sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Svenskt föreningsliv präglas i stor utsträckning av flytande gränser mellan givande och mottagande. Flera av de studier vi genomfört visar på det aktiva medborgarskapets mångtydighet i detta avseende (se till exempel 1993; 1995). Därför har vi, till skillnad mot i tidigare befolknings- studier av frivilligarbete, i 1998-års undersökning försökt ta reda på i vilken utsträckning befolkningen fått del av insatser eller fått stöd från någon förening, organisation eller . En så stor andel som av den svenska befolk- ningen mellan svarar att så varit fallet. Ser man endast till de äldre är andelen något mindre. I gruppen mellan har 8 pro- cent fått hjälp från det vi här kallar social organisation och de reste- rande från fackförening eller annan intresseorganisation. Omkring en tredjedel har fått ekonomiskt stöd eller hjälp till något slag av ut- rustning, en lika stor andel har fått rådgivning eller information av något mer bestämt slag. Relativt många har också fått hjälp med stödsamtal, hembesök eller ledsagartjänster. Omkring ½ miljon människor har därmed fått något slags stöd från en socialt inriktad organisation under föregående år. Det visar med all önskvärd tydlig- het att frivilliginsatser spelar en roll både i välfärdens konkreta utformning och för medborgarnas välfärd. Informella insatser utanför föreningslivet Vid sidan av att fånga upp insatser och aktiviteter som görs i an- knytning till frivilligorganisationer har vi velat ringa in några andra gestaltningar av medborgarskapet. Därför görs här en lite mer om- fattande presentation av informella insatser som utförs på regelbunden basis utanför det egna hemmet, vid sidan av föreningslivet och utan att vara betalt arbete. Vi betraktar detta som ett av medborgar- skapets uttrycksformer. Därpå gör vi en kortare presentation av regelbundna insatser som görs för någon man sammanbor med. Vi skiljer därmed och i likhet med de flesta andra på insatser som görs inom och utom det egna hushållet. Avsikten i denna del är dels att fånga hela vidden av och omfattningen på de regelbundna informella insatser som görs, dels att jämföra dessa aktiviteter med de andra typer av insatser som diskuteras i detta kapitel. Det finns en tradition i internationella befolkningsstudier av fri- villigaktiviteter att också ställa frågor om informella insatser som medborgarna gör för människor utanför det egna hushållet. Ofta är det ett intresse för insatser som utförs någorlunda regelbundet. I vår egen undersökning ställde vi frågan om man utfört regelbundet oav- lönat arbete för anhöriga, grannar, vänner eller arbetskamrater som man inte bor med. Vi angav bl.a. matinköp, skjutsning, trädgårds- arbete och städning som exempel på aktiviteter. Det visar sig att av den vuxna befolkningen gör sådana insatser. Det är en påfallande hög andel och dessutom något högre än vad befolkningen uppgav när vi ställde samma fråga 1992, då svarade ja. Av samtliga som utför informella insatser på regelbunden basis är det som hjälper anhöriga. är det som hjälper andra än anhöriga. Mer konkret uttryckt betyder det att av den vuxna befolkningen mellan gör regelbundna insatser för någon anhörig man inte bor tillsammans med och gör regelbundna insatser för någon annan än en anhörig. Omfattningen på informella insatser 1992 och 1998. Totalt samt efter kön insatser (%) Vi ser att den totala mängden informella insatser är stor och stabil. När vi tittar på den genomsnittliga tid som de aktiva lägger ner på sådana insatser finner vi så gott som inga skillnader mellan början och slutet . De engagerade gör i genomsnitt . Det är för övrigt exakt lika många timmar som de fri- villigt aktiva uppgivit. Två typer av förändringar verkar emellertid ha inträffat . Andelen kvinnor som gör insatser tycks ha ökat, medan andelen män tycks ligga kvar på samma nivå som . verkar de män som bistår med insatser göra något fler timmar i genomsnitt, medan kvinnorna tycks göra