sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Däremot fann hovrätten det inte tillräckligt utrett att medverkat i dessa buggningar och åtalet mot honom i denna del ogillades, liksom det hade gjort vid tingsrätten. Beträffande avlyssningen på (p. 5) fann hovrätten det klarlagt att ensam beslutat om denna. Vidare fann hovrätten det utrett att avdelat personal för att utföra Denna åtgärd utgjorde enligt hovrätten inte något brott eftersom måste ha kunnat lita på och Per- bedömning att det förelåg en nödsituation. Därtill kom, enligt hovrätten, att berättat att fått sanktion för avlyssningen. friades således även av hovrätten. Beträffande fann hovrätten utrett att av begärt att denne skulle låta olovligen installera en ledningsburen mikrofon och därefter anordna hemlig avlyssning av samtal, vilket också skedde. Hovrätten dömde – till skillnad från tingsrätten – för olovlig avlyssning efter att ha ogillat hans invändning om att ha handlat i nöd (se nedan). Beträffande avlyssningen på (p. 6) fann hovrätten även i detta fall visat att ensam beslutat om buggningen och att han därvid förmått att låta verkställa in- stallationen av avlyssningsutrustningen. invände under denna punkt att han borde vara fri från ansvar på grund av bestämmelsen i 24 kap. 6 § om verkan av förmans be- fallning. För ansvarsfrihet enligt denna bestämmelse krävs att den beordrade med hänsyn till lydnadsförhållandets art, gärningens be- skaffenhet och omständigheterna i övrigt hade att lyda ordern. Hov- rätten ansåg att redan av den anledningen att han innehaft en hög och självständig befattning vid säkerhets- polisen inte kunde gå fri från ansvar på grund av denna bestämmelse. Hovrätten tillade att det inte heller rört sig om en sådan brådskande ordersituation där den beordrade haft att ta ställning till huruvida ordern skulle åtlydas. Vad sedan gällde åtalet mot och uttalade hovrätten att annat inte visats än att såväl som uppfattat att buggningen på beslutats av inom ramen för mordutredningen och att de därför haft skäl för att utgå från att den personal som deltagit i buggningen i detta sammanhang inte var underställd någon av dem. Hovrätten tillade att hade gjort vad som på honom ankom genom att rapportera saken till . Hovrätten fann således – liksom tingsrätten – att åtalen mot och skulle lämnas utan bifall. Beträffande avlyssningen på (p. 7) fann hov- rätten att det var ställt utom rimligt tvivel att den som låtit installera buggningsutrustningen var samt att det även var denne som olovligen låtit anordna den hemliga avlyssningen. Vad slutligen gällde avlyssningen på (p. 8) kom hovrätten till samma slut som tingsrätten gjort, nämligen att det fanns ett visst utrymme för tvivel om ansvar. Åtalet i denna del lämnades därför utan bifall. Efter att ha gått igenom de skilda gärningarna behandlade hovrätten slutligen under rubriken den generella invändning som hade gjorts om att det förelåg en nödsituation. Hovrätten uttalade därvid bl.a. följande: Som har nämnts kan det komma i fråga att tillämpa bestäm- melserna i 24 kap 4 § också på gärningar som har begåtts av polismän i samband med tjänsteutövning. Det är sålunda inte helt uteslutet för en polisman att i en situation, som är akut och då fara för liv eller hälsa verkligen föreligger, överskrida gränserna för vad som annars är tillåtet. Däremot torde nödbestämmelsen inte vara tillämplig på polisens handlande när det över huvud taget inte är fråga om någon överhängande fara (---) När det som i detta mål är fråga om att vidta åtgärder som inskränker medborgerliga fri- och rättigheter kan enligt hovrättens mening ett hand- lande med stöd av 24 kap 4 § endast godtas i mycket sällsynta undantagsfall. Emellertid hade det inte kommit fram någon särskild omständighet som speciellt knöt PKK till mordet på . Det gjorde det inte heller därefter som avlyssningarna pågick. Över huvud taget fanns det , såvitt hovrätten har funnit av utred- ningen, ingen konkret hotbild som kunde hänföras