sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — (1993) har i en genomgång av internationella forskningsresultat visat på att anhöriginsatser varken verkar visa på några klassmässiga kopplingar eller kopplingar till olika typer av boendeort. Våra resultat kring de äldres insatser ligger mer i linje med detta. Icke desto mindre framstår knappast våra resultat för hela befolkningen som orimliga, i ljuset av de andra uppgifter vi presenterat i denna undersökning. Möjligen finns det två olika typer av förklaringar till de skillnader som uppstår. En övervägande del av forskningen kring informella insatser verkar ha utgått från och rört äldre. Kanske har man tenderat att överföra slutsatser som rör dessa till hela den grupp i befolkningen som gör regelbundna insatser för någon i det egna hemmet. Detta låter sig inte göras, då bara drygt hälften av alla anhöriginsatser verkar riktas mot äldre (se 1996). En annan typ av förklaring skulle kunna vara att vi och med en bred medborgaransats här fångat upp delvis nya och andra fenomen. Våra data tyder på att det sociala kontrakt som finns mellan anhöriga inte har genomgått några större förändringar under 1990- talet. Om det funnits försök att skriva om det kontrakt som vuxit fram mellan anhöriga och staten – här i form av kommun och lands- tingskommuner – kan vi konstatera att detta inte verkar ha fått något tydligt utslag på befolkningsnivå. Våra data pekar på stabila förhållanden, framförallt när det gäller förekomst av och omfattning på informella insatser utanför det egna hemmet men också för in- satser i det egna hushållet. Dessa resultat ligger också i linje med annan forskning som vuxit fram och som visar att anhöriginsatser och anhörigomsorg inte på något enkelt sätt verkar hopkopplade, varken med omsorgspolicy eller ens med omfatt- ningen på välfärdsstatens satsningar. Lingsom (1998) visar till exempel att i verkar inte medborgarnas insatser för sina an- höriga ha gått ner när välfärdsstatens satsningar ökade, men inte heller har de gått upp när nedskärningar genomförts under senare De tycks i stället vara påfallande stabila. Våra studier sträcker sig emellertid över , varför eventuella föränd- ringar av mer långsiktigt och djupgående slag inte kan uteslutas. Om man slår ihop insatserna för anhöriga i det egna och utanför det egna hushållet finner vi att omkring en fjärdedel av befolkningen gör anhöriginsatser på en mer regelbunden basis. Det är en ansenlig del av medborgarna som sammantaget utför mycket stora insatser, på vilket sätt vi än räknar. Genom en ensidig fokusering på välfärds- statens ansvar har det varit lätt att förbise de insatser som gjorts utanför detta system, trots att till exempel Sekretariatet för fram- tidsstudier lade fast att anhörigom- sorgen totalt sett var betydligt större än de offentliga insatserna (se Tid för omsorg 1983). Vid övergripande beskrivningar av och forsk- ning om de skandinaviska välfärdsstaterna har det varit påfallande hur man förbigått både informella och frivilliga insatser (se t.ex. Esping 1990; Esping 1987). Det finns också skäl anta att informella insatser inte sällan bara har tagits för givna, inte minst därför att de ofta utförts av kvinnor. Att den moderna välfärdsstaten i avgörande utsträckning har varit beroende av dessa insatser råder det emellertid ingen tvekan om. Att den här typen av aktiviteter också fyller en roll för att skapa och upprätthålla socialt kapital kan det heller knappast råda något tvivel om. Avslutande diskussion om medborgar- skapets olika uttrycksformer Vilka uttrycksformer i och vid sidan av föreningslivet tar sig med- borgarskapet på tröskeln ? Det är den fråga som vi till en del försökt utforska i vår undersökning och belysa i detta kapitel. Det har nog med all tydlighet framgått att det är fråga om en mängd olika uttrycksformer, en brokig mångfald av insatser och engage- mang. Frivilliga insatser i föreningslivet är en uttrycksform för med- borgarskap. Informella insatser och hjälparbete för anhöriga som man inte sammanbor med, för grannar och vänner, är en annan ut- trycksform för medborgarskap och engagemang inom det civila samhället. Insatser för gamla, sjuka eller funktionshindrade anhöriga som individen sammanbor med är också uttryck för engagemang, men med delvis andra villkor och drivkrafter. Av kapitlet framgår att vi givit