sou · GNB34 · 2000-01-01 00:00:00 — Det finns förvisso en risk att en och annan forskare kommer att hängas ut i media med namns nämnande och utan särskilt stor hänsyn vare sig till nyansrikedomen i de problem som utreds eller till forskarens och dennes familjs personliga integritet. Detta är emellertid en risk som alla medborgare får ta, möjligtvis med undantag för advokater och revisorer enligt vad som beskrivits ovan. Som jämförelse kan nämnas att en läkare Att minska risken för oredlighet i forskning 103 åtnjuter inget särskilt skydd av detta slag under utredning enligt . Den sekretess som i enlighet med 7 kap 1,2 §§ sekretesslagen gäller vid anmälan av hälso- och sjukvårdspersonal till är en del av den sekretess som i övrigt gäller på hälso- och sjukvårdens område. Dess syfte är att skydda patienten, inte läkaren. Varken anmälare eller den som är anmäld skyddas av sekretessen. Det är inte bra om forskaren av media presenteras med namn och utan känsla för dennes personliga integritet, men detta är snarare ett problem som bör åtgärdas med hänvisning till existerande pressetiska regler. Eventuella brister på god journalistmoral bör inte lösas med hjälp av en sekretessbestämmelse. Det har också påpekats att ett stort massmedialt intresse försvårar själva utredningen men detta kan aldrig vara skäl att införa sekretess för en typ av ärenden. Det har föreslagits att också den som anmäler ett misstänkt fall av ored- lighet i forskning skall kunna skyddas av sekretessen. Internationellt fö- rekommer både att anmälaren får vara anonym och motsatsen. Man skulle kunna tänka sig att ett sekretesskydd för anmälaren skulle mot- verka en del av de negativa effekter som rapporterats i anslutning till den tidigare anförda kongresskommissionens arbete i . Ett förfarande av detta slag skulle dock sannolikt ha rakt motsatt effekt och även riskera att gynna en utveckling i riktning mot ett angiverisystem inom veten- skapssamhället. Det är ett starkare stöd för anmälaren att kunna hänvisa till att man gör detta i tjänsten. Att ställa frågor och anmäla misstankar om brott mot den vetenskapliga trovärdigheten och god forskningssed är en grundläggande moralisk skyldighet för varje forskare. Det är berörda ledningsorgans vid de svenska forskningsinrättningarna uppgift att till- skapa och odla en kultur där denna skyldighet kan upplevas som själv- klar av alla berörda parter. I detta sammanhang bör då påpe- kas vikten av att rektor anger en ordning för anmälan av oredlighet som tillvaratar doktorandernas intressen och därvid beaktar den särskilda utsatthet dessa befinner sig i förhållande till en handledare som de an- mäler för oredlighet. I en sammanvägd bedömning konstaterar att för universitet, högskolor och andra myndighetsdrivna forskningsinrättningar gäller sed- vanlig förvaltningssekretess i samband med utredningar om oredlighet i forskning. Kommittén anser att det därutöver inte är påkallat med någon särskild sekretessbestämmelse till skydd för den som anmäler eller den som är anmäld för misstänkt oredlighet. 104 Att minska risken för oredlighet i forskning 3.18Ett ärendes handläggning - riktlinjer för utredning om oredlighet i forskning.50 Riktlinjernas legitimitet och tillämpning Kommittén föreslår att det skall åligga varje universitet, högskola eller annan myndighet som bedriver forskning att besluta om riktlinjer för utredning av anmälan om oredlighet i forskning. Forskningsinrättningar som bedrivs i privaträttslig form rekommenderas att besluta om motsva- rande riktlinjer. De riktlinjer som universitet och högskolor beslutar äger sin legitimitet genom författningsstöd i 1 kap 4 § högskolelagen och 1 kap högskoleförordningen i enlighet med angivna kompletterings- och ändringsförslag och genom sin grund i allmänt accepterade vetenskapliga och etiska normer. Det är mot denna bakgrund naturligt att riktlinjerna utformas på ett likartat sätt för hela riket och att de gäller lika för samt- liga fakulteter vid varje lärosäte. Kommitténs