sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — I 27 § LUL anges att mål mot den som inte har fyllt skall, om målet avser ett brott på vilket fängelse kan följa, om möjligt sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. Om offentlighet vid förhandlingen i mål mot den som inte har fyllt är till uppenbar olägenhet till följd av den uppmärksamhet den unge kan antas bli föremål för, får rätten förordna att målet skall handläggas inom stängda dörrar. Om rätten anser att ett sådant förordnande bör meddelas och är också någon som har fyllt tilltalad i målet skall rätten, om det kan ske utan att utredningen avsevärt försvåras, handlägga åtalet mot den som är som ett särskilt mål. Rätten får, trots ett sådant förordnande om stängda dörrar, medge att den tilltalades anhöriga, 32 Bakgrund och gällande rätt liksom annan vars närvaro kan väntas bli till nytta, får närvara vid handläggningen. Enligt 28 § LUL får rätten överlämna åt socialnämnden att föran- stalta om vård inom endast om det finns ett sådant yttrande från socialnämnden som avses i 11 § LUL. Om det inte finns särskilda skäl krävs ett sådant yttrande också för att rätten skall få döma den som inte har fyllt till fängelse . I 29 § LUL anges att mål mot den som inte har fyllt alltid skall behandlas skyndsamt. Vidare skall huvudförhandlingen i mål med en tilltalad under hållas från det att åtal väcks, om åtalet avser ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Om rätten inhämtar yttrande från socialnämnden skall nämnden yttra sig inom en sådan tid att den angivna tidsfristen kan hållas. Om ärendets beskaffenhet föranleder det får yttrandet med rättens medgivande lämnas . Bestämmelserna i såvitt avser ungdomar avslutas med en regel i 30 § LUL om att domar i mål mot den som inte har fyllt skall avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen om det inte möter synnerliga hinder. I detta kapitel redogörs kortfattat ungdomsmålsreform. Kapitlet avslutas med en kort sammanfattning av en enkätundersökning som genomfördes av efter att reformen hade trätt i kraft. Den närmare innebörden av reformens olika bestämmelser redovisas mer ingående i kapitel 5 i samband med utredningens över- väganden. De grundläggande avsikterna med de bestämmelser som infördes var att förkorta tiden mellan brott och reaktion samt att skapa förutsättningar för ett förbättrat samarbete mellan de myndigheter som berörs när ungdomar misstänks för brott. En viktig ambition var vidare att skapa förutsättningar för bättre kontakter med den unge och dennes föräldrar eller andra fostrare. Reformens yttersta syfte var att ha en viss brottsförebyggande effekt. I och med ungdomsmålsreform infördes en bestämmelse som innebär att en förundersökning mot den som är normalt skall ledas av polis eller åklagare som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare är särskilt lämpade för uppgiften (2 § första stycket LUL). Vidare anges i andra stycket att om den unge återkommer, efter att ha begått nya brott, om möjligt samma polismän och åklagare skall tilldelas den nya förundersökningen. I förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 53) anges att en specialisering skapar en god grund för ett bra samarbete mellan myndigheterna. Specialiseringen ger en ökad personkännedom som kan underlätta det praktiska samarbetet och bana väg för ett arbete som präglas av initiativrikedom och flexibilitet. Vidare kan ökad kunskap om de andra yrkesgruppernas arbete och den lagstiftning som styr de olika verksam- heterna förbättra samarbetet genom att förståelsen och respekten för deras arbete blir större. En självklar fördel sägs också vara att hand- läggarna får en erfarenhet som innebär att de blir särskilt kunniga och skickliga på att hantera ungdomsmålen. Vidare anges att en speciali- sering kan ge positiva effekter även utåt i förhållande till den unge och dennes föräldrar. Enligt förarbetena (prop. 1994/95:12 s 56 