sou · GNB3129d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Därtill kommer ett stort antal mellanlägen, där kultur varken driver den ena eller andra ytterligheten. I det följande skall jag fortsatt fokusera kultur, relaterat till demokrati och kunskap om människan som kulturvarelse. Vad gäller demokratibegreppet, som inte heller är okomplicerat, får det i sam- manhanget räcka med en allmän definition. svenska ordbok (1990) skriver exempelvis under uppslagsordet demokrati: folk- styre; stat (statsskick) där folkets flertal har bestämmanderätt; (all- männare) jämlikhet, medbestämmande. Till den strikta ordboksdefinitionen av demokrati vill jag ändå foga reflektioner, som – igen – speglar samma DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP grundsyn som Vår skapande mångfald. Han menar att demokratin framstår inte bara som en institutionell fråga utan också som en etisk och kulturell.16 Demokratin kan ses som ett tillstånd där människor utan kamp erkänner varandra som medmänniskor och likar. En sådan demokrati existerar vis- serligen inte i verkligheten. Men den kan framställas som norm och där- till en norm som motsvarar en icke-diskriminerande universalism vilken praktiseras över alla gränser. Den som är beredd att saklöst erkänna en annan människa kan hoppas på ett erkännande tillbaka. I erkännandet ligger också ett intresse för den andre och hans eller hennes egenart. Det främmande kan till och med bli mer lockande än det välbekanta, och i lockelsen ligger den övertygelsen att det går att komma till kunskap om det avlägsna och därmed en typ av förståelse.17 Formuleringen människan som kulturvarelse brukar användas för att sammanfatta etnologiämnets kunskapsområde.18 Här används den i vidare betydelse, som en sammanfattning av de slag av kunskaper om kulturers särart, likhet och samspel, som utgör en del av målsätt- ningen i Vår skapande mångfald. Vad betyder kultur? Vad betyder kultur? Frågan är avsiktligt flertydig. Tanken är att med den frågan som utgångspunkt reflektera över hur vi använder ordet kultur, vilka innebörder vi tillskriver det och vilka konsekvenser olika betydelser kan få och inte sällan får. Ordet kultur förknippas i allmänt språkbruk ofta med konst- arterna. Det har i den innebörden ofta en estetisk och värderande dimension. All musik, litteratur, bildkonst etc. räknas inte som kul- tur utan konstarternas yttringar måste uppfylla vissa, av expert- samhället bestämda, kvalitativa krav. Kultur i betydelsen av kulturer är en annan innebörd, som också brett ut sig i samhället. Då handlar det om antropologisk/etnologiska versioner av kulturbegreppet. Det talas exempelvis om svensk kultur, om invandrarkulturer och om det mångkulturella samhället. Kultur- landskap och bakteriekultur ger ordet kultur naturvetenskapliga dimensioner. I vardagsspråket, inte minst det mediala, har det blivit allt vanli- gare att tala om kafferumskultur, arbetsplatskultur, matkultur, kon- domkultur och otaliga andra sammansättningar med kultur. Ordet kan då i regel bytas ut mot normer, vanor, anda, seder, bruk eller tra- ditioner. Vi har vidare upplevt att det under 1998 i serverades både kulturvin och kulturöl, som kunde drickas ur specialdesignade kulturglas.19 Och annonser om Göte- borgskalaset 1999 sökte locka besökare med att där skulle du kunna bilda dig en uppfattning om vad som är kultur.20 Exemplen ovan får illustrera att som ord har kultur många betydelser. Det kan både användas seriöst och medvetet för att benämna olika slag av företeelser, som det på ett omedvetet sätt kan vara ett närmast betydelselöst bihang. Det senare är inte bara en svensk utan än mer en internationell företeelse, i varje fall inom det anglosachsiska språkområdet.21 Sambandet mellan demokrati och kultur hör ihop med den ursprungliga betydelsen av det latinska substantivet cultura, som benämning på mänsklig odling, materiellt och immateriellt. Från bör- jan låg tyngdpunkten på den konkreta odlingen av mark och boskap. började det i