definitioner och övervä- ganden rekommenderas vara vägledande för respektive forskningsinrätt- nings beslut. Tillämpning av riktlinjerna förutsätter att varje forskare har fått känne- dom om dessa samt fått kunskap om de vetenskapliga och etiska normer som ligger till grund för riktlinjerna. Detta är ett villkor för att kunna uppnå fullgod rättssäkerhet i samband med utredningar om oredlighet i forskning. Utbildning i vetenskaplig metod och forskningsetik med därtill hörande öppna etikdiskussioner torde också vara det effektivaste sättet att minska riskerna för oredlighet. De riktlinjer för utredning av anmälan om oredlighet i forskning som fastställs av respektive universitet och högskolor bör ha sin tillämpning på all forskning som utgår från lärosätet, också för forskning som be- drivs som samverkansprojekt med externa samarbetspartners inom nä- ringsliv eller offentlig förvaltning, både nationellt och internationellt. Riktlinjerna är därmed tillämpliga inte bara för de forskare som är knut- na till lärosätet genom någon form av anställningskontrakt utan för alla som på något sätt ingår i lärosätets forskargemenskap. Anställningsfor- men påverkar endast lärosätets val av eventuella påföljder i enlighet med gällande lagstiftning. För forskning som bedrivs helt och hållet inom privaträttsliga former rekommenderas de för verksamheten ansvariga att 50 Utredningen ansluter sig där så befunnits lämpligt till de riktlinjer för hante- ringen av frågor om vetenskaplig ohederlighet som är fastställda Universitets- och . Att minska risken för oredlighet i forskning 105 besluta om likartade riktlinjer samt insatser av förebyggande karaktär för att stävja oredlighet i forskning. Oredlighet i forskning inbegriper fabricering och förfalskning av data eller källmaterial, plagiering samt andra handlingar i avsikt att vilseleda sin omgivning beträffande de vetenskapliga kraven eller medvetna brott mot allmänt accepterade etiska normer i samband med ansökan om forskningsanslag, vid forskningens genomförande eller vid rapportering av forskningsresultat. De riktlinjer som fastställs bör uppfylla målet att åstadkomma en förutsebar procedur där granskningen sker på ett opar- tiskt sätt och där de som utför granskningen besitter hög kompetens för att kunna bedöma det vetenskapliga sakunderlaget. Proceduren bör ock- så vara effektiv och fungera utan onödig tidsspillan. Beträffande anmälningsgången förespråkar Kommittén att en anmälan skall göras av den som i god tro och med tillräckligt sakligt underlag har anledning misstänka att en forskare är oredlig i sin forskning. Anmälan kan således göras också av uppdragsgivare för visst projekt liksom av forskningens avnämare. Anmälan inges till rektor/myndighetschef eller motsvarande verksamhetschef för forskningsinrättningar som bedrivs i privaträttsliga former. Gäller frågan kliniska läkemedelsprövningar inges anmälan till . För forskare som är hälso- och sjuk- vårdspersonal men ej knutna till ett lärosäte inges anmälan till Socialsty- relsen. Om ärendet gäller en forskare vid lärosäte eller annan myndighet överförs ärendet till denna myndighet som driver utredningen vidare. Detta för att undvika parallellarbete. Ärendet utreds enligt angivet två- stegsförfarande med början med en förberedande undersökning vid den forskningsinrättning vid vilken berörd forskare är anställd. Anmälan kan också inges till forskningens centrala förtroendenämnd som diarieför anmälan samt vidarebefordrar den till berörd rek- tor/myndighetschef eller verksamhetschef för annan forskningsinrättning för en förberedande undersökning. Det hör till god ton att den som upp- lever sig ha en välgrundad misstanke om förekomst av oredlighet innan en formell anmälan lämnas in först talar med den berörde forskaren och i förekommande fall dennes handledare. När en anmälan om oredlighet i forskning inkommit till rektor/myndighetschef eller verksamhetschef för annan forskningsinrättning skall detta alltid meddelas till forskningens centrala förtroendenämnd. 