f.) var det önskvärt att en specialisering genomförs även inom och frivården. Något författningsförslag lämnades dock inte. Genom reformen infördes regeln att åklagaren skall vara förunder- sökningsledare i mål där den som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse (3 § LUL). I propositionen (prop. 1994/95:12 s. 59 f.) sägs att det finns en rad fördelar med att åklagaren är förundersökningsledare i ungdomsmål som avser inte helt bagatellartade brott. Bl.a. anges att åklagarens process- rättsliga kunskaper samt hans erfarenhet av bevisvärdering och av brottsmålsprocessen i stort är av stor betydelse för utredningens inrikt- ning och uppläggning, att om åklagaren kontinuerligt följer utredningen han snabbt kan fatta beslut i åtalsfrågan och att åklagaren är mer lämpad att avgöra i vilken utsträckning det krävs ytterligare utredning för att säkra bevisning för en fällande dom och att fatta beslut om att avgränsa förundersökningen. 3.2.3Tidsfrister för förundersökning och åtalsbeslut Det allmänna skyndsamhetskravet för handläggningen av ungdomsmål som tidigare gällt hos polis och åklagare kompletterades genom reformen med en tidsfrist beträffande vissa mål. Enligt 4 § LUL skall en förundersökning mot den som är och som avser brott för vilket är föreskrivet mer än sex månaders fängelse bedrivas med särskild skyndsamhet och förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och senast (fr.o.m. har tidsfristen utökats ) för delgivningen av brottsmisstanken. Denna tidsfrist får över- skridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Enligt förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 63) är det väsentligt att lagföringen av unga lagöverträdare sker snabbt och mot den bakgrunden infördes en tidsfrist för handläggningen av ungdomsmål hos polis och åklagare. Det uttalas dock även att själva lagföringen och särskilt förundersökningen beträffande ungdomar har ett kriminalpolitiskt egenvärde som till viss del kan gå förlorat om tiden mellan brottet och reaktionen är alltför kort. Av främst praktiska skäl skulle tidsfristen inte gälla i samtliga förundersökningar mot ungdomar utan begränsades till att gälla vid brott med fängelse i straffskalan. Som nämnts ovan har tidsfristen förlängts . Skälet till att tidsfristen förlängdes var att det ställs större krav på i förhållande till vad som gällt tidigare (se prop. 1997/98:96 s. 145 ff.) genom att dess yttranden skall vara utförligare och innehålla en vårdplan (se vidare nedan under avsnitt 3.3.1). Ett av reformens syften var att ytterligare involvera den unges vårdnadshavare i rättsprocessen. Bestämmelsen att vårdnadshavare eller andra fostrare skall underrättas när den som är är skäligen misstänkt för ett brott kompletterades med en regel om att de även skall kallas till polisförhör med den unge, om det inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl emot det (5 § LUL). Förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 64 f.) uttalar att det är viktigt att på ett tidigt stadium i en brottsutredning engagera föräldrar eller andra fostrare och få dem att medverka i arbetet med att komma till rätta med brottsligheten. Att de kallas till de polisförhör som hålls med den unge kan enligt förarbetena vara ett sätt att öka deras medverkan. I för- arbetena sägs att den unge bör tillfrågas om sin inställning till att vårdnadshavaren är närvarande, men att det bör finnas starka skäl för att gå med på den unges önskan att slippa vårdnadshavares närvaro vid förhöret. Det uttalas vidare att, om den unge inte är särskilt talför vid förhöret, man kan låta vårdnadshavarna lämna rummet eftersom det viktiga är att de finns tillgängliga och kan bilda sig en uppfattning om vad som har hänt. Reformen innehöll också bestämmelser som syftade till att öka social- tjänstens medverkan under rättsprocessen. skall genast underrättas om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa (6 § LUL). Vidare