medborgarskap en vid tolkning, som går utöver den direkta politiska innebörd som utgjort utgångspunkten för så gott som all svensk forskning om det aktiva medborgarskapet. Det perspektiv på medborgarskap, som vi anlagt har varit nästan helt obeaktat och det ger andra bilder av än den pessimistiska bild som målats upp . Det samlade intrycket av våra resultat är att vi är en påfallande aktiv och engagerad befolkning. Det här står emellertid inte i motsättning till de problem som gäller minskat engagemang för direkt politiskt arbete, som konstaterats i andra sammanhang, och som naturligtvis får konsekvenser för medborgarskap och demokrati. I såväl denna, som i de tidigare befolkningsstudier vi genomfört, har insatser utgjort utgångspunkten för vårt intresse. Vi har dess- utom lagt oss vinn om att fånga upp ett brett spektrum av dessa insatser. Ansatsen är vid, men icke desto mindre har den en nytto- inriktad slagsida i den bemärkelsen att vi i första hand fångar upp en målinriktad aktivitet och inte deltagande i allmänhet. Det blir ofrånkomligen och endast en fragmentarisk bild vi kan presentera av ett komplext och sammansatt fenomen. Den här typen av under- sökning ger möjlighet att fastställa omfattning och förändringar samt belysa samband mellan olika faktorer när det gäller frivilliga och informella insatser. Men ett grundläggande antagande är att dessa aktiviteter får en vidare betydelse utöver den enskilda insatsen och dess omedelbara effekter. Vår inriktning utgör en delvis annan ansats än vad som varit vanligt i den gängse svenska traditionen. Vi tror dock att vår under- sökning fångar upp väsentliga stråk i det aktiva medborgarskapet. Dessutom anknyter vi, med den inriktning vår befolkningsstudie har, till en internationell forskningstradition där det sociala engage- manget hos medborgarna tydligare fokuseras än i svensk forsknings- tradition. Engagemanget är omfattande och knappast i avtagande Låt oss slå fast att den svenska befolkningens medborgerliga engage- mang är stort och relativt stabilt när det gäller de slags uttrycks- former som vi här undersökt. Det är stort, både i absoluta och rela- tiva termer. I ett internationellt jämförande perspektiv framstår svenskarna som mycket aktiva, både när det gäller frivilliga och informella insatser. På befolkningsnivå framstår medborgarnas engagemang också som stabilt , framförallt när det gäller omfattning men också i stor utsträckning vad gäller inrikt- ning. Vi finner med andra ord inga belägg för att frivilliga insatser – som en uttrycksform för medborgarskapet – skulle vara på väg att erodera i det senmoderna . Vår forskning pekar i stället på att det finns en fortsatt hög nivå av traditionella aktiviteter, som vi ser tendenser till nya uttryck. Bättre än andra kanske vi med vår typ av ansats fångar en accentuerande rörelse med flera tenden- ser – där en verkar vara att frivilliga gör en avgränsad insats, utan att ha ett bredare engagemang i sin förening. Vi har sett hur av befolkningen i åldern hade utfört frivilliga insatser i föreningslivet före mättillfället och att hade utfört informella insatser på regelbunden basis för någon man inte bodde med. Det innebär att 2/3 av alla medborgare utför oavlönade insatser utanför det egna hushållet. Det är en mycket hög andel, också i internationell jämförelse. Frågan är emellertid hur stabil denna situation kan antas vara. Internationell och svensk forskning visar att människor i västvärlden får mer individualistiska värderingar. Det gäller också för och de frivilligt aktiva. Våra resultat visar att en sådan utveckling inte verkar stå i motsättning till en beredvillighet att göra frivilliga eller informella insatser. Resultaten från våra befolkningsstudier pekar – i linje med annan forskning – mot att medelåldern ökar bland dem som gör frivillig- insatser. En viktig förklaringsfaktor skulle kunna vara ett genera- tions- eller kohortfenomen, såtillvida att äldre och medelålders generationer av medborgare – där många fostrats i en plikt- och folkrörelsetradition – fortsätter att vara aktiva och gör insatser långt upp i åldrarna. Det finns dock en risk att denna beredskap och dessa slags handlingsmönster inte kommer att återfinnas bland de yngre. De informella insatserna verkar öka med stigande ålder. Detta kanske snarare förklaras med livsloppets villkor. Hur förhåller