106 Att minska risken för oredlighet i forskning Anmälan bör vara skriftlig och välmotiverad med utförligt och noggrant angivande av det sakliga underlaget för anmälan. Den som anmäles bör ofördröjligen ges möjlighet att inkomma med ett yttrande med anledning av anmälan. Anmälan samt den anmäldes yttrande och de till dessa bi- lagda handlingar diarieförs de inkommer och bilägges proto- kollfört beslut om hur ärendet skall handläggas. Kopia av anmälan, den anmäldes yttrande samt protokollsbeslut tillställes den anmälde och an- . Handläggningen vid en anmälan om oredlighet bör inledas med en förbe- redande undersökning. Den skall syfta till att ge underlag för att avgöra om det föreligger en så stark misstanke om oredlighet att utredningen bör drivas vidare eller ej. Den förberedande undersökningen bedrives skynd- samt och bör inte i något fall ta än . Rek- tor/myndighetschef/verksamhetschef utser en sakkunniggrupp vars upp- gift är att avge ett sakligt välgrundat yttrande som underlag för beslut om utredningen bör drivas vidare eller ej. Sakkunniga bör utses med be- aktande av rättssäkerhetskraven på opartiskhet och kompetens. Yttrandet från de sakkunniga skall innehålla ett svar på den eller de frågeställ- ning(ar) som berört ledningsorgan formulerar. Sakkunniggruppen bör dock alltid vara fri att ta upp frågor som man träffar på under gransk- ningens gång och som man bedömer relevanta. Sakkunniggruppens ar- betssätt kan variera beroende på omständigheter. Det är ofta lämpligt och nödvändigt att kalla till möten med den anmälde men också med an- . Minnesanteckningar som vidimeras av dem som deltagit i sam- talen underlättar arbetet. Den anmälde skall ges möjlighet att inkomma med ett eget yttrande med anledning av de sakkunnigas yttrande. De sakkunnigas och den anmäldes yttrande bifogas rektors/myndighets- chefs/verksamhetschefs protokollförda beslut som bilagor. Resultatet från den förberedande undersökningen skall redovisas till forskningens centrala förtroendenämnd. Om så befinnes lämpligt kan rektor/myndighetschef eller verksamhets- chef för annan forskningsinrättning under hänsynstagande till arbets- rättsliga regler överväga att omflytta en arbetstagare som är föremål för utredning om oredlighet i sin forskning utredningen pågår. Det åligger rektor/myndighetschef/verksamhetschef att tillse att varken den som anmäler eller den som är anmäld för misstänkt oredlig- het utsätts för trakasserier under utredningen. Att minska risken för oredlighet i forskning 107 Reglerna om offentlighet och sekretess medger för de forskningsinrätt- ningar som omfattas av tryckfrihetsförordningens offentlighetsprincip att nedteckningar av vad som framkommer vid hörande av olika personer liksom skriftligt material som tas in inom lärosätet tills vidare behandlas som arbetsmaterial. Som sådant utgör det inte upprättade handlingar i tryckfrihetsförordningens mening och är därmed inte allmänna handling- ar i detta skede. Däremot utgör en anmälan eller ett yttrande som kom- mer in skriftligen utifrån en till lärosätet/myndigheten inkommen hand- ling och är därmed en allmän handling vid lärosätet. Protokollförda be- slut och bilagor till dessa arkiveras och utgör också allmänna handling- ar. Beslutet meddelas den anmälde och anmälaren. Behovet av särskilda åtgärder för att rentvå den anmälde i de fall då utredningen inte drivs vidare får bedömas i det enskilda fallet. Finner rektor/myndighetschef/verksamhetschef efter den förberedande undersökningen skäl att alltjämt misstänka oredlighet i forskning skall utredningen drivas vidare, om det inte av särskilda skäl, såsom brottsmisstanke, blir fråga om att anmäla åtal eller direkt tillämpa lag- fästa procedurregler om disciplinansvar. Även den fortsatta utredningen bör bedrivas skyndsamt. Som riktmärke bör gälla att den slutförs från det att den förberedande undersökningen inleddes. Den fullständiga utredningen utförs i enlighet med tidigare angivet förslag av forskningens