skall företrädare för socialnämnden i dessa fall om möjligt närvara vid förhör med den unge, om det kan ske utan men för utredningen (7 § LUL). Enligt propositionen (1994/95:12 s. 66 f.) är det av flera skäl viktigt att socialnämnden blir underrättad i ett tidigt skede när en ung person är misstänkt för brott. Bl.a. ökar möjligheterna för företrädare för social- tjänsten att medverka under brottsutredningarna, liksom förutsätt- ningarna för att snabbt genomföra en utredning om den unges levnads- omständigheter. Vidare får socialnämnden möjlighet att på ett tidigt stadium få i gång olika stödåtgärder. I förarbetena anges även att det är angeläget att också på andra sätt utöka socialnämndens medverkan när en ung människa har begått ett brott. Företrädare för socialnämnden bör därför i normalfallet närvara vid förhör som hålls med den unge. 3.3.1Inhämtande av yttrande från frivårdsmyndighet och socialnämnd Reformen innehöll ett antal bestämmelser som gällde personutredningen beträffande den unge. Syftet var framför allt att åstadkomma en snabbare handläggning. Åklagaren får, innan talan har väckts vid domstol, inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. i fråga om den som inte har fyllt (10 § LUL). Enligt propositionen (prop. 1994/95:12 s. 70 ff.) är den bästa förut- sättningen för att uppnå en snabbare handläggning av ungdomsmålen att förundersökning och personutredning bedrivs parallellt. Bestämmelsen innebär ingen ändring när det gäller domstols behörighet att besluta om personutredning under pågående förundersökning. Genom att åklagaren ges rätt att besluta om inhämtande av yttranden kan han fatta beslut i åtalsfrågan vid förundersökningens avslutande och målen behöver inte fördröjas i domstolen. I förarbetena anges att en allmän utgångspunkt bör vara att beslut om att hämta in yttrande bör fattas så snart det är möjligt. Åklagaren skall innan han fattar beslut i åtalsfrågan inhämta yttrande från socialnämnden om den misstänkte är och han har erkänt brottet eller om det annars finns särskild misstanke att han har begått brottet. Ett yttrande behöver dock inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är uppenbart obehövligt. Yttrandet skall avse frågan om nämnden har vidtagit eller avser att vidta någon åtgärd beträffande den unge och om en sådan åtgärd enligt nämndens mening är den lämpligaste för honom. Om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt skall yttrandet även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt (11 § första och andra stycket LUL). 11 § andra stycket LUL har ändrats. Enligt den nya bestämmelsen skall yttrandet innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge. Vidare skall yttrandet innehålla en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta beträffande den unge. Arten, omfattningen och varaktigheten av de åtgärder som nämnden avser att vidta skall framgå av planen. Ändringen trädde i kraft (se prop. 1997/98:96 s. 145 ff. och 215). Åklagaren skall i sin begäran om yttrande ange inom vilken tid yttrandet skall lämnas. Om det är lämpligt kan han ge socialnämnden anvisningar om hur yttrandet kan begränsas. inte lämna yttrandet inom den föreskrivna tiden får åklagaren medge att yttrandet lämnas . När åtalsunderlåtelse meddelas kan yttrandet i undantagsfall få lämnas muntligen (12 § LUL). I förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 99) anges att åklagaren genom bestämmelsen får möjlighet att anpassa tiden för yttrandet så att förundersökning och personutredning kan beräknas bli klara och att nämnden sällan torde få än på sig. Muntligt yttrande bör endast avges i undantagsfall och förutsätter enligt propositionen att åklagaren under hand har fått besked om vad yttrandet kommer att innehålla. 