något färre i jämförelse med . Den totala effekten blir dock att ett något större antal insatser görs . När vi för att få ett mått på den totala insatsen slår ihop andelen aktiva i befolkningen med det genomsnittliga antalet timmar för var och en som gör en regelbunden insats finner man att förhållandet mellan mäns och kvinnors insatser nu verkar vara om- kring 3 till 4. Det är värt understryka att män i så pass hög grad tycks engagerade i den här typen av insatser. Informella insatser av det slag vi studerat skall ses som uttryck för såväl resurser som förpliktelser. Det blir speciellt viktigt att upp- märksamma den sistnämnda aspekten då det funnits farhågor för att grupper som redan gör stora insatser skulle bli uppfordrade eller tvingas att göra ännu mer när de offentliga insatserna stramats åt. Andelen av befolkningen som gör stora insatser räknat har emellertid inte ökat , varken bland män eller kvin- nor. Detta är värt understryka. Att de åtstramningar som skett i offentliga åtaganden skulle leda till att de svenska kvinnorna på bred front tvingades till mer omfattande åtaganden av det här slaget ger våra data inte stöd för. Både () (1992; samt bearbetat av Rydenstam & Wadeskog 1997) och (1995) presenterar data som ligger i linje med våra egna uppgifter men redovisar något lägre andelar som säger sig utföra informella in- satser. Detta kan kanske förklaras med att de informella insatserna ringades in utifrån andra frågeställningar i SCB:s studie, att ansatsen var mer restriktiv i undersökning och/eller att insatserna kan ha ökat. har också undersökt vilka som får del av den här typen av insatser och finner att för 4 av 5 handlar det om personer som är . Vad finns det då för bestämningsfaktorer som kan förklara före- komsten av regelbundna informella insatser? Vi har med utgångs- punkt från tillgängliga data genomfört en prövning med hjälp av diskriminantanalys. I denna prövning har variabler inom samma områden som vid tidigare test inkluderats, nämligen: ålder, kön, familjesituation, socioekonomiska förhållanden, boendeförhållanden, frivilliginsatser samt invandrarskap och föräldrars föreningsengage- mang. Endast signifikanta samband redovisas. Bestämningsfaktorer för att regelbundet göra informella insatser. Totalt samt för män och kvinnor *= 0,01 ¼ p < 0,05 ** = 0,001 ¼ p < 0,01 ***= p < 0,001 Vi finner, som synes, signifikanta skillnader men de är inte så starka, med undantag för inkomst. Innebörden av detta är att personer med högre inkomster i större utsträckning gör informella insatser än andra. Det gäller speciellt för kvinnor. Vidare är insatser av den här typen, som vi redan sett, något vanligare bland kvinnor än bland män, bland äldre än bland yngre, bland de med högre utbildning än bland de med lägre, bland arbetslösa kvinnor i relation till de med arbete och bland de som gör frivilliginsatser i jämförelse med de inaktiva. I en fördjupad statistisk analys finner vi – också detta i linje med tidigare presenterade resultat – ett starkt samband mellan att bistå med informella insatser och att vara frivilligt aktiv. För övrigt kan vi konstatera att det är påfallande små skillnader mellan till exempel människor i olika typer av bostadsort, mellan personer som arbetar eller inte, mellan människor med olika facklig tillhörighet samt mellan första och andra generationens invandrare å ena sidan och etniska svenskar å den andra, när det gäller att göra insatser. Med den här typen av analys kommer man bara en bit på väg för att förklara varför vissa gör insatser och andra inte. Det framstår med all önskvärd tydlighet att betingelserna är ytterligt samman- satta. Vi utgår från att sådana insatser sällan är uttryck för ett fritt val. Vi ser i stället insatserna som delar i komplexa sociala och kulturella sammanhang, där förväntningar, förpliktelser och tradi- tioner kan tänkas utgöra centrala faktorer. Dessutom är engage- manget invävt i ett mångfacetterat psykologiskt sammanhang, där vänskap, kärlek, respekt, skuld