centrala förtroendenämnd. För forskarkategorin professo- rer anmäls ärendet till statens ansvarsnämnd samt meddelas att ärendet utreds av forskningens centrala förtroendenämnd. Yttrandet från forskningens centrala förtroendenämnd skall innehålla ett svar på den eller de frågeställning(ar) som berört ledningsorgan formulerar. Nämn- den bör dock alltid vara fri att ta upp frågor som man träffar på under prövningens gång och som man bedömer relevanta. Den anmälde skall ges möjlighet att inkomma med ett eget yttrande till nämnden innan be- slut fattas. Forskningens centrala förtroendenämnd beslutar om rekommenderad disciplinpåföljd och om åtalsanmälan. Beslutet kan inte överklagas. Nämndens beslut meddelas berörd forskningsinrättning, den anmälde och anmälaren samt, för professorer, . För forskare vid läro- säten och övriga forskningsdrivande myndigheter fattar disciplinnämnd eller personalansvarsnämnd eller statens ansvarsnämnd beslut med stöd av rekommendationen från forskningens centrala förtroendenämnd. Överprövningsmöjligheter har beskrivits i avsnitt 3.13. Beslut protokoll- föres. Förslag till behövlig ändring i högskoleförordningen återfinns i 108 Att minska risken för oredlighet i forskning särskilt avsnitt om författningsförslag i slutet av detta kapitel. För forsk- ningsinrättningar som drivs i privaträttsliga former fattas beslut om dis- ciplinpåföljd i enlighet med gällande arbetsavtal. En sådan forskningsin- rättning kan som ett av sina beslut om disciplinpåföljd hos berörd rektor vid ett lärosäte anmäla att en forskares doktorsexamen eller docentkom- petens bör omprövas. Till det protokollförda beslutet bifogas samtliga yttranden som bilagor. Den som är föremål för utredning skall, i enlighet med grundläggande principer i svensk förvaltningsrätt, före avgörandet få ta del av allt det material som kommit fram, så att avgörandet inte grundas på något för honom eller henne okänt. Rektors/myndighetschefs/verksamhetschefs beslut meddelas berörd tillsynsmyndighet (, Socialsty- relsen). Det är väsentligt att det görs stora ansträngningar för att rentvå den anmälde i de fall då man inte finner oredlighet i forskning vara be- lagt. Behovet av särskilda åtgärder får bedömas i varje enskilt fall. Att vara sakkunnig vid en utredning av misstanke om oredlighet i forsk- ning innebär en stor arbetsbörda för en person som redan kan antas ha mycket att göra. Kravet på hög kompetens att vetenskapligt värdera ett sakunderlag hos en sakkunnig innebär att dessa måste rekryteras bland seniora forskare som har kommit långt i karriären och därmed ofta är tyngda av andra plikter. Det är rimligt att den som så önskar skall ha en möjlighet att få tjänstledighetsersättning på liknande sätt som vid sak- kunniguppdrag i samband med professorstillsättningar. För dessa upp- drag gäller att forskare som innehar svensk statlig tjänst erbjuds maxi- malt en veckas tjänstledighetsersättning vid en sökande till professuren; tre veckors tjänstledighetsersättning vid två eller tre sökanden och fem veckors tjänstledighetsersättning vid fler än tre sökanden. Ersättningen betalas ut till den sakkunniges arbetsgivare. Det är väsentligt för upprätthållandet av hög standard i forskningen och tillit till forskningsverksamheten att resultatet av utredningen görs of- fentligt, i de fall en forskare har beträtts med oredlighet i forskning. Den berörda delen av forskarsamhället bör också informeras om saken. Efter omständigheterna får bedömas om särskild information bör lämnas t.ex. till vetenskapliga tidskrifter i vilka berört material har publicerats och om det finns behov av information i tidskriften om vad som har ådaga- lagts i saken. Om den som är föremål för en utredning om oredlighet i forskning har ett vetenskapligt uppdrag hos någon myndighet eller fors- kar på någon annan finansiärs uppdrag bör denna instans underrättas så Att minska risken för oredlighet i forskning 109 snart utredningen inletts. Information ges sedan också om hur ärendet