sig då de insatser vi studerat till varandra och hur pass omfattande är de? Vi kan få en föreställning om förhållandet mellan insatserna genom att slå ihop den totala mängden frivilligt arbete med det informella arbetet. Vi finner då att andelen frivilligt arbete utgör , andelen informella insatser utanför det egna hushållet och att andelen insatser i det egna hus- hållet utgör av den totala insatsvolymen. Man kan vidare få en bild av omfattningen på sådana här insatser genom att räkna om det totala antalet timmar som utförs till helårsarbeten. Med en sådan beräkningsgrund finner vi att det obetalda frivilliga arbete och de informella insatser som utförs lågt räknat motsvarar drygt 200 000 helårsarbeten för var och en av insatstyperna. en omfattande aktivitet, hur vi än väljer att betrakta dessa uppgifter och vilka värden vi än vill tillskriva dem. Vilka är de aktiva? I vilken utsträckning skiljer sig då de frivilligt aktiva och de som gör informella insatser från andra grupper? Om vi först granskar de fri- villigt aktiva, finner vi att skillnaderna mellan dessa och de som inte är aktiva är större än , trots att fler nu är frivilligt aktiva. Utbildningen slår tydligare igenom, för att förklara varför någon utför frivilligt arbete 1998, än vad den gjorde 1992. Högutbildade är betydligt oftare frivilligt aktiva än lågutbildade. Det är också de högutbildade som främst ökat sitt engagemang, inte minst gäller det för kvinnorna. Bland de i förvärvsaktiv ålder har en betydligt mer markant ökning av frivilligt aktiva skett bland grupper som har sin fackliga tillhörighet i ett , än bland grupper med annan facklig tillhörighet. Tydligare än 1992 framträder också i 1998-års undersökning be- tydelsen av hur och var man bor. Boendet är uttryck för ekonomiska såväl som sociala och kulturella förhållanden. Klyftan tycks större mellan storstad och mindre orter, mellan stad och landsbygd än vid mätningen 1992. Innevånare i storstäder är mindre ofta frivilligt aktiva än de som bor i andra ortstyper. Mest aktiva är de som bor på landsbygden. I allra minst utsträckning är lågutbildade i storstäder frivilligt aktiva i föreningslivet. Vad gäller de grupper som utför informella insatser kan vi först och främst konstatera att de finns brett och stabilt representerade i stora befolkningsskikt. Det gäller både för dem som gör insatser för någon inom och utanför det egna hushållet. Utbildningen slår emellertid, något oväntat, igenom bland båda grupperna. Liksom bland de frivilligt aktiva gör människor med högre utbildning be- tydligt oftare insatser än lågutbildade. Ålder är också en gemensam förklaringsfaktor, så att insatserna ökar med stigande ålder. Bland de äldre i befolkningen – – är andelen som utför informella insatser inom och utanför det egna hushållet betydligt större än för övriga åldersgrupper. För de som gör insatser för någon man inte sammanbor med ut- gör dessutom inkomstens storlek en klar och tydlig förklaringsfaktor. Ju högre inkomst någon har, i ju större utsträckning verkar man be- nägen att göra sådana här slag av insatser. Detta tycks i synnerhet gälla för kvinnor. För de som gör stödinsatser för någon i det egna hushållet utgör också ortstyp en förklaringsfaktor. Liksom för de frivilligt aktiva gör de som bor i storstäder betydligt mindre insatser än andra. Invand- rare bistår dessutom i högre utsträckning än andra grupper någon anhörig i det egna hemmet. Sammanfattningsvis har vi sett att det finns grundläggande lik- heter, i det avseendet att det delvis är samma faktorer som har be- tydelse för att förklara förekomst av såväl frivilliga som informella insatser. Det finns emellertid också en del olikheter, både mellan de som gör frivilliga insatser respektive informella insatser och mellan dem som gör informella insatser utanför hemmet, å ena sidan, och de som bistår med insatser i det egna hemmet, å den andra. Det är angeläget att betona att det är stora grupper av medborgare som är involverade i dessa olika slags aktiviteter, vilket gör att det är svårt att hitta enkla och entydiga mönster som fångar in och fullödigt förklarar engagemanget och dess bestämningsfaktorer. Den bredd i insatserna som påtalats har dock en motbild, som också bör noteras. Det finns tydliga kopplingar mellan olika former för engagemang. De frivilligt aktiva i föreningslivet är i högre grad