till PKK. Mot bakgrund av de omständigheter som kommit fram finner hovrätten att någon nödsituation i förhållande till PKK inte har förelegat som dessa åtalspunkter avser. Hovrätten fann att avlyssningarna i p. 2 – 3 närmast fick anses som spaningsåtgärder utan samband med något konkret allvarligt hot mot någon viss person eller närmare angiven grupp av personer. Gärningarna kunde, enligt hovrätten, därmed inte anses försvarliga. Beträffande tiden och fram till , uttalade hovrätten att det inte framkommit något som inneburit någon konkretisering av hotbilden, såsom den tidigare var känd. Någon fara som kunde bedömas ligga nära i tiden och som riktade sig mot någon viss person – vilket skulle ha kunnat utgöra grund för att anse att nödsituation förelåg – fanns enligt hovrätten inte heller för tiden därefter. Även de avlyssningar som ägt rum fick därför ses som spaningsåtgärder, syftande till att hålla polisen underrättad om vad som vid olika samtal sades i lägenheterna. Hovrätten ansåg inte heller dessa gärningar försvarliga. Sammanfattningsvis dömde hovrätten för olovlig avlyssning i fyra fall till villkorlig dom och 60 dagsböter, för olovlig avlyssning i två fall till 150 dagsböter och för olovlig avlyssning samt även för hemfridsbrott i samband med avlyssningen på till 120 dagsböter. Hovrättens dom meddelades . 5.15.4Särskild genomgång på uppdrag av förundersökningsledningen fick kammaråklagaren och Palme- gruppen i uppdrag av förundersökningsledaren att göra en förnyad genomgång och en sammanställning av tillgängligt material med an- knytning till det s.k. PKK-avsnittet i utredningen. Sammanställningen skulle ha som syfte att göra materialet i denna del mer koncentrerat och överblickbart för att underlätta en slutlig bedömning av avsnittet. Uppdraget kom att utföras av kriminalinspektörerna under ledning. Förutom en sammanställning av det i denna del befintliga materialet föreslog att vissa utredningsåtgärder skulle kom- pletteras. Följande bedömning gjordes av det genomgångna materialet: Vid övervägande av vad som framkommit under sammanställnings- arbetet har inga sådana omständigheter framkommit som med tillräcklig grad av styrka kan anses binda någon person med anknytning till organisa- tionen PKK som skäligen misstänkt för mordet på . Efter genomgång har vissa kompletterande utred- ningsåtgärder vidtagits. Det har inte fattats något formellt beslut i PKK-delen i anledning av genomgång. har emellertid inför kommissionen uppgett att hon inte kan se att man kan komma längre i denna del. Hon har i stället framfört uppfattningen att man egentligen lagt ned alltför mycket arbete på PKK-spåret och att det har tagit alltför stor del i utredningen. RRV-experterna har för kommissionens räkning gjort en grundlig genomgång av PKK-spåret varvid även synpunkter inhämtats från personer som funnit detta spår vara av intresse, bl.a. från . Resultatet av genomgången har utförligt redovisats för kommissionen. RRV-experterna gjorde bl.a. följande allmänna bedömningar. PKK-spåret bygger, enligt vår bedömning, på ett stort antal mer eller mindre starka indicier (flera hundra som tillsammans bildar ett mönster en- ligt ). Några mer otvetydiga bevis som talar för PKK-spåret har vi inte tagit del av. Ej heller har någon av oss intervjuad uppgivit, eller annat tillgängligt material indikerat, att några sådana bevis skulle föreligga. Det indiciematerial som finns är omfattande, svårtolkat och ofta tvetydigt. PKK-arna använder ett bildspråk, sannolikt för att försvåra eventuell tolk- ning av utomstående. Kurdiskan som språk betraktat anses dessutom rela- tivt outvecklat vilket i sig kan ge upphov till olika tolkningar. Vidare är de flesta indicierna, som de för oss presenterats av , av typen att vissa nyckelpersoner inom PKK träffats i under 1985- 86 eller kommit in i landet före mordet eller lämnat det efter mordet. De har också sammanträffat eller kommunicerat med andra kurder som ansetts vara östagenter. Många av dessa