avlöper. Statliga myndigheter - såsom angivna Läkeme- delsverket, , men också , - skall informeras i fall av påvisad oredlighet i forskning som berör deras tillsynsområde. Detsamma gäller sjukvårdshuvudmannen. Anslagsgivande myndigheter bör hållas informerade för att underlätta deras arbete med att följa upp anslagsutdelning. Som tidigare beskrivits kan en högskola ompröva ett beslut om doktors- examen eller ett beslut om antagning som oavlönad docent om det kan visas att dessa bevis på forskningskompetens beslutats med utgångs- punkt från ett oriktigt underlag. Samma förhållande i sak gäller licentiat- och magisterexamen. En forskare som i arbetet med sin doktorsavhand- ling eller med sitt examensarbete handlat i avsikt att vilseleda sin omgiv- ning avseende de vetenskapliga kraven eller medvetet brutit mot allmänt accepterade etiska normer kan av rektor vid den högskola som utfärdat examensbeviset tilldelas en varning. Om oredligheten varit flagrant kan rektor återkräva examensbevis. Docentkompetens är ett på akademisk grund utdelat bevis som vitsordar en forskares forskningsmeriter och pedagogiska meriter. Om en docent beslås med oredlighet i sin forskning kan också varning eller återkrävande av bevis komma ifråga. Vilken på- följd som bör bli fallet avgörs av rektor med hänsyn till hur flagranta försöken att vilseleda eller avstegen från de etiska normerna varit. För dessa disciplinpåföljder spelar det ingen roll om berörd forskare är an- ställd vid högskolan. Disciplinpåföljden prövas av den högskola som utfärdat beviset. Det har diskuterats om man skall frysa inne forskningsanslag i avvaktan på att en utredning av misstanke om oredlighet i forskning blir färdig. Ett sådant förfarande kan dock få svåra konsekvenser inte bara för den anmälde forskaren utan också för andra arbetstagare som finansieras med hjälp av dessa forskningsmedel. Det rimmar också dåligt med en allmän uppfattning att en misstänkt inte bör straffas innan ärendet av- slutats och skuldfrågan är avgjord. Också ett återkallande eller eventuell återbetalning av redan förbrukade forskningsanslag efter att en forskare beslagits med oredlighet i forskning måste ske på ett ansvarsfullt sätt så att andra parter inte drabbas oskäligen. Det är oklart hur det eko- nomiska ansvaret skall fördelas i en sådan situation. Det är forskaren som beviljats anslag och också medelst underskrivandet av ett avtal med anslagsgivaren förbundit sig att följa god forskningssed. Vederbörande institutionsprefekt har emellertid också skrivit på detta avtal vilket också en representant för /högskolan gjort i egenskap av anslags- förvaltande myndighet. Det är de anslagsförvaltande myndigheter- 110 Att minska risken för oredlighet i forskning na/forskningsinrättningarna som via sina ledningsorgan har att ansvara för god kvalitet samt värna om vetenskapens trovärdighet och god forsk- ningssed. Lika viktigt som att beivra oredlighet i forskning och visa att sådant be- teende är förknippat med tydliga påföljder är det att beakta möjligheten att hjälpa forskaren som belagts med oredlighet att finna en väg tillbaka till undervisning och forskning. Också i vetenskapens kompetitiva klimat bör förlåtelsetanken värnas och en strävan att återskapa forskarens för- troende för sin egen kapacitet få hitta praktiska former. kan en sanktion upplevas otillbörligt hård när den enskilde forskaren drabbas men det kan antas att bristande handledning eller andra omständigheter bidragit till att avstegen från de vetenskapliga och etiska normerna skett. Vad händer om en anmäld forskare inte vill samarbeta? vid påpekar i sitt remissvar till universitets- och högskoleförbunds förslag till riktlinjer de problem som kan uppstå om en forskare som är misstänkt för oredlighet vägrar att samarbeta. Det finns inget rättsligt stöd för att tvinga en forskare att samarbeta och medverka i enlighet med riktlin- jer som gäller för utredning av misstankar om oredlighet i forskning. En diskussion om detta fördes i samband med