3.4.1Betydelsen av att den unge vill göra rätt för sig Det skedde även genom reformen vissa ändringar i reglerna om åtalsunderlåtelse. Vid bedömningen om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som har uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan eller att på annat sätt gottgöra målsäganden (17 § tredje stycket LUL). I förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 78) anges att det är av stor vikt att unga lagöverträdare konfronteras med följderna av sina handlingar. För att uppmuntra den unge att ta ansvar för sina handlingar uttalas i propositionen att det är rimligt att åklagaren, när han prövar frågan om åtalsunderlåtelse, får beakta att den unge på olika sätt har försökt gottgöra målsäganden, t.ex. genom att ha deltagit i medling eller bett målsäganden om ursäkt. Dessa omständigheter bör dock enligt propositionen inte vara av avgörande betydelse för om ett beslut om åtalsunderlåtelse skall meddelas. 3.4.2Åtalsunderlåtelse vid återfall i brott En annan ändring i reglerna om åtalsunderlåtelse var att vid bedömningen om något allmänt intresse åsidosätts särskilt skall beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. gällde att åtalsunderlåtelse inte får beslutas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts (17 § fjärde stycket LUL). Enligt propostionen (prop. 1994/95:12 s. 76 f.) är det särskilt väsentligt att åtalsunderlåtelse inte beviljas vid fortsatt brottslighet, eftersom det är viktigt att ungdomar som begår brott ställs till ansvar för detta och får ta konsekvenserna av sitt handlande. 3.4.3Underrättelse om beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande Reformen innehöll vidare bestämmelser om att den unge skall delges beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande vid ett personligt sammanträffande med åklagaren. Den unge skall underrättas om ett beslut om åtalsunderlåtelse vid ett personligt sammanträffande med åklagaren från beslutet. Den unges vårdnadshavare eller annan fostrare skall kallas till sammanträdet om det inte möter hinder eller annars finns särskilda skäl mot det. Även företrädare för socialnämnden bör ges tillfälle att närvara. Om det är uppenbart att ett sammanträffande inte kan ske får det äga rum . Kan ett personligt sammanträffande inte genomföras får underrättelsen till de unge ske skriftligen (18 § LUL). Vid ett personligt sammanträffande för att meddela beslut om åtalsunderlåtelse skall åklagaren särskilt förklara innebörden av beslutet om åtalsunderlåtelse och de skötsamhetskrav som beslutet är förenat med och klargöra vilka följderna kan bli av fortsatta lagöverträdelser (19 § LUL). Vad som sägs i 18 och 19 §§ LUL gäller i tillämpliga delar även beslut om åtalsunderlåtelse som meddelas med stöd av 20 kap. 7 § , om beslutet avser brott som någon har begått innan han har fyllt (20 § LUL). Regeringen uttalar i propositionen (prop. 1994/95:12 s. 80 f.) att det är viktigt att den unge får del av beslutet om åtalsunderlåtelse på ett sådant sätt att åtalsunderlåtelsen framstår som en allvarligt menad varning från samhällets sida. Som huvudregel skall den unge därför underrättas om beslutet vid ett sammanträffande mellan åklagaren, den unge och dennes vårdnadshavare eller annan fostrare. Även företrädare för socialnämnden bör ges tillfälle att närvara vid det sammanträde där den unge underrättas om beslutet. Detta anses särskilt betydelsefullt i de fall då åklagaren förutsätter att någon åtgärd vidtas från sida. Enligt propositionen är en tidsfrist för meddelande av beslutet ett värdefullt instrument för att åstadkomma en snabb och effektiv lagföring av unga lagöverträdare. Även underrättelse om ett beslut om strafföreläggande skall som huvudregel lämnas till den som är vid ett personligt sammanträffande (15 § LUL och 1 § första stycket förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Om möjligt skall vårdnadshavaren närvara. Är det inte möjligt med ett personligt sammanträffande eller om brottet är ringa får underrättelsen ske skriftligt. I förordningens 1 § andra stycket anges att om åklagaren utfärdar ett strafföreläggande med stöd av 48 kap. 4 § som avser villkorlig dom eller villkorlig dom i förening med böter innan den misstänkte har fyllt , underrättelsen om beslutet skall ske vid ett personligt sammanträffande. 