indicier drar onekligen till sig intresse. Bl.a. följande resonemang kunde anföras till stöd för PKK-scenariot: Att attentatet kom att ske av en ren slump, som har varit och är huvudalternativ, torde vara det mest uppseendeväckande i hela attentatet enligt vår uppfattning. Det skiljer sig därmed från alla av oss kända politiska attentat. PKK- scenariot däremot säger att de planerat och följt . Beslutet om skuggning m.m. togs närmare 6 månader före attentatet. Det skulle förklara det besvärliga faktum att vare sig den omfattande genomgång, som tagit närmare , av registrerade innehavare i län av .357 revolvrar, eller den uppföljning av – – stulna och förkomna .357 revolvrar i , eller den omfattande rund- vandring till närmare 450 olika tänkbara köpare och förmedlare av ammunition av aktuell typ, har gett resultat som i alla fall inte bidragit till mordets lösning. I PKK-scenariot kan man inte bortse från att såväl vapen som ammunition kan ha förts in i landet speciellt för detta upp- drag. Vi bör då erinra oss att den ´svenska´ andelen av såväl vapen (S&W .357 Magnum) som ammunition (batchen ) som använts sannolikt är mindre än en procent av det totala antalet i världen av respektive slag. Scenariot knyter vidare, på ett rätt intressant sätt, ihop olika indicier och ett antal vittnesmål vilket ger ett naturligt flöde i händelseförloppet. Det ger tankeväckande infallsvinklar även vid tolkningen av andra spår i denna kvadrant. Det fanns dock mycket som talade emot detta scenario, bl.a. följande: Det är en stor risk som PKK tar om de försöker mörda på detta sätt. Det skulle skada organisationen och dess syften allvarligt om de blev avslöjade. Såväl risk som skadeeffekt måste rimligen PKK:s ledning ha insett och tagit med i sina överväganden. Motivbilden är vag och dåligt belagd. Frågan är också om inte PKK rimligen måste ha förstått och accepterat den motiv för terroriststämpeln och kommunarresten. PKK-attentat utanför deras hemområde (, , , och ) har vänt sig mot egna avhoppare eller personer som uppfattats ha svikit PKK. De har då använt knivar eller pistoler, normalt finkalibriga, och skotten placerats i bakhuvudet. Mordet på skulle i så fall ha varit mönsteravvikande. Vad som däremot skulle vara analogt med tidigare mönster vid morden i och (Med- borgarhuset) är, enligt scenario, att en speciell gärningsman (skytt) kommer in i landet för att genomföra mordet och att denne får sitt offer utpekat för sig. De delar i scenario som skulle tala för en inblandning från borde rimligen ha blivit kända efter östs sammanbrott om de var korrekta. Informationen av denna dignitet skulle om inte annat ha bjudits ut till högstbjudande. Telefonkontroll- och buggningsmaterialen är vaga. Vissa av de viktigaste avsnitten som vi följt upp från scenario via , Analysgruppens rapport ned mot tolkarnas utskrifter leder till frågetecken för såväl urval som tolkning av citaten. I det scenario som presenterar är det många personer in- blandade. Det måste i så fall öka risken för att det börjar läcka i alla fall någon information . Att ingen information, utöver den rätt vaga buggnings- och telekontrollinformationen, skulle ha sipprat ut under om PKK vore inblandad är förvånande. Även med hänsyn tagen till den risk det innebär att prata bredvid munnen i denna krets och i ett fall som detta. Bevisläget i övrigt är mycket svagt även om det finns något enstaka in- dicium som skulle kunna tyda på att PKK vore ansvarigt. Slutligen gäller att vi i vårt arbete med materialet kunnat konstatera att det scenario som presenterat för oss visar stor överensstämmelse med innehållet i en SÄK-PM . Den är på ett par hundra sidor. Den utgår just från en arbetshypotes att PKK skulle ha kunnat vara ansvarigt för mordet på . Mot denna hypotes prövas sedan de indikationer som då förelåg. Det får därmed i sina huvuddrag anses ha prövats av och även av . RRV-experterna analyserade alltså avlyssningsmaterialet. De pekade på flera felkällor i detta. Deras slutsats var att avlyssningsutskrifterna måste tas med en stor nypa salt, eftersom syftningar och samband ofta är oklara (jfr om språksvårigheterna ovan). Vi har vidare fäst oss vid att RRV-experterna vid sin undersökning av den i PKK-spåret åter- kommande uppgiften om ett möte i , där mordet skulle ha planerats eller beslutats, kommit fram till att själva utgångspunkten för denna uppgift, att det skulle ha förekommit ett möte i , är dåligt belagd. Det synes inte finnas någon egentlig källa för denna upp- gift (vi bortser då från källa ). 