och återgäldande kan förväntas ha stor betydelse. Icke desto mindre framträder ett relativt tydligt mönster som visar att individer med mer resurser – i form av högre utbildning och inkomster – gör fler insatser än andra. Detta är ett oväntat resultat som går mot tidigare rön, som snarare visat att det inte funnits några klassmässiga skillnader (för en genomgång av forskning se till exempel 1994). Våra data är emellertid relativt entydiga och ligger dessutom i linje med den enda mer om- fattande primärempiriska studie (se 1996) som genomförts och som haft samma fokus som vår egen undersökning. Det är naturligtvis också viktigt att påpeka att dessa aktiviteter och insatser inte lever sitt eget liv utan uppstår och utformas i ett direkt eller indirekt samspel med till exempel avlönade insatser från det offentliga eller med insatser från andra i den enskildes nätverk. När det gäller sambanden mellan mer formaliserade frivilligin- satser och informella insatser har till exempel Wuthnow (1991) föreslagit att ett frivilligengagemang skulle minska benägenheten att göra informella insatser. Data från föreliggande studie – liksom från våra tidigare befolkningsstudier – visar i stället på ett positivt samband. Om vi vill sätta dessa data om informella insatser i relation till uppgifter från andra länder, finner man en del studier som haft lik- artade utgångspunkter och frågeställningar. Av alla vuxna danskar verkar till exempel 1/3 göra regelbundna insatser för någon utanför det egna hushållet och hälften av dessa i sin tur göra insatser för någon man inte är släkt med (se 1995). En lika stor andel av den brittiska befolkningen verkar göra sistnämnda typ av insatser och på regelbunden basis (se 1998). (1996) har emellertid – med jämförbara data – visat att britterna totalt sett verkar göra mindre informella insatser än svenskarna. Ett helt annat mönster finner vi för den amerikanska befolkningen, där en överväldigande andel verkar göra något slags insatser för andra (1997). Sammanfattningsvis verkar den svenska befolkningen göra informella insatser i ungefär lika stor utsträckning som man gör i andra någorlunda likvärdiga europeiska länder, medan det ser annorlunda ut om vi till exempel jämför med ett land som . De äldres informella insatser Engagemang i informellt arbete ökar med stigande ålder för att plana ut på en påfallande hög nivå bland de äldre. När vi granskar den grupp som är mellan finner vi följande. Andel (%) i gruppen som utför regelbundna informella insatser. Totalt samt efter kön Informella insatser (%) Antal timmar/månad Bland de äldre säger sig så många som göra regelbundna informella insatser. Det är en betydligt större andel än för resten av befolkningen och dessutom är det genomsnittliga antalet insats- timmar 18, i stället för 12. Det är något fler kvinnor än män som gör insatser och förhållandet mellan den totala mängd insatser som män och kvinnor gör är likadant som för den övriga befolkningen, det vill säga 3 till 4. Vilka man gör informella insatser för skiljer sig däremot åt. Bland de äldre görs en större andel av insatserna – omkring hälften – för personer man inte är släkt med, än vad som gäller för övriga befolkningsgrupper. När vi tittar på vårt selektiva urval av de allra äldsta, det vill säga 75-84-åringarna, finner vi att de informella insatserna är fortsatt höga och lika stora bland män som kvinnor. Hur skall vi då förklara och tolka denna höggradiga aktivitet bland de äldre i den svenska befolkningen? Vi utgår från att för- pliktelserna mot den närmaste släkten har blivit mindre, vilket också våra data antyder. vet vi att de äldres betingelser har för- bättrats på många områden. De har fått bättre hälsa, bättre ekono- miska resurser samt har mer kontakter med andra och umgås mer med sin släkt. Den grupp som är helt oberoende av hjälp eller stöd verkar också växa, som andra grupper har fortsatt stora hjälpbehov (se t.ex. 1997; Daatland & Szebehely 1997). I detta sammanhang