ökande utsträckning också användas om människans odling av sina själsliga förmögenheter som ursprungsbetydelsen levde kvar och användes parallellt. Kultur är ett substantiv, som kommit att benämna resultatet av olika processer.22 Kultur benämner således ursprungligen odling i vid betydelse. Odling kan inte ske utan någon som odlar. Förutsättningen för odlingen – processen – är alltid människan som handlande och tänkande varelse – också när det är hon själv som odlas, både när det gäller själsliga förmögenheter och praktiska färdigheter. Det som odlas är de naturgivna förutsättningarna – vare sig det handlar om människan själv eller den värld hon lever i. Kultur ger oss ett ord för resultaten av den mänskliga skapandeprocessen i vidaste mening Kulturens förutsättning är den skapande människan. Utifrån den betydelsen är alla människor kulturvarelser. I samband med upplysningen, industrialiseringen och framväxten av det borgerliga samhället blev kultur på flera håll i liktydigt med civilisation, bildning, intellektuell verksamhet och konstarterna, dvs. sådant som musik, litteratur, målning och skulptur, teater och film. Kultur i ordets snäva och elitistiska bemärkelse användes, enligt flera forskare, av den framväxande borgerligheten som ett medel för att söka legitimera sin nyvunna maktposition.23 Till skillnad från sin föregångare adeln, som varit styrande och normgivande i det traditio- nella samhället, saknade borgerligheten nedärvd, samhällelig legitimi- tet. Inom adeln, vars ställning inte bara byggde på börd utan också på ärvd egendom, nedvärderades traditionellt penningförvärvande akti- viteter. Borgerligheten, de nya makthavarna, byggde däremot sin ställning på sin förmåga att förvärva pengar. De fick arbeta för att förmera DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP både kapital och social status. Att konsumera och/eller producera kultur i betydelse av konstarterna och bildning översatte penga- förvärvet till ett språk, som förhoppningsvis också den gamla över- klassen talade och som dessutom drog en gräns mot folket, massan eller arbetarklassen. Kultur blev något man hade – eller inte hade. En polarisering mellan kultur i snävare betydelse och natur tjä- nade också koloniala erövrarsyften. De som hade kultur ansågs vara satta styra över de folk som saknade kultur . De senare kallades naturfolk eller primitiva folk. Ordet kultur hade övergått till att bli ett maktbegrepp. Det kom att laddas inte bara med estetiska utan också moraliska värden. Begreppet tillskrevs vissa slag av egenskaper, som lämnade den skapande förmåga hos största delen av mänsklighe- Kultur som härskarbegrepp bygger dels på ett snävt definierat innehåll, dels på en begränsad spridning. Vi kan förstå det i termer av positionell vara för att använda en term, som lanserats av eko- nomen . Han har visat på betydelsen av två ekonomier: en i materiella och en i positionella varor. Medan materiella varor som mat eller muggar teoretiskt kan distribueras praktiskt taget utan begränsningar, sjunker positionella varor i värde ju fler som blir del- aktiga av dem.24 Det är samma tanke, som den franske sociologen utvecklat utförligt i termer av kampen om tillgången till kulturellt kapital liksom betydelsen och konsekvenserna av människans sociala distinktionsstrategier.25 Som och visat, har ständigt återkommit till och sökt fördjupa hur den allmänt respekterade och föregivet universella – legitima, skulle säga – kulturen i själva verket är allt annat än universell, utan också utgör ett av de viktigaste instrumenten i kampen när de högre samhällsklasserna håller sina ställningar i för- hållande till de lägre, och i förhållande till varandra.26 Kultur som ord har många betydelser, men innebörderna blir inte färre utan tvärtom fler, när vi övergår till kultur som begrepp. De amerikanska socialantropologerna . Kroeber och C. Kluckhon kunde i sin undersökning 1952 förteckna 164 olika vetenskapliga kul- turdefinitioner.27 Antalet har inte blivit färre . Diskus- sionerna om kulturbegreppets teoretiska bestämningar har främst förts inom först antropologin och senare även etnologiämnet. Därtill kommer under både internationellt och natio- nellt även cultural studies. Vilket kulturbegrepp forskaren utgår från får konsekvenser i form av de slag av kunskaper som forsk- ningen resulterar i. Därför hör det ihop med en diskussion av hinder och möjligheter för att realisera den målsättning som uttrycks i Vår skapande mångfald. kritiserades den snäva kulturdefinitionen uti- från dess maktanspråk och anspråk på att bara vissa sidor av män- niskors odling skulle benämnas kultur. Först bland dem var den tyske filosofen , vars tankar kom att få stor bety- delse för framtida, vetenskapliga kulturbegrepp. Hos finner vi ett avhierarkiserat kulturbegrepp. Alla män- niskor har kultur. Kultur är det som skiljer människan från djuren. Kultur är både det som är gemensamt för alla människor och det som skiljer olika grupper av människor från varandra. är den som först talar om kulturer i flertal. Hans kulturbegrepp inbegriper alla sidor av ett folks gemensamma liv liksom de andliga och materiella resultaten av dess verksamhet, skriver den danske filosofen , som menar att ståndpunkt var en svidande kritik av det dåtida europeiska kulturbegreppet. Enligt ansåg att Kulturen är självgoda, naiva, intellektuella européers imperialis- tiska upphöjande av sina egna inskränkta sedvänjor och värden till allmän norm och måttstock för alla i deras eget land och för hela mänskligheten.28 Den brittiske socialantropologen . vidareförde kulturbegrepp i sin klassiska definition av kultur som komplex, män- niskoskapad helhet: Kultur eller civilisation, i dess vida betydelse, är den kom- plexa helhet som inkluderar kunskap, tro, konst, moral, lag, sed och varje slag av färdigheter och vanor som människan förvärvat som sam- hällsmedlem.29 Förnuftsmässigt vet vi, att vi lever i en värld som är ett resultat av naturgivna resurser och människors skapande, materiellt och immateriellt. Vi och vår värld ingår i den långa process av mänsklig odling i vid betydelse som pågått så länge människan fun- nits och fortsatt pågår. Vi vet att det är så – och vill vi förstå och lära känna oss själva, behöver vi synliggöra den grundläggande erfarenhe- ten. Ett medel är att sätta ord på den. Det enda ord vi har som kan användas för att fortsatt benämna den komplexa helheten är kultur, som etnologen . Ek framhållit, med hänvisning till . Det är ett viktigt skäl för att värna om kultur i betydelsen av den totala livssituation som människan befinner sig i. DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP som ett beroende sammanhang av de olika krafter som formar situa- tionen, dvs. ekonomiska och sociala förutsättningar – materiella och immateriella produkter – individer i ständig interaktion i en pågå- ende historisk process.30 Utgångspunkten för kulturdefinition är människan som hel och odelbar varelse.31 När det framhålls, att människan är hel och odelbar skall det inte läsas som att vi lever med en färdig och kon- fliktfri identitet. Det handlar i stället om att det inte finns några vat- tentäta skott mellan olika delar av vår tillvaro. Det är t.ex. samma människa som finns i arbetslivet, i hemmet, i familjelivet och träffar sina vänner . Den människan behöver förstås utifrån att i henne samlas och samspelar alla hennes olika erfarenheter i en stän- digt pågående förmedlande, förnyande och agerande process. Den holistiska, komplexa kulturdefinitionen i den citerade bety- delsen innefattar självklart också mångfalden. Den komplexa hel- heten är just variationsrik, som vi också vet, och måste förstås som sådan. Det finns skillnader mellan människors villkor och erfaren- heter inom kulturen som helhet utifrån t.ex. klass, kön och etnisk tillhörighet. Därtill kommer variationer mellan olika tider och olika platser. När kulturen karakteriseras som komplex, läser jag det som att den måste förstås som dels sammansatt av materiella