sou · GNB376 · 2000-01-01 00:00:00 — För att åskådliggöra detta vill jag av- slutningsvis anknyta till debatten mellan och . I samband med en diskussion om hur förvaltningen skulle hållas ansvarig diskuterades även frågan om vil- en typ av granskning som krävdes för säkerställa en ansvarig förvalt- ing.83 Att debatten har närmare på nacken hindrar inte att den behandlar ett aktuellt problem på ett kvalificerat sätt. De båda professorernas ställningstaganden utgör illustrativa ytterpoler i fråan om det moderna demokratiska styrelseskicket alls behöver externa granskare. menar på påfallande modernt vis att politik och förvalt- ning inte går att hålla isär eftersom beslut och genomförande är två aspekter av en sammanhängande process: Public policy is being formed as it is being executed, and it is likewise being executed as it is being formed.84 På frågan hur den icke folkvalda förvaltningen under sådana omständigheter ska kunna hållas demokratiskt ansva- rig hänvisar till tjänstemannens inner check, dvs. en mo- ralisk hållning hos tjänstemannen. Consequently, the responsible administrator is one who is responsive to these dominant factors: technical knowledge and popular sentiment.85 Det administrativa ansvaret ska garanteras av ett slags pliktkänsla gentemot allmänheten, respekt för den egna offentliga verksamhe- tens mål och regler i kombination med yrkesskicklighet och -stolt- het. Förvaltningens ansvarighet hänger således i modell på den enskilde tjänstemannens moral, och bygger i långa stycken på förlitandet på att allt kommer att gå rätt till och att det därför inte finns några misstag att upptäcka. driver synpunkten så långt att han över huvud taget inte lämnar något utrymme för exter- na granskare, vilka han menar inverkar menligt på tjänstemannens motivation och kreativitet. Ansvarighet hos förvaltningen ska lockas fram och inte framtvingas: Responsible conduct of administrative functions is not so much enfor- ced as it is elicited. But it has been the contention all along that res- ponsible conduct is never strictly enforceable, that even under the most tyrannical despot administrative staff of large organizations is, parti- cularly in a democratic society, very largely a question of sound work rules and effective morale.86 Mot denna syn invänder Finer, som med emfas betonar att man i stället för att ge förvaltningen nya former av ansvar till varje pris bör begränsa dess inflytande. Finer förespråkar alltså en strikt åtskillnad mellan politik och förvaltning, där förvaltningen på weberskt vis ska hållas i strama tyglar. Nyckeln till förvaltningens ansvarighet är i Finers resonemang underordning och extern kontroll: Democratic government proceeded upon the lines mentioned because the political and administrative history of all ages, the benevolent as well as the tyrannical, the theological as well as the secular, has demonstrated without the shadow of a doubt that sooner or later there is an abuse of power when external punitive controls are lacking.87 ansvarighetsmodell bygger på en sympatisk tilltro till människans godhet, medan Finers inställning är mer hårdkokt då hans argument bygger på antagandet om att maktmissbruk i förvaltningsledet oundvikligen kommer att förekomma. Vidare kan debattörernas meningsskiljaktigheter även härledas ur olika demo- kratisyn. Den underliggande och avgörande motsättningen debattö- rerna emellan är nämligen synen på hur makten bör fördelas i styrel- seskicket. Engelsmannen argumenterar utifrån principen om folksuveränitet: I again insist upon subservience, for I still am of the belief with that the people can be unwise but cannot be wrong.88 Amerikanen misstror inte överraskande möj- ligheten att kanalisera någon folkvilja och har i stället maktdelning REVISIONENS ROLL I DEN PARLAMENTARISKA DEMOKRATIN som övergripande norm. Enligt Finer ska politik i det demokratiska styrelseskicket alltid kunna härledas till den parlamentariska styr- kedjans maktkälla – folket – och eventuellt