3.5.1Domstolarnas organisation och sammansättning i ungdomsmål Genom reformen infördes regler om specialisering vid handläggningen av ungdomsmål i domstol. Mål som avser dem som inte har fyllt skall i tingsrätt och hovrätt handläggas av domare som med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare är särskilt lämpade för uppgiften. Detsamma gäller för nämndemän i dessa mål. I mål som rör brott där endast böter kan följa får dock andra domare och nämndemän anlitas (25 § LUL). Enligt 4 § förordningen (1994:1763) med bestämmelser om unga lagöverträdare skall särskilda ungdomsrotlar inrättas för mål som skall handläggas enligt 25 § LUL. Detta gäller dock inte för hovrätter eller mindre tingsrätter, om det skulle vara olägenheter med att inrätta ungdomsrotlar. I förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 83) anges att det finns en rad fördelar med att det vid domstolarna finns särskilda domare som handlägger ungdomsmål. En sådan domare får särskild kunskap och stor erfarenhet av ungdomsmål. Det sägs också att det är särskilt viktigt att ordföranden vinnlägger sig om att vara klar, tydlig och pedagogisk. Vidare är det av stor betydelse att såväl ordföranden som rättens övriga ledamöter är väl insatta i kriminella ungdomars problem för att finna den adekvata påföljden. Ytterligare en fördel med ett begränsat antal domare i ungdomsmål är att det kan vara lättare att låta dessa få särskild utbildning i olika frågor som har med ungdomar att göra. Slutligen anges att fördelarna med personkontinuitet, dvs. att den unge om han återkommer efter att ha begått nya brott möter samma person, gäller också i fråga om domare. Vad gäller bestämmelsen att det skall inrättas särskilda ungdoms- rotlar sägs i propositionen (s. 85) att förutsättningarna för att klara en såväl snabb som kvalificerad hantering torde öka om målen samlas på en eller flera ungdomsrotlar. Det anges också att de argument som regeringen har gett uttryck vad gäller specialiseringen av polis och åklagare (se ovan) i stora delar även har bärkraft när det gäller hand- läggningen i domstol. Enligt direktiven har utredningen haft att i huvudsak genomföra sitt uppdrag genom enkätundersökningar hos polis, åklagare, socialtjänst och vid domstol. Enkäter har skickats till 18 polismyndigheter, 24 åklagarkammare, 28 tingsrätter och 29 kommuner. Enkäterna har ställts till polis, åklagare, tingsrätt och socialtjänst på samma ort. Svars- frekvensen har varit mycket hög. Vidare har en enkät genom distribuerats till ett stort antal advokater. I detta fall har svarsfrekvensen varit lägre, men svar har inkommit från 28 advokater. Sammanställningar av enkätsvaren finns fogade till betänkandet som bilagorna 2–6. I det följande avsnittet 4.2 redogörs för de övergripande resultaten av enkätundersökningen vad gäller främst handläggningens kvalitet. Där- efter redovisas enkätresultaten ämnesvis. Med hänsyn till hur utredning- ens uppgift utformats redovisas resultaten utförligt. En mer kortfattad redovisning återfinns i kapitel 5 i de avseenden som resultaten har föranlett överväganden och förslag. Som nämnts inledningsvis skickades enkäten till 18 polismyndigheter. Samtliga har inkommit med svar. I enkäten angavs att utredningen främst var intresserad av förhållandena på vissa orter. De allra flesta polismyndigheter har svarat att kvaliteten på ungdomsmålens handläggning är tillräckligt hög. Vissa har dock riktat anmärkningar mot kvaliteten på handläggning av 46 Utredningens enkätundersökning m.m. ungdomsmålen, som man bl.a. menar är ojämn och alltför skiftande. En del polismyndigheter har angett att kvaliteten inte är tillräckligt hög. Det har bl.a. påpekats att den tidsfrist som föreskrivs i 4 § LUL i vissa fall