villkor, sociala struk- turer och tankemönster, dels att samspelet mellan dem är komplice- rat. Det betyder också att helheten – de människoskapade struktu- rerna – inte kan förstås som homogena eller konfliktfria, inom vare sig delkulturer, subkulturer, motkulturer, hybridkulturer eller kreoli- serade kulturer, eller vilka andra operativa fält vi väljer att forska om. Strukturerna – de kulturella konstruktionerna – är inte givna. är resultat av mänskligt agerande och tänkande och måste förstås just som sådana. bara människor är de verkliga aktörerna. Bara människor har makten att forma och ändra den strukturella världen. Därför är människor, individuellt och (än mer så) i grupper, klasser och institutioner de histo- riska sociala strukturernas aktörer. Det kan verka självklart men tyvärr studeras och behandlas strukturell historia ibland som om människor vore bara bärare av och/eller offer för sociala krafter som ligger helt utanför deras förstånd och kontroll .32 En konsekvens av det komplexa kulturbegreppet är – igen – att män- niskan står i fokus; att alla människor ses som kulturvarelser. Kultur som komplex helhet benämner resultaten av den totala mänskliga skapandeprocessen, där materiella villkor, sociala relationer, tänkesätt och värderingar och överallt samspelat och samspelar i spänningen mellan konsensus och konflikt, kontinuitet och föränd- ring. Att det förhåller sig så, lär det vara tämligen lätt att ena sig om, vare sig vi väljer att benämna det kultur eller ej. Vi vet att det är så. Anledningen till att ta upp frågan om olika kulturbegrepp ligger främst i deras konsekvenser för forskning och kunskapsbildning – liksom för kulturpolitiken. De har konsekvenser, som i en förläng- ning återverkar på demokratisträvanden. Inom socialantropologi, etnologi och närbesläktade ämnen har huvudtrenden, nationellt och internationellt, varit att se kulturbegreppet, som föråldrat och något som det inte längre finns anledning att vare sig använda eller diskutera. I stället har forsk- ningen kommit att fokusera kulturell identitet, med och utan begreppsbestämningar.33 Inom delar av det svenska forskarsamhället är den trenden fortfarande livskraftig. Inom den internationella forskarvärlden finns dock ett väx- ande intresse för att diskutera kultur och kulturbegrepp i relation till kunskapsbildning och politik. Det illustreras av både bokutgivning och debatter vid internationella konferenser.34 Kulturbegreppets för- nyade aktualitet är inte min motivering för att fortsatt diskutera frå- gan. Däremot stärks jag naturligtvis av att många forskare i andra län- der menar, att det finns anledning att återuppta kulturbegreppet till diskussion. Trots att Tylors kulturdefinition blivit klassisk och varit av stor betydelse för de antropologiska/etnologiska kulturvetenskaperna, präglas framför allt andra av att också de delarna av forskarsamhället sökt sig till allt snävare kulturbegrepp, vilka har fått fler efterföljare än det komplexa och holistiska. En del av kriti- ken mot den forskning som tagit sin utgångspunkt i det komplexa kulturbegreppet har handlat om att en inriktning på studiet av kultu- rer har resulterat i enkla, homogena bilder av de andra, betraktade med västerländska ögon.35 I själva verket är det naturligtvis inte något som vi kan kritisera kulturbegreppet för. Som jag kort sökt visa inbe- griper det komplexa kulturbegreppet just det sammansatta och kom- plicerade. Det ligger i själva definitionen. I den totala livssituation som människan befinner sig i existerar motsägelsefullheterna, kon- DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP flikterna och variationerna. De förenklingar som skett vid utforsk- ningen av kulturer är en kritik av en del av den forskningen. Av det följer emellertid inte, att det är det komplexa kulturbegreppet som det är fel på och därför måste snävas in. Då slänger vi ut barnet med badvattnet. Den vetenskapliga kulturdefinition som i olika varianter kommit att bli dominerande under är