handlingsutrymme för förvaltningen att fatta beslut uppfattar han därmed som illegitim maktutövning. Detta förhållningssätt måste emellertid i perspektivet av framväxten av den moderna välfärdsstaten uppfattas vara alltför strikt. Som uppfattade är statens uppgifter och åtagande så omfattande att den strikta uppdelningen mellan politiskt beslutsfattande och neutralt verkställande inte korresponderar med det politiska systemets verklighet. Ut- vecklingen av välfärdsstaten har dessutom förstärkt detta på ett svårförutsett sätt, och statens åtaganden är så pass omfattande att politikerna omöjligen kan fatta beslut i varje enskild fråga. Tvär- temot Finers hållning tvingar tidsaspekten och utrymmet för situa- tionsanpassning de politiska församlingarna att delegera beslutan- demakt till förvaltningen.89 Så långt håller jag alltså med . Däremot vill jag tvärtemot hävda att just denna politi- kernas vidsträckta delegering av offentlig beslutsmakt till förvalt- ningen ur ett ansvarighetsperspektiv gör det nödvändigt att under- kasta dess verksamhet extern granskning. tilltro till tjäns- temännens moral är visserligen tilltalande, och det finns även oprövade hypoteser om att ett oklart offentligt etos hos förvalt- ningstjänstemännen skulle vara avgörande för demokratins funk- tionssätt. För fullgörandet av den politiska ansvarigheten krävs inte desto mindre oberoende kunskap om förvaltningens förehavanden, särskilt i ljuset av att de offentliga åtaganden är vidsträckta och där- med svåröverskådliga. Således menar jag att visserligen ar- gumenterar rätt men att han landar i fel slutsats, medan Finer landar i rätt slutsats men argumenterar fel. Den parlamentariska demo- kratin kräver den arbetsfördelning som politikernas delege- rande av offentlig beslutsmakt innebär, men därav följer att behovet av extern granskning av förvaltningen ökar. Det är en viktig författningspolitisk fråga hur denna granskning ska utformas. Vad gäller den statliga förvaltningsrevisionen i förefaller emellertid debatten vara präglad av att det ena revisions- organet ska förstärkas på bekostnad av det andra, en renodlingstan- ke jag menar är feltänkt. Den svenska diskussionen bör visserligen handla om huruvida det högsta revisionsorganet ska vara underställt eller regeringen, men det innebär inte med nödvändighet att den statsmakt som i sammanhanget kommer till korta helt ska sakna egna förvaltningsrevisionella resurser. Det är en ålderdomlig kunskapssyn som avspeglar sig i resonemang som varnar för över- Det öppna samhällets idé – där den absoluta san- ningen ses som ett ouppnåeligt men eftersträvansvärt ideal – före- skriver fler än en sanningssökare. Argument ska öppet redovisas och exponeras för att möjliggöra motargument, ett förhållningssätt som inte lämnar utrymme för någon typ av kunskapsmonopol. Förvaltningsrevisionens konstitutionella framtida hemvist är i skrivande stund en fortsatt öppen fråga. Oavsett lösning är den obe- roende förvaltningsrevisionen fortsättningsvis i behov av betydligt grundligare utarbetade institutionella mekanismer för att säkerställa dess självständighet än vad som är fallet . Möjligheterna är gi- vetvis flera. Det väsentliga är att frågan om förutsättningarna för förvaltningens ansvarighet nu en gång för alla behandlas som den centrala demokratifråga det är. 1Rothstein 1997, s. 2Rothstein 1997, s. 3SOU 1963:16, SOU 1963:17 och SOU 1972:15. 4Det är vanligt att detta framhålls, se bl.a. Lipsky 1980; Etzioni-Halevy 1983; 1988; Aberbach 1990; 1995; (red.) 5Dessutom kan det ibland vara så att det bakom den politiska retoriken inte finns någon egentlig avsikt att infria löftena, dvs. det kan i vissa fall vara fråga om symbolpolitik. Se 1979, s. 137; 1989, s. 48 f. 6Detta perspektiv är således en vidareutveckling av ett av den amerikanske statsvetaren kriterier för den proceduriella demokratin, nämligen upplyst förståelse. (1992, s. 39 ff.) begränsar sin diskussion till förutsättningarna för legitimt politiskt beslutsfattande, men jag menar att be- hovet av upplyst förståelse även föreligger för möjligheten att bedöma genom- förandet av politik (jfr t.ex. Etzioni-Halevy 1983, s. 60). 