5.16.1Allmänt om bedömningen av utredningsåtgärder i enskilda uppslag 43 Beträffande enskilda utredningsuppslag har vi inriktat vårt arbete på redovisning och på bedömning av huruvida uppslagen utifrån de fakta, som framkommer i materialet och som i övrigt är kända för oss, kan betraktas som tillräckligt utredda. Vår bedömning utgår från det perspektiv vi i vår roll haft att anlägga (se kapitel 1). När vi anmärkt att det enligt vår bedömning finns mer att göra i ett uppslag är då vi ansett det tydligt att så är fallet. I övrigt har vi valt att inte genomgående redo- visa bedömningar för varje enskilt uppslag utan att i stället inrikta oss på eventuellt återkommande brister eller förhållanden som på annat sätt kan vara värda att lyfta fram. Några utredningsavsnitt bör emellertid på grund av sin omfattning, det intresse de väckt eller annars på grund av sin betydelse för utred- ningen bedömas särskilt. Det gäller avsnitten angående och . är mycket grundligt utrett. Förundersöknings- ledningens bedömning är att inte haft med mordet att göra. Den bedömningen framstår efter ett studium av utredningsdokumenta- tionen som välgrundad. Uppslaget ter sig snarare överutrett. 43 Enskilda uppslag redovisas som framgått även i kapitel 4 och ytterligare enskilda uppslag behandlas i kapitel 6 och 7. De bedömningar som gäller dessa finns i respektive kapitel. sett ser vi det inte som vår uppgift att kritisera berörda myndigheter för att de eventuellt gjort för mycket i sin strävan att nå ett utrednings- resultat. Däremot kan det i vissa sammanhang finnas skäl att fråga sig om utredningsåtgärderna gått för långt, i den betydelsen att något skyddsvärt intresse äventyrats av vidtagna åtgärder. Utredningen avse- ende är ett av de uppslag som reser frågor av det slaget. Den första delen av utredningen – dvs. utredningen fram till – har varit föremål för viss granskning av JK och den har behandlats av tidigare kommissioner (se kapitel 1). Den första delen av utredningen och de kontroverser den orsakade har emellertid betydelse för hur den andra delen av utredningen skall bedömas. Det finns dessutom omständigheter från som vid en granskning framstår i tydligare dager. Det finns därför skäl för oss att anlägga vissa synpunkter även på den delen av utredningen, trots att den alltså redan varit föremål för viss granskning. En av de saker som uppmärksammades vid den tidigare gransk- ningen är hur den inledande utredningen angående hante- rades. Den person som fungerade som förhörsledare vid de omfattande och viktiga förhören med utsattes sedermera för allvarlig kritik av såväl åklagarna (K.G. och ) som JK. I en utfrågning inför yttrade den dåvarande förundersökningsledaren enligt Juristkom- missionens referat följande (utredningsmannen benämns i citaten utredningsman ): Till förhörsledare hade utsetts en utredningsman ansåg vara mycket anmärkningsvärt, eftersom utredningsman har ett välkänt dåligt renommé som förhörsledare. Han är dessutom föremål för en undersökning för att ha fört in osanna uppgifter i ett förundersökningsprotokoll rörande ett annat mord. (---) Utredningsman är avkopplad från utred- ningen rörande mordet på , men kallar trots detta personer till förhör angående 33-åringen (, vår anm.). Ingen kan få stopp på honom. Förhören med 33-åringen gick snett. En viktig orsak härtill var den dåliga förhörsledaren. 