdarens besittning och kunna tas i anspråk för att reglera skulden i fråga är dock beroende av att lagöverträdaren är lojal mot sin borgenär. Kan lagöverträdaren befaras förfoga över sin egendom på ett illojalt sätt innebär det inte någon nackdel för borgenären om en kvarstad meddelad till säkerhet för förverkandefordran kommer att omfatta egen- dom till täckande av det högre av de båda här tänkbara beloppen. Kvarstad medför inte förmånsrätt. En utmätningsfordran som är för- enad med särskild förmånsrätt i viss egendom har således företräde framför en kvarstadsfordran. Eftersom ett krav på grund av utvidgat förverkande inte bör grunda någon särskild förmånsrätt, skulle det alltså inte heller i ett sådant fall vara till nackdel för utmätningsborgenären med en ordning enligt vilken något avdrag inte sker för skulder vid be- räkningen av förverkandebeloppet. Av grundläggande betydelse för bedömningen av frågan, om avdrag för skulder bör ske i förevarande sammanhang, är att frågan om borge- närers inbördes rätt till betalning har reglerats genom bestämmelserna i förmånsrättslagen och UB. Regleringen innebär bl.a. att utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egendom (9 § fjärde stycket förmånsrättslagen). Det ankommer alltså på den som har en ford- ran att bevaka att betalning sker, att se till att fordringen i annat fall blir 132 Nya regler om förverkande SOU 1999:147 fastställd i en exekutionstitel och att begära verkställighet på grund av denna. Den som försummar detta får stå risken att någon annan tar gäl- denärens tillgångar i anspråk före honom. I det ovan diskuterade fallet med den förfallna skulden hade alltså utmätningsborgenären kunnat und- vika konkurrens med staten genom att söka verkställighet först. Härtill kommer att det enligt vår bedömning knappast är möjligt att göra en hanterbar och invändningsfri uppdelning mellan i detta samman- hang beaktansvärda och inte beaktansvärda skulder. Det anförda leder till slutsatsen att övervägande skäl talar för att huvudprincipen bör vara att hänsyn inte skall tas till lagöverträdarens skulder vid beräkningen av förverkandebeloppet. Eventuella mer ömmande fall bör kunna hanteras genom att domstolen utnyttjar den möjlighet som förslaget innefattar att avstå från förverkande eller att förverka ett mindre belopp i fall där bil- lighetsskäl talar för detta. Undantag från den angivna principen kan dock vara påkallade i vissa särskilda situationer. I fall där det kan förutses att lagöverträdaren kommer att förpliktas att utge skadestånd på grund av brott som hand- läggs i samma rättegång som frågan om utvidgat förverkande torde det sålunda ofta vara skäligt att hänsyn tas till denna omständighet vid fast- ställande av förverkandebeloppet. Det kan också tänkas uppstå situatio- ner vid utvidgat förverkande hos närstående där det skulle vara oskäligt att inte beakta viss skuldsättning med anknytning till den överlåtna egen- domen. Vi återkommer i författningskommentaren till frågan om undan- tag från den ovan angivna huvudprincipen. Enligt förslaget anges grunderna för beräkningen av förverkandebe- loppet vid utvidgat förverkande i 36 kap. 1 a § andra och tredje styckena BrB. Nya regler om förverkande 133 6.4Bör utvidgat förverkande kunna ske från närstående till lagöverträdaren? Vårt förslag: Föreligger förutsättningar för utvidgat förverkande hos en lagöverträdare och har han före det att det förverkan- degrundande brottet begicks överlåtit egendom till en honom närstå- ende fysisk eller juridisk person, skall, i den mån fullgott vederlag inte utgått, förverkande i stället kunna ske hos den närstående avseende värdet av den överlåtna egendomen. Förverkandet skall dock aldrig kunna avse värdet av egendom som den närstående förvärvat före talans väckande. Man måste räkna med att en lagöverträdare, som befarar att hans egen- dom skall bli föremål för utvidgat förverkande, kan komma att vidta åt- gärder för att begränsa förverkandebeloppet eller för att helt undgå att drabbas av en förverkandeförklaring. Ett för lagöverträdaren nära till hands liggande förfaringssätt skulle då