7Givetvis krävs kunskap och information även för att identifiera lyckade och framgångsrika politiska insatser. 8Se t.ex. Lipsky 1980, s. 13 ff. 9Se 1969, s. vii; 1971, s. 26; Hickok 1995, s. 9. Se även meningsutbytet mellan och i Statsveten- skaplig tidskrift (1994, nr 2, s. demokratisyn lägger tyngdpunkten på åsiktsöverensstämmelse mellan folkvalda och väljare, medan i stället framhåller möjligheterna till ansvarsutkrävande som det centrala för demokratin. REVISIONENS ROLL I DEN PARLAMENTARISKA DEMOKRATIN 10Se t.ex. 1983, s. 235. Han menar att diskussionen om förvalt- ningens roll i demokratin i det närmaste uteblivit genom idéhistorien. 11Pennock 1960, s. 10. 12Lundström 1993, s. 36. 13I äldre svensk litteratur förekommer ansvarsskyldig och ansvarsskyldighet som synonymer till ansvarig och ansvarighet (se , 1893-, , : ). Ordet ansvarsskyldig används flitigt i de svenska översättningarna av bok (1995 och 1997). 14I det svenska systemet slås regeringens kollektiva ansvarighet inför fast i regeringsformens första kapitel (SFS 1974:152): 6 § Regeringen styr riket. Den är ansvarig inför . 15Se 1997, s. 42 och 1987, s. 6. Detta hindrar emellertid inte att ansvarighet även finns som en viktig komponent i de direktdemokratiska modellerna (se 1999, s. 22–24). 16I framför allt Webers demokratimodell är emellertid inte förvaltningen förutsatt, utan i högsta grad föremål för analys och diskussion i termer av makt (, (1922) 1987). 18Se Light 1995. 1994 framställer informationen om förvaltningens förehavanden som den politiska processens livsluft (s. 130 f). 20Petersson 1987, s. 154. 21Offentlighetsprincipens rättsregler återfinns främst i RF 2 kap. 1 § samt TF 22Parenteserna anger var respektive kontrollinstrument finns föreskrivet: ombudsmän (12:6), revisorer (12:7), Konsti- tutionsutskottet (RF 12:1), misstroendeförklaring (RF 12:4), frågeinstitutet (RF 12:5) samt Justitiekanslern (11:6). är inte reglerat i grundlag utan myndighetsinstruktionen återfinns i Förordning (1998:418) med instruktion för . På andra nivåer än den nationella finns ytterligare politiska institutioner för ansvarsutkrävande, men de lämnas därhän i denna framställning (se t.ex. 1999 som behandlar den kommunala revisionen). 23Utöver dessa finns det naturligtvis även andra för demokratin viktiga insti- tutioner i samhället som ser som sin uppgift att granska bl.a. förvaltningens förehavanden i olika frågor, t.ex. massmedia, enskilda organisationer som , , Barnens rätt i samhället (). Avgränsningen här är emellertid de särskilt inrättade statliga orga- nen/instrumenten för granskning, vars mandat att granska eller ställa till svars sträcker sig över den statliga verksamhetens alla politikområden. 24Light 1993, s. 17. 25Det finns tre olika slag av brott i tjänsten: tjänstefel, mutbrott (BrB 20 kap. 2§) och brott mot tystnadsplikt (BrB 20 kap. 3 §). Det disciplinära, arbets- rättsliga och skadeståndsrättsliga ansvaret regleras i Lag (1994:260) om offentlig anställning, Lag (1982:80) om anställningsskydd respektive Skade- ståndslagen (1972:207). 26Visserligen är det en orimlig begäran att varje enskild forskare på området ska fästa samma uppmärksamhet på ansvarsutkrävandets förutsättningar som görs i denna framställning. Kritiken gäller emellertid att behovet av kunskap för att kunna ställa någon till svars över huvud taget inte nämns i den framträdande litteraturen på området, en litteratur som dessutom i stor utsträckning används som statsvetenskapliga läroböcker (se t.ex. 1968, s. 468 f., Riker 1982, s. 241 ff., Lijphart 1992, 1996, s. 183 ff. och Strøm 1997, s. 48 och 60. I Strøms artikel nämns emellertid frågan om ofullständig eller färgad information som ett problem för väljarna inför allmänna val (screening). I hans diskussion om valet som en utvärdering av vad de styrande åstadkommit tas dock informa- tionen för given (accountability). 