33-åringen fick aldrig lämna några riktiga uppgifter. Enligt borde ett riktigt slutförhör ha kommit till stånd. I vårt arbete har en del ytterligare framkommit. I en promemoria av internutredningsgruppen vid polismyndigheten i det distrikt där utredningsman arbetade beskrivs dennes tjänstgöring. 44 Promemorian har upprättats efter förfrågningar från den tidigare Palme- kommissionen. Bl.a. uppges att han förekom i en uppmärksammad affär vid narkotikaroteln. Utredningsmannen hade lånat pengar av huvud- mannen i ett stort narkotikamål såväl under som efter målets av- görande. pågick också ett ärende mot honom för att han tagit emot pengar för vidare befordran till annan men inte gjort detta. Efter dessa affärer sjukskrev han sig. Han kom sedan inte tillbaka. Nämnas bör också att utredningsmannen, enligt internutrednings- gruppen, tidigare hade dömts för misshandel och urkundsförfalskning i samband med tjänsten. Vi har ställt oss frågan varför en person som misskött sina uppdrag på detta sätt över huvud taget kunnat få fortsatta uppdrag inom krimi- nalpolisen. Framför allt undrar vi hur det kom sig att en person med denna bakgrund kom att betros med en så viktig uppgift som förhören med den förste huvudmisstänkte för mordet på . Utredningsmannen tjänstgjorde vid tiden för mordet på Stockholms- polisens våldsrotel. Polisintendenten , chef för spaningssektionen, beskrev i utfrågning inför utredningsmannens roll i mordutredningen på följande sätt: Utredningsman tillsammans med andra polismän från den grupp på våldsroteln, där de egentligen var placerade, arbetade fortsättningsvis vidare med uppgifter rörande 33-åringen. Den utredning som då togs fram ledde till att chefsåklagaren , efter föredragning av utred- ningsman , beslutade att 33-åringen på nytt skulle hämtas till förhör. förklarades 33-åringen an- hållen. Förhören med den misstänkte leddes av utredningsman var utredningsman helt okänd för . Enligt var det dock en bra polisman och fann därför inte anledning att göra någon ändring beträffande frågan om vem som skulle sköta förhören med den misstänkte. Den person som omnämns är poliskommissarie , vid tiden för mordet chef för våldsroteln. ingick liksom i s.k. ledningsgrupp. Upplysningarna innebär att det fanns kun- skap om utredningsmannens person inom polisledningen och att hans kvalifikationer där hade bedömts vara till fyllest för de uppgifter han anförtroddes. I en av promemorior, daterad , finns följande uppgifter: Kommissarie , , har vid samtal denna dag lämnat bl.a. följande upplysningar. Han hade som chef för narkotikaroteln ett mycket gott sam- arbete med polisen i pd. Genom de kontakter som han då knöt fick han vissa upplysningar rörande utredningsman dvs man varnade helt enkelt för den mannen. Detta skedde i anslutning till att utredningsman sökte anställning vid polisen i . E (, vår anm.) tog därvid kontakt med Wranghult och polisintendenten och informerade dessa om vad som upplysts beträffande utred- ningsman och med att utredningsman senare fick anställning i var det tal om att placera honom på narkotikaroteln. E vägrade emellertid att ta emot honom. Utredningsman placerades då på vålds- roteln. E informerade därvid om vad som hade upplysts om utred- ningsman information från E:s sida lämnades således innan mordet på . Dessa uppgifter bekräftar att de omständigheter som gjorde den aktuelle utredningsmannen olämplig var kända inom utrednings- organisationen. Hur det kommer sig att han likväl anförtroddes upp- giften att hålla förhör i har vi inte kunnat utröna. Utredningen utsatte sig i alla händelser härmed för risken att dess arbete skulle kunna misstänkliggöras. Den öppnade sig i praktiken för beskyllningar om att utredningen riggades, eftersom det var hand- lingar av sådant slag som den aktuelle utredningsmannen gjort sig omtalad för. Utvecklingen kom sedan att visa att hans agerande som förhörsledare för G allvarligt kunde ifrågasättas. De utredningsåtgärder han ansvarade för kritiserades sedermera av för- undersökningsledaren , som inför förklarade att han försökte få vederbörande utbytt, eftersom han inte för det minsta kunde lita på dennes objektivitet. 