bör kanske också tillgång till tid och ökad till- gång till egen bil samt förbättrade allmänna kommunikationer näm- nas. Många tycks med andra ord ha resurser att dela med sig av och möjligheter att bistå andra, vilket bland annat verkar ta sig uttryck i informella insatser. Vilka typer av variabler kan då bidra till att karaktärisera de äldre som gör informella insatser? En diskriminantanalys genomförd med samma variabler som vi tidigare redovisat ger få signifikanta sam- band. De som gör insatser har något bättre ekonomiska förutsätt- ningar än genomsnittet. Ortstyp slår också igenom, på så sätt att människor som bor i mindre orter eller på landsbygd i större ut- sträckning än andra gör insatser. Det blir som vi ser ännu svårare, än i föregående analys, att ringa in faktorer som karaktäriserar de grupper av äldre som utför infor- mella insatser. Det informella arbetet bland äldre verkar vara ett vitt förgrenat och mycket sammansatt fenomen. I jämförelse med andra länder verkar det finnas likheter med till exempel den äldre brittiska befolkningen, som också är påfallande aktiv. Å andra sidan skiljer denna höggradiga aktivitet ut de äldre svenskarna från motsvarande grupper i till exempel och . Utan att uppgifterna är riktigt jämförbara kan vi kan ändå konstatera att de äldre i de sistnämnda länderna gör både informella insatser och organiserade frivilliginsatser i mycket mindre utsträck- ning än andra befolkningsgrupper (se a.a; 1997 National Survey of Voluntary Activity, Technical Report; a.a; Independent Sector a.a.). Att bistå med informella insatser handlar naturligtvis inte endast om att dela med sig utan i stor utsträckning också om att få något tillbaka, bland annat i form av att bli delaktig i olika sammanhang, få kontakter och erkänsla. Å andra sidan skulle en del av de här stora insatserna också kunna vara uttryck för en icke önskvärd situation, där man tycker sig böra eller till och med måste göra insatser, trots att man kanske själv inte har särskilt mycket resurser. Kanske rör det sig för de äldre vid slutet av detta sekel om ett komplext samspel mellan att vara en resursstark grupp äldre med en tradition i ryggen, en vilja att göra insatser å ena sidan och att å andra sidan utsättas för ett visst ökande tryck att hjälpa andra, till exempel förvärvsarbetan- de barn som är pressade i arbetslivet och jämnåriga som inte får den hjälp och det stöd man egentligen behöver. Från denna presentation kan vi dra några tydliga slutsatser. àAtt göra regelbundna informella insatser för någon man inte sammanbor med har en bred och stabil förankring i stora befolk- ningsskikt. àDet finns en liten men inte statistiskt signifikant ökning av befolk- ningens informella insatser, både vad gäller antalet involverade och insatsernas omfattning. àDessa insatser verkar inte på något snabbt eller enkelt sätt påverkas av 1990-talets förändringar i välfärdsstatens utformning. àHuvuddelen av insatserna utförs för någon anhörig, men en ansenlig del riktas till någon man inte är släkt med. àDet finns ett kvinnomönster, såtillvida att fler kvinnor gör mer men skillnaderna är inte särskilt stora. àDe äldre mellan gör, relativt sett, de flesta och mest om- fattande uppgifterna. àMänniskor med mer resurser i form av större inkomster och högre utbildning gör i högre utsträckning insatser än andra. Bland dem som inte utfört frivilliga insatser i någon organisation var det en dryg fjärdedel som utfört informellt arbete. Sammantaget visar detta på att omkring två tredjedelar av den vuxna befolkningen i åldern har utfört oavlönade insatser i någon form utanför det egna hushållet. Svenskarna är med andra ord påfallande aktiva och gör omfattande insatser, både i organiserad och informell form utanför det egna hemmet. Vi kan konstatera att i ett land som med en, relativt sett, väl utbyggd välfärdsstat görs på det här sättet insatser och skapas socialt kapital i en utsträckning som inte verkar ligga efter andra jämförbara länder. Insatser