27Lag (1987:518) med instruktion för revisorer, 2 §. Riksdagsrevi- sorernas verksamhet är föreskriven i RF 12:7. 28Se Statsliggaren , Utgiftsområde 2, s. 83. 29SOU 1972:15, s. 211, proposition 1973:90, s. 434, KU 26, rskr. Se revisorer 1995 och 1997, informationsbroschyrer, s. 2. 30Riksrevisionsverket, Fördjupad anslagsframställning för budgetåren 1997– 99, s. 1. Jfr med Statsliggaren för åren 1990/91–1998. 31Normanton 1966, s. 2. 32Hickok 1995, s. 11. 33INTOSAI 1992, s. 17. Förkortningen står för , dvs. det högsta statliga revisionsorganet i ett land (i är det RRV). Public accountability behandlas även under punkterna 6c-d, 20, 22, 23, 44, 64, 68, 85, 114och 184 (s. 10, 14, 15, 20, 26, 27, 31, 37 och 62 i INTOSAI:s riktlinjer). 34Riksrevisionsverket har alltsedan mars 1994 övergått till termen effektivi- tetsrevision, men det handlar fortfarande om förvaltningsrevision varför den senare termen kommer att användas här. Namnbytet motiverades med att man ville undvika sammanblandningen med aktiebolagslagens förvaltningsrevi- sionsbegrepp. 35Detta synsätt präglar i allra högsta grad RRV:s remissvar med anledning av . Se t.ex. , revisorer och RRV, yttrande , s. 9: Förtroendevald granskning kan dock aldrig ersätta en oberoende yrkesmässig revision eller omvänt. revisorers och RRV:s granskningar kan inte ersätta varandra. 36Se t.ex. respektive myndighets självbild i årsredovisningar och verksamhets- berättelser: , Årsredovisning 1993/94 samt revi- sorer, Verksamhetsberättelse 1993/94, Redogörelse till 1994/95:RR1. REVISIONENS ROLL I DEN PARLAMENTARISKA DEMOKRATIN 37INTOSAI , s. 24. Det ska dock noteras att INTOSAI:s revisions- normer saknar rättsligt bindande status i . De kan möjligen ses som eftersträvansvärda rekommendationer för medlemsländerna. 38Se kapitel 2 i . 39Ahlbäck 1999, s. 92–94. 1997/98:1, Utgiftsområde 2, s. 13; Riks- dagens revisionsutredning, , s. 63; RRV, Reformerad stabsorga- nisation SOU 1997:80, s. 16. 40Ahlbäck 1999, kapitel 4, 5, 6 och 7. 41SOU 1996:34, Särskilt yttrande av sakkunnige , s. 352 f. och Särskilt yttrande av experten , s. 380. 42Peter () fråga om ökad möjlighet till insyn i AMS. (Fråga 1996/97:832, ministerns svar återfinns i riksdagsprotokoll 1997/98:8.) 43I ett försök att avvisa kritik mot att AMS inte låter sig granskas förutsätt- ningslöst hävdar f.d. generaldirektören att denna kritik motsägs av att det finns omfattande forskning om svensk arbetsmarknadspolitik (1995). Att omfattande resurser tilldelats forskning om arbetsmarknadspolitik är emellertid inte en fullgod kompensation för bristande offentlig granskning. 44Riksrevisionsverket, Frågor att diskutera, intern-PM från , s. 5. 45National Audit Office 1996, s. 235. 46Riksrevisionsverket, Omvärldsanalys och nuläget vid RRV, intern-PM från verksledningen, , s. 1. 47Riksrevisionsverket, revisorer och RRV, yttrande över Revi- sionsutredningens förslag, , dnr 22-97–2126, s. 26. 48Läs Mundebos uttalande i Vad vill RRV? (, 1989) samt det kategoriska hävdandet av oberoendet i remissyttrandet till Riksdagsutred- ningen (, Yttrande över betänkan- de, , dnr 22-93–1159). Jfr även 1993. 49Se t.ex. Statsliggaren för /94, VII, s. 36; 1994/95, VII, s. 43; 1995/96, VII, s. 43 och 1997, Utgiftsområde 2, s. 10. 50RRV:s avdelning för effektivitetsrevision har /93 uppgiften att i samarbete med den årliga revisionen granska myndigheternas resultatredovisning. I detta arbete avgör RRV om regeringens krav på åter- rapportering från myndigheterna är tillgodosedda och att lämnad information i allt väsentligt är rättvisande (se RRV:s f.d. och nuvarande instruktion SFS 1988:80 respektive SFS 1998:418). 51Proposition 1997/98:1, Bilaga 2. 52Sedan 1970-talet och framåt har RRV haft tre generaldirektörer: (1973–1986), (1986–1993) och den nuvarande (1993-). De två senaste generaldirektörerna har båda innehaft högt uppsatta poster inom just (alt. Budget- departementet), vilket i sammanhanget inte är oväsentligt. Likaså har den senaste av totalt sett två överdirektörer, dvs. (1995–), lång erfa- renhet från samma departementet. Den tidigare överdirektören var (1989–1995). 