påverkar handläggningens kvalitet negativt. När det gäller frågan om kvaliteten på handläggningen har förändrats ungdomsmålsreform har flertalet polismyndigheter svarat att den har förändrats på ett positivt sätt. Bl.a. har påpekats att speciali- seringen inom polis- och åklagarväsendet har höjt kvaliteten. Annat som har anförts är att ungdomsmålen numera prioriteras och att deras status har höjts. Det har också anmärkts att medvetenheten om ungdomsbrott och ungdomsbrottslingar har höjts. Det flesta polismyndigheterna har vidare svarat att det inte har uppkommit några problem i anledning av de nya bestämmelserna. Av de myndigheter som har besvarat frågan om kvaliteten förändrats jakande har nästan samtliga tagit upp frågor som är hänförliga till tidsfristen. Det har bl.a. anmärkts att det är svårt att hålla tidsfristen, att tidsfristen är stressande och kan leda till sämre utredningar samt att det före- kommer att man avvaktar med att delge den unge misstanke för att undvika att tidsfristen börjar löpa. Enkäten skickades till 24 åklagarkammare. Svar har inkommit från 23 av dessa. Flertalet åklagarkammare har svarat att kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål är tillräckligt hög. Detta synes gälla särskilt för handläggningen hos åklagarmyndigheterna och domstolarna. Flera kammare har dock angett att kvaliteten är varierande. Det har också påpekats av några kammare att tidsfristen i 4 § LUL är för kort för att kunna upprätthålla en hög kvalitet. Flera kammare har vidare anfört att det finns brister i polisens och handläggning av ungdoms- målen. Vad gäller polisen har anmärkts bl.a. att polisutredningarna inte är av tillräckligt hög kvalitet. Beträffande är de vanligaste anmärkningarna att dess yttranden inte håller önskad kvalitet och att handläggningen är mycket varierande. På frågan om 1995 års ungdomsmålsreform har förändrat handlägg- ningens kvalitet har flertalet kammare angett att reformen har påverkat handläggningens kvalitet i positiv riktning. Det har anmärkts att handläggningen har blivit snabbare, att specialiseringen har lett till en kompetenshöjning och att samarbetet mellan berörda myndigheter har förbättrats. Nästan lika många kammare har dock svarat att reformen Utredningens enkätundersökning m.m. 47 inte har inneburit någon förändring eller att den i vissa avseenden har medfört att kvaliteten har försämrats. När det gäller frågan om det har uppstått några problem i anledning av de nya bestämmelserna har det stora flertalet kammare svarat att det är svårt att hålla tidsfristen i 4 § LUL, vilket leder till en stressig arbetssituation. Av de 28 tingsrätter som fick enkäten har samtliga utom en inkommit med svar. De flesta tingsrätterna har svarat att kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål är tillräckligt hög. De brister som har påpekats gäller främst yttranden. Flertalet av tingsrätterna har angett att kvaliteten på handläggningen har förändrats i positiv riktning ungdomsmålsreform. Att handläggningen går snabbare och att specialiseringen har höjt kvaliteten är påpekanden som har gjorts. Annat som har anförts är att handlägg- ningen av ungdomsmålen har blivit mer enhetlig, att målen handläggs med större engagemang och att medvetenheten om de särskilda krav som ungdomsmålen ställer har höjts. Det är emellertid nästan lika många tingsrätter som har svarat att kvaliteten inte har förändrats efter reformen. Frågan om det har uppstått några problem i anledning av de nya bestämmelserna har de flesta tingsrätter besvarat nekande. Det är dock relativt många tingsrätter som har anfört att de nya reglerna har inne- burit vissa problem. Bl.a. har anmärkts att det har blivit svårare att planera arbetet, att det blir många extra ting och att det är svårt att ha en särskild ungdomsrotel på mindre tingsrätter. Enkäten gick ut till i 29 kommuner. Beträffande de tre största kommunerna skickades enkäten till sju olika stadsdelar.