för någon i det egna hushållet I den här studien ville vi också uppmärksamma i vilken utsträckning medborgarna gör regelbundna insatser för någon i sitt eget hem. Detta gjordes inte i 1992-års undersökning. Avsikten är dels att för- söka fånga hela vidden av och omfattningen på de regelbundna in- formella insatser som görs, dels att jämföra sådana uppgifter med de andra typer av insatser som diskuteras i detta kapitel. Förutom att skilja ut obetalda från betalda insatser och organise- rade frivilligaktiviteter från informella insatser har vi i befolknings- studierna skilt på informella insatser som görs inom och utanför det egna hushållet. Det sistnämnda görs på både teoretiska och empiris- ka grunder. Vid diskussioner om hur socialt kapital uppstår och genereras finns det anledning att uppmärksamma de viktiga prin- cipiella skillnader som kan antas föreligga mellan att göra insatser för någon i eller utanför det egna hemmet, liksom mellan att göra insatser för någon man är släkt med eller inte. Vi utgår också från – med stöd i annan forskning – att de två sistnämnda typerna av in- satser till en del har olika utgångspunkter. De bedrivs under olika villkor och är förknippade med delvis olika mål och drivkrafter (se till exempel 1996; Twigg & Atkin 1993; Parker 1993). På vår direkta fråga om man regelbundet hjälpt någon – gammal, sjuk eller handikappad – som är i behov av särskilda insatser i det egna hushållet, svarade ja av de som är mellan . Bland de äldsta, det vill säga gruppen , var andelen 9 pro- cent. Lite mer konkret uttryckt verkar omkring ½ miljon människor göra regelbundna informella insatser för någon som man bor till- sammans med. I refererade studie uppgav av befolkningen, respektive bland de äldsta, att de gör regelbundna insatser. Att det blir en viss skillnad mellan resultaten i hennes och vår egen studie skulle, som vi redan tidigare påtalat, kunna bero på att en eventuell anhöriginsats ringas in och avgränsas på ett något annorlunda sätt i den förstnämnda studien15. En annan förklaring skulle kunna vara att andelen som gör sådana här insatser faktiskt vuxit , vilket i sin tur skall ses mot bakgrund av att andelen gifta bland de äldsta ökar. I vår studie fördelar sig anhöriginsatserna på följande sätt i befolkningen. Andel (%) i befolkningen som utfört anhöriginsatser i det egna hushållet. Totalt samt för män och kvinnor Det är i stort sett lika många män som kvinnor som gör den här typen av insatser. Men kvinnorna gör mer, räknat . När vi för att få ett mått på den totala insatsen slår ihop andelen aktiva i befolk- ningen med det genomsnittliga antalet timmar för var och en som gör en regelbunden insats, finner vi att förhållandet mellan mäns och kvinnors totala insatser i form av tid blir ungefär 7 till 10. är det värt understryka att männen utför en ansenlig del av uppgifterna. av de som gör insatser ger ett mycket omfattande stöd, varav en klar majoritet är kvinnor. En ny prövning med hjälp av diskriminantanalys och baserad på samma variabler som i föregående avsnitt ger nedanstående resultat. Endast signifikanta samband redovisas. Bestämningsfaktorer för de som utför anhöriginsatser i det egna hushållet. Totalt samt för män och kvinnor *= 0,01 ¼ p < 0,05 ** = 0,001 ¼ p < 0,01 ***= p < 0,001 Vi ser att utbildning slår igenom också på detta område. Det sker i en oväntat hög utsträckning och möjligen med omvända förtecken mot vad man kunde förvänta sig. De verkar nämligen vara de mer resursstarka som i påfallande högre grad bistår med anhöriginsatser. Vi finner vidare att det är betydligt färre bland de som bor i stor- städer som gör insatser av sådant här slag. Av analysen framgår också att invandrare, i framförallt första men också andra generatio- nen, i högre grad bistår med anhöriga än resten av befolkningen. I första generationen verkar könsfördelningen vara jämn, men i den andra tycks kvinnorna bli dominerande. När vi försöker finna faktorer som kan bidra till att förklara