53Följande avsnitt bygger på National Audit Office 1996, s. 193 ff. 54Motsvarande ommöblering har även gjorts i . Rigsrevisionen som i sin tidigare form sorterade under lyder under . Villkoren för det statliga revisionsorganet hade blivit en het potatis då utövat betydande påtryckningar på Rigsrevisionen att åstadkomma långtgående budgetnedskärningar. Eftersom Rigsrevisionen redan hade varit föremål för budgetnedskärningar vägrade att stödja denna ytterligare reducering, utan det danska parlamentet agerade i stället för att sätta stopp för dessa. Detta resulterade i en ny revisionslag – Lovbekendtgørelse nr 429 om revisionen af statens regnskaber m.m. – vilken bl.a. kom att innebära att Rigsrevisionen knöts till (National Audit Office 1996, s. 27 ff.). Enligt Kjær (1996, s. 19) hade önskemålet om att flytta riksrevisionsfunktionen från den verkställande till den lagstiftande makten lagts fram med jämna mellanrum ända sedan infö- randet av grundlag, men förändringen genomfördes alltså först . 55National Audit Act 1983, Chapter 44, part I, section 1(3). 56Utförligare beskrivning av bl.a. står att finna i National Audit Office 1996. 57Endast premiärministern – i samförstånd med ordföranden för – kan inför underhuset föreslå att sådan utnämning ska ske (National Audit Act 1983, Chapter 44, part I, section 1(1)). 58Å andra sidan innebär inte detta att NAOs oberoende en gång för alla är garanterad. Även med det nya systemet har röster höjts i den brittiska debatten om att riksrevisorn och håller en alltför lågmäld och tillmötesgående granskningsprofil i förhållande till (, Public Auditing: Fierce watchdog or soft poodle? , s. 40 f.). 59Data hämtade från i statskunskap presenterad vid i . Jfr , Förmår kontrollera byråkratin?, uppsats presenterad vid metod- seminarium i . 60För en mer detaljerad redovisning av metod hänvisas till . 61Något som tydligt stöder denna bild är turerna kring den av Riksdagsut- redningen föreslagna utvidgningen av revisorernas kansli. Se 1993/94:TK1, s. 132, 1993/94:FiU17, rskr. 270, 1993/94:KU18, rskr. 424; 1994/95:FiU7, rskr. 169; 1994/95:KU28, rskr. 166; 1997/98:KU27, rskr. 285; prop. 1998/99:1, Bilaga 8. 62Se resonemang s. 8. 63Visserligen kan man mot bakgrund av den uppmärksamhet som revisionerna ofta röner i massmedia hävda att revisionens mottagande i inte är det överordnade. Genom att granskningsresultaten åtnjuter publicitet ges REVISIONENS ROLL I DEN PARLAMENTARISKA DEMOKRATIN medborgarna värdefull information om förvaltningens arbete, vilket i för- längningen stärker möjligheterna till eventuellt ansvarsutkrävande. Jag har dock i avhandlingen motiverat varför jag i denna analys väljer att anlägga ett snävt användarperspektiv (dvs. revisionens förhållande till huvudmannen). Kort kan sägas att det säger en hel del om huruvida tar sin granskade uppgift på allvar. 64Ahlbäck 1994, s. 127 ff. och 1997, s. 120 ff. 65Dagens Nyheter, . 66Larsson & 1998, s. 12. 67Jfr , , s. har förslagsdelen [från revisorerna] varit relativt omfattande och detaljerad och har av utskotten uppfattats som ett intrång i deras arbete. Det torde i viss mån vara ound- vikligt att en viss spänning uppstår mellan ett revisionsorgan och dem som ansvarar för en viss verksamhet. 68Grundlagberedningen lyfte fram behovet av att utskotten ägnade sig åt en systematisk granskning av utfallet av beslutade reformer (SOU 1972:15). 69Detta är ett problem som även framträder då man studerar Konstitutionsut- skottets granskande verksamhet av regeringen. Exempelvis kan man ifrågasätta det meningsfulla med att ordförandeposten tillsätts med någon från oppositi- onen, när utskottsbesluten – huruvida man ska anmärka på regeringsarbetet eller ej – ändå bygger på majoritetens, dvs. regeringsföreträdarnas, ställnings- taganden. (Jfr 1993). Det är inte förvånande att KU:s årligt återkom- mande granskningsbetänkande nästan aldrig innehåller någon tyngre kritik av vare sig statsråden eller den samlade regeringen. Det tunga artilleriet används gentemot administrativ praxis t.ex. huruvida författningsutgivningen sker inom föreskriven tid (se t.ex. 1992/93:KU30, s. 21 f). En viktig institutionell fördel som KU ändock har jämfört med revisorer är att KU:s gransk- ningsarbete är utskottsbaserat och alltså inte hamnar utanför ome- delbara överinseende. 