den norska utredningen delighet i helsefaglig forskning framtagen av forskningsråd, Medicin og helse.51 I utredningen förutsatte man ett avtal som rättsun- derlag för utredning av anklagelser om oredlighet i forskning. Denna punkt blev föremål för omfattande diskussion i remissvaren. Professorn i avtalsrätt, frågade i en kritisk inlaga vad den föreslagna nationella granskningskommittén skall göra om den forskare som står anklagad vägrar att samarbeta, kanske för att han inte har förtroende för kommittén.52 En kan inte ålägga någon att inkomma med en förklaring. Den norska utredningen föreslog att den som inte skriver på ett avtal skall inte kunna få ett veten- skapligt stipendium. En underskrift av ett avtal skall också ställas som villkor för tilldelning av ytterligare forskningsanslag. I praktiken innebär detta att en forskare som inte vill foga sig under den nationella kommis- sionens jurisdiktion inte kommer att få någon tjänst vid en norsk forsk- ningsinstitution. Stuevold menar att man i och för sig kan kalla 52Uredelighet i helsefaglig forskning. Juridiske merknader til utredning, föredrag vid Storfellesmøte , . Att minska risken för oredlighet i forskning 111 detta "avtal" men det kan lika gärna gå under termen "Berufsverbot". "Jeg minner om, at det er ikke tale om å forplikte forskerne til å følge forskningsetiske normer. Det er tale om å forplikte dem til å godta at et realiteten dømmende organ skal få hals og hånd over deres fremtid og deres ettermaele - et organ som slett ikke vil vaere utrustet til å drive sin granskning på noen spesielt betryggende måte" (understrykning i origi- nalavskrift).53 I ett beslut i forskningsråd, områdesstyrelsen för hälsoveten- skaplig forskning tog man denna kritik ad notam och före- slog att undersökningsproceduren inte baseras på formella avtal med de olika forskningsinstitutionerna. Med anledning av invändning bör följande påpekas. Samarbetsklimatet blir sannolikt bättre om de krav på rättssäkerhet som anges i föreliggande utredning iakttas. Eventuella påföljder beslutas i enlighet med för lärosätet/myndigheten sedvanligt förvaltningsrättsligt stöd som också inbegriper överprövningsmöjligheter. Om en forskare vägrar att samarbeta vid en utredning om oredlighet i forskning som be- drivs i enlighet med av lärosätet/myndigheten fastställda riktlinjer och med stöd av angivet lagrum i högskolelagen ligger det i ledningsansvaret att vidta lämpliga disciplinära åtgärder mot denne forskare. Detta gäller också om forskaren på annat sätt allvarligt försvårar utredningen. Något ytterligare avtal mellan forskare och granskningsgrupp torde ej behövas. Ledningens första uppgift vid alla forskningsinrättningar är dock att till- skapa ett sådant system att forskaren kan ha förtroende för det. 53 Ibid., s.9. 4 Etisk prövning av forskning Kommittén har undersökt systemet för forskningsetisk granskning i Sve- rige. Den etiska prövningen gäller hela forskningsprocessen, då etiska frågor aktualiseras i hela forskningsverksamheten, från forskarens val av vetenskaplig problemställning till samhällets tillämpning av forskningens resultat. Det etiska medvetandet och ansvaret för etisk prövning av den verksamhet forskaren är inbegripen i måste bli en självklar del i den var- dagliga reflektionen. Det är forskaren själv som är ytterst ansvarig för forskningens moraliska halt. Moraliskt ansvar och detaljerad kunskap om forskningens förutsättningar och olika risker förknippade med den hänger intimt samman. Det primära ansvaret och befogenheten för den etiska prövningen av forskningens genomförande måste av det skälet ligga nära själva forskningsverksamheten. finns risken att forskaren blir hemmablind och inte ser de etiska problemen i samband med sin forskning. Av det skälet behöver det personliga ansvaret komp- letteras med en etisk prövning av en oberoende instans. Ett väl fungerande system för etisk prövning är dessutom en förutsätt- ning för att allmänheten ska kunna ha förtroende för forskningen.