kunna vara att föra över egendom till någon honom närstående fysisk eller juridisk person. Det är givetvis angeläget att det utvidgade förverkandet ges en sådan utformning, att möjligheterna att kringgå regleringen genom sådana dispositioner be- gränsas. Frågan, i vad mån utvidgat förverkande skall kunna avse värdet av egendom som genom en civilrättsligt giltig överlåtelse förts över till någon som står lagöverträdaren nära, är alltså av väsentlig betydelse för detta förverkandeinstituts effektivitet. Regler som syftar till att begränsa möjligheterna att undgå utvidgat förverkande genom att föra över egendom till närstående kan utformas på olika sätt. En möjlighet skulle kunna vara att låta den överlåtna egen- domen ingå i underlaget för beräkningen av det belopp som skall förver- kas hos lagöverträdaren. Ett annat alternativ kunde vara att införa någon form av motsvarighet till det återvinningsinstitut som finns på konkurs- rättens område. En tredje lösning skulle kunna vara att öppna en möjlig- het att direkt hos den närstående förverka värdet av egendom som lag- överträdaren fört över till honom. Det först nämnda alternativet - att vid bestämmandet av det belopp som skall förverkas hos lagöverträdaren räkna med värdet av vissa till- gångar som tillhör närstående till honom - skulle sannolikt kunna utgöra ett effektivt hinder mot den här diskuterade formen av kringgåenden. En sådan ordning skulle emellertid rimma mindre väl med den i föregående avsnitt berörda principen att ett utvidgat förverkande inte bör kunna avse 134 Nya regler om förverkande ett högre belopp än vad som motsvarar värdet av lagöverträdarens ut- mätningsbara tillgångar. Vi har också avvisat tanken på att begagna sig av någon form av återvinningsinstitut; en sådan konstruktion skulle enligt vår bedömning leda till att regleringen blev onödigt komplicerad. Den lämpligaste lös- ningen synes i stället vara att ge en möjlighet att direkt hos den närståen- de förverka värdet av överförd egendom. En central fråga i sammanhanget blir då hur närståendekretsen skall avgränsas. Vi har stannat för att utgå från det närståendebegrepp som används vid återvinning i konkurs (jämför 4 kap. 3 § konkurslagen). Som närstående skall sålunda räknas 1. den som är gift med lagöverträdaren eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till la göverträdaren eller besvågrad med honom i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, 2.den som på annat sätt står lagöverträdaren personligen särskilt nära, 3.näringsidkare eller juridisk person med vilken lagöverträdaren har en väsentlig gemenskap som är grundad på andelsrätt eller därmed jäm- förligt intresse, 4.näringsidkare eller juridisk person med vilken lagöverträdaren inte ensam men tillsammans med en närstående till honom har sådan ge- menskap som avses under 3, 5.juridisk person i vilken lagöverträdaren genom en ledande ställning har ett bestämmande inflytande samt 6.den som är närstående till någon som enligt 3 - 5 är närstående. Frågan, om någon är att anse som närstående, får avgöras med hänsyn till förhållandena vid tiden för den aktuella överlåtelsen. En självklar förutsättning för att utvidgat förverkande skall kunna ske hos den närstående måste vara att förutsättningarna för sådant förver- kande hos lagöverträdaren är uppfyllda. Det skall alltså krävas att värdet av egendomen i fråga hade kunnat förverkas hos lagöverträdaren, om denne haft kvar egendomen i sin ägo. Utvidgat förverkande skall vidare få ske hos den närstående endast i den mån egendomen överförts till den- ne utan att lagöverträdaren erhållit fullgott vederlag. Beviskravet när det gäller överföringen bör vara det i brottmål gäng- se; det skall alltså vara ställt utom rimligt tvivel att lagöverträdaren har fört över egendom till den närstående utan att fullgott vederlag har ut- gått. För att regleringen inte skall bli alltför långtgående bör möjligheten till förverkande hos närstående underkastas en tidsbegränsning. Det bör sålunda inte vara möjligt att förverka värdet av tillgångar som den när- SOU 1999:147 Nya regler om förverkande 135 stående