70Riksdagens revisorers kansli, , s. 78. 71Riksdagens revisorers kansli, , s. 80. 72För en utförligare redogörelse av den statliga revisionens utformning och organisering i se National Audit Office 1996, s. 27 ff. 73Lovbekendtgørelse nr 429 om revisionen af statens regnskaber m.m. (med ändringar enl. lag nr 465 ), 18 §. Enligt Kjærs undersökning kommenterar i stort sett alla beretningar som de vidareförmedlar till (SOU 1997:18, s. 155). 74Lovbekendtgørelse nr 429 om revisionen af statens regnskaber m.m. (med ändringar enl. lag nr 465 ), 18 § andra stycket. kan det faktum att Statsrevisorerna – som i sin sammansättning ju åter- speglar mandatfördelningen i – av tradition uttalar sig i enighet (SOU 1997:18, s. 153). Detta kan innebära att eventuell kritik ändå inte blir särskilt vass och att Rigsrevisionen inte levererar tyngre kritik än de uppfattar att Statsrevisorerna kan klara. 76Även i har kritik formulerats mot att det brittiska parlamentet förbigår NAOs granskningsrapporter med tystnad (, Watching the watchdogs, , s. 53). 77Vilket RRV själv manifesterar genom att regelbundet publicera Gula boken i vilken resultaten av förvaltningsrevisioner presenteras (se t.ex. 1994a och 1995). 78Se 1999, kapitel 2. 79Jfr Statsvetenskaplig och statsrättslig forskning kring den nya grundlagens tillkomst, Statsvetenskaplig tidskrift, 1976, s. 1–69. 80Detta kan jämföras med det nu pågående arbetet med grundlagsförändringen i . I de diskussioner som förts i utredningsarbetet, regeringens proposition, utlåtande och betänkande från utskott och den offent- liga debatten har även frågan om den statliga revisionen utgjort en viktig punkt på dagordningen. Liksom i de brittiska och danska fallen kan man i även i den finska debatten tydligt urskilja en konstitutionell maktkamp mellan regeringen () och . Det som gör den finska diskussionen särskilt intressant är emellertid att liksom tillämpar den öst- nordiska förvaltningsmodellen med självständiga ämbetsverk och är också det enda land som liksom har två revisionsorgan. (Se t.ex. Rege- ringens proposition 1/1998 rd, utlåtande 29/1998 rd, Grund- lagsutskottets betänkande 10/1998 rd och plenarprotokoll 205.1998.) 81Sterzel 1988, s. 677; Sterzel 1998, s. 207. 82Petersson 1998, s. 65 ff.; , Vårt behov av granskning, i , . 83Friedrich 1940; Finer 1941. 84Friedrich 1940, s. 6. 85Friedrich 1940, s. 12. 86Friedrich 1940, s. 19. 87Finer 1941, s. 337. 88Finer 1941, s. 339. 89Rothstein 1997, s. 56 ff. REVISIONENS ROLL I DEN PARLAMENTARISKA DEMOKRATIN (1990) a Watchful – the Politics of Congressional Oversight. , (1994) Förmår kontrollera byråkratin?, uppsats presenterad vid metodseminarium i , (1999) Att kontrollera staten. Den statliga revisionens roll i den parlamentariska demokratin. : University Publications from , (1995) Arbetsmarknadspolitik – granska mera: Replik till . I Ekonomisk debatt, nr 4, årg. 23, s. (1992) Demokrati som procedur i Idéer om demokrati, Tidens idéserie, volym 5, : Tiden , , (1987) Accountabilities: , : Tavistock , Watching the watchdogs. , Public Auditing: Fierce watchdog or soft poodle?, Etzioni-Halevy, (1983) Bureaucracy and Democracy – A Poli- tical Dilemma. : Routledge & Kegan Finer, (1941) Administrative Responsibility in Democratic Government. I , vol. 1, s. (1940) Public Policy and the Nature of Admi- nistrative Responsibility. I Public Policy, nr 1, s. Förordning (1988:80) med instruktion för [upphävd av 1998:418] Förordning (1998:418) med instruktion för , (1988) Controlling Bureaucracies – Dilemmas in Democratic Governance.