an- höriginsatsernas omfattning , i stället för att som i ovanstående stycke fästa uppmärksamheten på faktorer som kan förklara skill- nader i förekomst, visar det sig att det finns ett signifikant positivt samband mellan ålder och insatser. De med högre ålder gör mer omfattande insatser. Eftersom vi inte frågade om anhöriginsatser i det egna hushållet i 1992-års befolkningsundersökning ställde vi nu i anslutning till detta spörsmål en fråga med följande lydelse: Om Du jämför situationen nu med hur det var tycker Du då att Dina insatser av det här slaget har ökat eller minskat eller är det ingen skillnad? Med hänsyn tagen till de problem som finns med det här slaget av tillbakablickande frågor pekar ändå svaren pekar mot en stabil situation där för de flesta insatsernas omfattning inte verkar ha förändrats. För en mindre grupp tycks det emellertid ha skett förändringar. I denna grupp anger en lika stor andel att de ökat sina insatser som att de minskat sitt bistånd. Det finns inga köns- skillnader i medborgarnas svar. När man tittar lite närmare på de äldres insatser för anhöriga i det egna hemmet, det vill säga 60-74-åringarnas engagemang, visar sig andelen vara något större än för resten av befolkningen. Framförallt gör man i genomsnitt en mycket större insats – mätt . Det är en lika stor andel män som kvinnor som är involverade i dessa aktivite- ter, något som också annan forskning visat på. Kvinnorna gör dock en tidsmässigt mer omfattande insats. Också här tycks det vara ett mångfacetterat fenomen som vi försöker ringa in, vilket också andra forskare pekat på (se till exempel Parker 1993). Vi finner även här att förstagenerationens invandrare gör betydligt mer omfattande in- satser för anhöriga i det egna hushållet än resten av befolkningen. Ju större omfattning anhöriginsatsen har, ju mindre omfattning verkar de informella insatserna utanför det egna hushållet få, liksom mäng- den frivilliginsatser. Dessa förhållanden verkar också påverka i vilken utsträckning man ingår i informella nätverk, så till vida att ju mer omfattande den enskildes insats är desto färre nätverk tycks hon/han ingå. Vi vill understryka att dessa samband endast återfinns bland de äldre. Både (1998) och Szebehely (1994, 1999) poängterar att det skett en informalisering av omsorgen bland de sammanboende äldre, i det avseendet att en något större andel av de anhöriga själva får göra alla insatser. Om detta lett till att en större andel av befolkningen gör regelbundna an- höriginsatser, vet vi ingenting om. Vad vi kan säga är att huvuddelen av de äldre sammanboende som gör insatser vid intervjutillfället säger att de inte utökat sitt eget stöd . En mindre grupp – – tycks emellertid ha ökat sina insatser. Det är värt understryka att i befolkningsundersökningar riskerar sådana här förändringar för en delgrupp att inte få något genomslag. Detta avsnitt har handlat om informella insatser för någon i det egna hemmet. Det verkar vara viktigt att i detta sammanhang skilja mellan insatser bland befolkningen i sin helhet och insatser från specifika grupper som de äldre. När vi anlägger en vid befolknings- ansats och försöker fånga upp hela bredden av regelbundna insatser som görs för någon i det egna hemmet framträder mönster som har vissa likheter med de vi funnit för andra slag av insatser i denna Återigen verkar tillgång till egna resurser samt tradi- tioner och kulturella betingelser kunna bidra till att förklara före- komsten av insatser. Vi vill påminna om att för de flesta aktiva är det en avgränsad insats som görs. Detta utgör kanske en förutsätt- ning för att man skall kunna/vilja använda sin tid och sina resurser. Att inte bo i storstad och att ha invandrarbakgrund i samspel med att ha tillgång till vissa resurser – grupper med mer omfattande utbildning gör i högre grad anhöriginsatser än andra grupper – verkar leda både till fler och mer omfattande insatser . Vi har inte funnit belägg för de här slagen av rön i annan nordisk forskning.