kultur i bety- delsen av medvetande – rätteligen det omedvetna.36 Den utgångs- punkten finns i många varianter. Största genomslagskraften har san- nolikt den amerikanske socialantropologen haft med sin definition av kultur som liktydigt med betydelsebärande väv eller meningsbärande strukturer – i uttalat avståndstagande från Tylors komplexa helhet. Kultur ses som en text; en text som fors- karen tolkar.37 Till de grundläggande utgångspunkterna hör, enligt socialantropologen , att vi lever i en värld av symboler. Det är idéer, som driver både aktörer och historien. Till det perspek- tivet hör också relativismen. Varje kultur är unik, generaliseringar är omöjliga och jämförelser ytterst problematiska.38 Det är mot bak- grund av det sammanhanget vi kan förstå övergivandet av kulturbe- greppet till förmån för kulturell identitet. Flera andra, s.k. postmoderna, teoribildningar har lett till att antropologisk/etnologisk forskning alltmer kommit att fokusera berättelsen och texten – både vad gäller de människor som forskningen i fråga handlar om och forskningsresultatet, dvs. den vetenskapliga publikationen. Det krymper det kunskapsinnehåll, som skulle kunna vara av intresse för andra än forskarna själva. Den enda sanna hjälten är antropologens berättande jag, som ersätter den företeelse som skulle beskrivas, som den italienska socialantropolo- gen sammanfattar det.39 Den danske litteraturvetaren har framhållit motsägelsefullheten i att de postmoderna kritikerna av kultur som strukturerad helhet av liv utdömer tänkandets möjligheter att skapa helheter, som det ekonomiska och politiska livets faktiska totaliseringar kan iakttas på det internationella planet.40 Det senare anknyter till att de snäva vetenskapliga kulturbegreppen inte nöd- vändigtvis är akademiskt introverta. De kan också förstås som led i politiska maktstrategier – om än av annat slag än i det borgerliga 1800-talssamhället. Ju snävare kulturbegrepp vi har, när vi forskar om människan i dagens samhällen, desto mindre ser vi av kontroversiella frågor, desto mer krymper kunskapen och våra möjligheter till förståelse. Den brittiske socialantropologen är en av dem som verkligen har forskat och skrivit utifrån kultur som komplex helhet, på basis av gedigen, global lärdom och mänsklig vishet – vare sig pro- blemet har handlat om familjemönster eller blommors betydelse. I polemik med och med hänvisning också till andra forskares undersökningar har visat, att det stora genomslaget för en separation mellan medvetandet och de sociala och materiella sfärerna i antropologisk och närbesläktad forskning ägde rum i under det dagar. Då var viktigt att ena nationen; att samla alla som delaktiga av ett amerikanskt medvetande. Ett medel blev att fokusera kultur som medvetande på en symbolisk nivå. Hade de ame- rikanska kulturforskarna ägnat sig åt studiet av amerikansk kultur utifrån ett helhetsperspektiv, som också inkluderade materiella och sociala villkor, skulle differentieringen och konflikterna inom det amerikanska samhället ha synliggjorts och den amerikanska andan hotats.41 Det komplexa kulturbegreppets återkomst? hörs inte bara många internationella röster, som talar för nöd- vändigheten av att aktualisera diskussionerna om kulturbegreppet. Det verkar också som om allt fler efterlyser forskning och kunskap utifrån de slag av helhetsperspektiv, som det komplexa kulturbe- greppet representerar. I en kritisk och analyserande artikel om kulturvetenskapernas karaktär och nytta inkluderar historikern i kultur- vetenskapen såväl humaniora som samhällsvetenskap. Studieobjektet för båda definierar han utifrån ett helhetsperspektiv som den kultu- rella – den människoskapade – världen.42 Efter en genomgång av olika kulturbegrepp och deras konsekvenser för forskning och kun- skapsbildning hävdar , att det är nödvändigt att vi återvänder till kultur som komplex helhet, vilken fortfarande – – är den väg som återstår att utforska.43 framhåller, med hänvisning till , att själva grunden för