45 Av vad sammantaget anfört i denna sak framgår att han ansåg sig ha blivit vilseledd av polisen beträffande misstankarna mot . I betänkande beskrivs att vid ett sammanträffande med och Hans Wranghult utanför polishuset försökte förmå polisledningen att skilja utredningsmannen från ärendet. Detta vann dock inte gehör, utan denne fick fortsätta att arbeta med utredningen avseende . I den mån polisledningen inte redan tidigare övervägt utrednings- mannens lämplighet, hade det funnits anledning att göra det efter det som utspann sig i anslutning till dennes insatser i utredningen och i synnerhet sedan saken påpekats av förundersökningsledaren. Medan det framstår som anmärkningsvärt att utredningsman överhuvudtaget 45Juristkommissionens utfrågning med . 46SOU 1987:72 s. 57 fick utredningsuppgifter i ärendet, ter det sig än märkligare att han fick vara kvar efter det att han i ärendet dokumenterat sin olämplighet. Den enda förklaring vi kan se till att utredningsmannen anlitades i ärendet är att de allmänna krav som ställdes på professionalism inom kriminalpolisen inte var högre än att han, trots sina brister, kunde anlitas lika väl som någon annan utredare, dvs. att de kompetenskrav som ställdes på en utredningsman inom inte var högre än så och att de fel han tidigare i sin karriär begått mer sågs som utslag av överambition än som oförenligt med den polisiära upp- giften. Det kan naturligtvis finnas andra förklaringar, men det bör påpekas att vi inte sett några tecken på att man från polisens sida sär- skilt valde ut denne utredningsman för att nå ett visst utrednings- resultat. Förklaringen till att utredningsmannen inte skildes från ärendet sedan han visat vad han gick för kan mycket väl vara att kravet härpå från polisens sida kom från fel håll, dvs. från förundersöknings- ledningen/åklagaren. Det finns som framgått av de tidigare kommis- sionernas granskning och vår redogörelse i kapitel 1 många exempel på att polisledningen demonstrativt ignorerade önskemål från åklagarhåll. I detta fall gjorde polisledningen alltså detta trots att man själv måste ha gjort samma bedömning som åklagaren avseende utredningsmannens insatser, som ju var uppenbart oförenliga med professionellt polis- arbete. Som vi tolkar skeendet bidrog denne utredningsmans bristande professionalism till att, som det skulle visa sig, ogrundade misstankar kom att riktas mot . Det fanns visserligen skäl att noga utreda uppgifterna angående , men det var de tvivelaktiga åtgärderna från utredningsmannens sida som låg till grund för anhållandet av och den häktningsframställning som ingavs. Styrkan i de misstankar detta föranledde var något som sedan kom att få lida av och leva med. Enligt det pressmeddelande lät publicera när han lade ned förundersökningen mot ansåg han således att denne hade utsatts för en rättskränkning av allvarlig be- skaffenhet. Vi delar den bedömningen. Vi anser det därvid anmärk- ningsvärt att det aldrig skett någon utvärdering inom polisen av vad det var som gick fel i denna hantering. Den andra delen av utredningen mot – efter – är inte lika väl känd. Uppgifterna kring och vad denne gjorde mordkvällen etc. var inför denna andra utredningsomgång redan utredda. Förundersökningen mot honom hade lagts ned; åklagarens be- dömning innebar i praktiken att hade alibi, om än icke ett vattentätt sådant. Mot den bakgrunden finns det anledning till eftertänk- samhet inför den fortsatta utredningen, som själv och hans omgivning måste ha upplevt som mycket pressande. Det gäller inte minst den telefonavlyssning som var underkastad sommaren och (det framgår av dokumenta- tionen från avlyssningen att misstänkte att han var avlyssnad). Tingsrätten har i och för sig bedömt och godkänt åtgärderna, men det måste likväl sättas i fråga om inte åtminstone avlyssningen – mitten av augusti-mitten av november – pågick längre än det fanns grund för.