förvärvat tidigare än före det att det förverkandegrundan- de brottet begicks. När detta brott har en lång preskriptionstid - något som med hänsyn till hur kretsen av förverkandegrundande brott har be- stämts ofta blir fallet - skulle emellertid enbart den nämnda tids- gränsen inte alltid utgöra något hinder mot att frågan om förverkande mot närstående aktualiserades även avsevärd tid efter det att överföring- en ägt rum. Femårsgränsen bör därför kombineras med en regel om en absolut tidsfrist, som lämpligen kan bestämmas så, att ett utvidgat för- verkande hos en närstående aldrig får avse värdet av egendom som för- värvats före förverkandetalans väckande. Möjligheten till utvidgat förverkande hos en närstående till lagöver- trädaren regleras i ett nytt lagrum, 36 kap. 5 a § BrB. Vårt förslag: Förutsättningarna för en talan om utvidgat förverkande skall utredas genom en särskild ekonomisk undersökning. Regler här- om tas in i ett nytt 23 a kap. i RB. För att åklagaren skall få ett underlag för sitt beslut i frågan huruvida ett yrkande om utvidgat förverkande skall framställas fordras att förutsätt- ningarna för en sådan förverkandetalan utreds. Vi har valt att benämna en sådan utredning särskild ekonomisk undersökning. Frågan, om någon har gjort sig skyldig till ett brott som är av den be- skaffenhet som krävs för att ett utvidgat förverkande skall kunna komma i fråga, skall givetvis utredas på vanligt sätt inom ramen för en förunder- sökning. Den särskilda ekonomiska undersökningen skall alltså ta sikte på förutsättningarna i övrigt för ett utvidgat förverkande. Det sagda in- nebär närmare bestämt att det under den särskilda ekonomiska under- sökningen gäller att utröna om det med hänsyn till vederbörandes eko- nomiska och personliga omständigheter är sannolikt att han har egendom som härrör från brottslig verksamhet eller om han annars berikat sig ge- nom sådan verksamhet, och, om så skulle befinnas vara fallet, huruvida det föreligger billighetsskäl som talar emot ett förverkande eller med vil- ket belopp förverkande annars kan ske. Till en början måste alltså en kartläggning av den aktuella personens ekonomi genomföras. Även andra än rent ekonomiska omständigheter kan emellertid vara av betydelse i sammanhanget. Det kan t.ex. röra sig om sådana omständigheter som tidigare begångna brott eller ekonomiskt samröre med kända kriminella. Även relevanta omständigheter av detta 136 Nya regler om förverkande SOU 1999:147 slag skall kartläggas och dokumenteras under den särskilda ekonomiska undersökningen. Också sådana omständigheter som talar till lagöverträ- darens förmån skall tas fram. När väl åklagaren har gjort sin utredning får mot bakgrund av vad lagöverträdaren anfört som förklaring till sitt förmögenhetsinnehav en bedömning göras av sannolikheten i enlighet med det sagda. Avsikten är vidare att utredningen under den särskilda ekonomiska undersökningen skall bringas i ett sådant skick, att bevisningen vid en kommande huvudförhandling kan läggas fram i ett sammanhang. Beträffande den särskilda ekonomiska undersökningen bör i långa stycken gälla motsvarande som beträffande förundersökning. Det kom- mer emellertid även att föreligga väsentliga skillnader mellan de olika in- stituten. Syftet med en särskild ekonomisk undersökning är ju ett annat än syftet med en förundersökning. Även om det kan förutses att den sär- skilda ekonomiska undersökningen oftast kommer att bedrivas parallellt med förundersökningen skall det vidare vara möjligt att inleda en sär- skild ekonomisk undersökning även sedan förundersökningen avslutats. Det står också klart att flera av reglerna i 23 kap. RB inte alls eller i vart fall inte utan omfattande modifikationer kan äga motsvarande tillämp- ning beträffande särskild ekonomisk undersökning. I och för sig torde de förändringar vi föreslår i fråga om förverkande av utbyte av brott enligt huvudregeln i 36 kap. 1 § BrB (se kapitel 7) medföra att det i större utsträckning än kommer att fin- nas anledning att närmare undersöka vederbörandes ekonomiska förhål- landen även när det fråga om ett sådant förverkande.