kultur- vetenskaperna är förvandlingen av det universella i människans kultur till totaliteten i ett samhälles kultur och olika delkulturer.44 Flera av kulturdefinitionerna i Vår skapande mångfald går också i samma riktning. har i en nyligen publicerad utredning över sektorsforskningen inom kulturområdet utgått från det breda antropologiska (etnologiska) kulturbegreppet: Kultur berör människan som hel och odelbar var- else. Hennes livssituation skapas genom en ständigt pågående inter- aktion mellan olika materiella och immateriella krafter i en historisk DEMOKRATI, KULTUR OCH KUNSKAP Den brittiske socialantropologen har, som framgått, varnat för de följder för kunskapsbildningen som blir resultatet, när kulturbegreppet fragmentariseras. Denna separation mellan det materiella och det immateriella är strängt/allvarligt begränsande ur ett analytiskt perspektiv och djupt otillfredsställande vad gäller ett allmänteoretiskt. Det leder till att viktiga frågor förbises utan att ge upphov till många andra, som det skulle vara fruktbart att ställa.46 Till de skäl som anförs till fördel för det komplexa, holistiska kulturbegreppet hör just dess demokratiska potential. Det inbegriper då allas vårt behov av och rätt till relevanta kunskaper om oss själva som kulturvarelser; kunskaper som kan förmedlas utbildningsvägen, både internt inom och i samhället i stort – den avnämare av forskningen som kunskapen ytterst riktar sig till, i alla fall om vi hör till dem som menar att forskning inte är ett mål i sig utan ett medel för att göra världen bättre att leva i för alla människor. Eftersom de ovan framförda synpunkterna kommer från respek- terade företrädare för vetenskapssamhället, som har alla möjligheter att forska utifrån ett komplext kulturbegrepp och producera rele- vanta kunskaper utifrån en demokratisk målsättning måste vi fråga oss varför de inte bara gör vad de menar behöver göras. Vad hindrar dem? Finns det egentligen ett problem? Också forskaren är, som sagt, kulturvarelse inom ett strukturellt, människoskapat system. Inom kulturvetenskaperna, liksom inom många andra ämnen, har s.k. fri forskning eller grundforskning länge haft högre status än tillämpad forskning och uppdragsforskning. Även det kan ses som en rest av de 1800-talsvärderingar, som var inriktade på att begränsa spridningen av kultur. Den bästa utbildningen och den högsta bildningen tillskrevs ett egenvärde, som var höjt över bedömningar i termer av nytta och samhällelig rele- vans, både i renodlat instrumentell och vidare mänsklig betydelse. Att vända sig utåt mot samhället ses också inom delar av den akademiska världen ofta som mindre meriterande än att hålla sig inom den lärda världen. Citatet nedan gäller antropologin i Stor- , men jag tror att många med mig har kommit i kontakt med det slaget av värderingar också här i landet och inom andra ämnen: Det finns ett antal andra skäl för varför antropologer misslyckas med att engagera sig i den samtida världens nyckelproblem. Det ena är ämnets egen karaktär och hur det traditionellt har dragit en gräns mellan åsik- terna om ren (dvs. akademisk och teoretisk) och tillämpad forsk- ning. Tillämpad antropologi betraktas fortfarande som den yttersta synden: en andra divisionens liga för misslyckade forskare som inte har klarat att få riktiga (dvs. akademiska) anställningar. Alltsedan ämnet etablerades som en disciplin (dvs. en universitetsbaserad profession) har det funnits en liknande tendens att konstruera en hierarkisk dikotomi mellan den populariserade antropologin (vilken närmast definitions- mässigt bedöms som vulgär) – och seriös forskning – som om de posi- tionerna skulle utesluta varandra.47 har visat hur den idealistiska eller traditionella positionen, som tar kulturvetenskapens värde för givet, har fått en sentida motsvarighet i vad han kallar den postmoderna eller nihilis- tiska vetenskapssynen. I båda fallen handlar det om att verksamheten inte kan eller bör knytas till externt formulerade eller definierade behov.