än andra grupper engagerade i att utföra informella insatser för an- höriga som de inte sammanbor med, grannar och vänner. Människor som utför frivilligarbete eller informella insatser är i större utsträck- ning än andra också delaktiga i informella nätverk som har någon kontinuitet. Från detta mönster avviker de äldre medborgare som gör anhöriginsatser i det egna hushållet – de är i mindre utsträckning frivilligt aktiva än andra i samma ålder. Blir insatserna mer om- fattande tenderar också nätverken att vara glesare, liksom övriga informella insatser att bli mindre. Vi har anledning att tro att in- satserna här kan bli så omfattande och betungande att det försvårar möjligheterna att vända sig utåt och söka tillhörighet i andra sam- manhang, än i det egna hemmet. Trots att vi lagt fast, att det finns en övergripande stabilitet i det fri- villiga engagemanget har en central fråga för vår undersökning och som vi diskuterat i detta kapitel varit följande: har medborgarnas engagemang i föreningslivet förändrats till omfattning och inrikt- ning ? Vi har i denna undersökning visat att när det gäller frivilliga insatser har dessa inte minskat i omfattning , utan vi finner i stället en mindre ökning. Det är rimligt anta att förändringar i någon form har ägt rum. Föreningslivet och medborgarnas engagemang i detta kan ses som dynamiska fenomen som torde förändra sig, i takt med att samhället förändras i övrigt. Å andra sidan, kan man hävda, att de som förflutit mellan våra två mättillfällen är en väl för att studera förändringar av den här karaktären. Dessutom behövs med all sannolikhet en annan metodologisk ansats än en traditionell survey- undersökning för att på djupet få fatt i förändringsmönster inom föreningslivet. En stabilitet i befolkningens föreningsengagemang över har emellertid även konstaterats av forskare i andra länder. Hur föreningslivets utveckling hänger ihop med förändrings- processer i samhället i övrigt är en komplicerad frågeställning, som vår undersökning inte ger några svar på. Men så mycket kan man ändå konstatera att förändringar i – såsom hög arbetslöshet och betydande nedskärningar inom många om- råden – inte lämnat några spår efter sig i form av att det frivilliga arbetet minskat i omfattning. En minskning hade kunnat tolkas som uttryck för att medborgarna i förändringstider reagerat med upp- givenhet och tillbakadragande. Ökningen blir, med samma tolk- ningsperspektiv, ett uttryck för att den svenska medborgaren trots allt väljer att fortsättningsvis också uttrycka sig i form av utåtriktade aktiviteter av den här typen. Svenskens tilltro till det frivilliga arbetets egenvärde och ökade värdering av detta som demokrati- skapande kraft , som vi konstaterat, ger stöd för en tolkning i denna riktning. Men med en helt annan tolkning skulle man kunna se det omfattande frivilligarbetet, och inte minst den ökning vi iakttagit, som ett uttryck för kompensatoriska insatser från medborgarnas sida för nedskärningar i offentlig service. Sådana mönster har kunnat identifieras i andra europeiska länder. Kan den ökning vi konstaterat i det frivilliga arbetets omfattning, och ännu mer den förändring som ändå skett beträffande inrikt- ningen, ses som ett tecken på att vi håller på att få ett mer nytto- inriktat frivilligt arbete och som kompensation för offentlig service? Det vi främst tänker på är den ökning vi sett av de frivilliga insatser- na inom socialt inriktade organisationer. Vi tror inte att det är fråga om en tillfällighet. har betydelsen av de socialt inriktade organisationernas verksamheter kommit i fokus på ett mycket tydligare sätt än tidigare, både i massmedia och lokalpolitik. Detta kan vara en del av bakgrunden till att fler väljer att gestalta sitt medborgerliga engagemang inom till exempel humanitära organisationer. Vår egen forskning visar att en hel del organisationer av det här slaget hittat nya former för sina verksam- heter, vilket kanske gör dem mer tilltalande för den moderna med- borgaren. Å andra sidan, finns det kritiska röster som varnar för att det ökande intresset för socialt inriktat frivilligarbete skulle kunna vara uttryck för en ny syn på välfärden i och i förläng- ningen skulle kunna leda till att välgörenheten åter blir legitim. Eftersom forskning visat att medlemskapen sjunker inom många organisationstyper är en rimlig tolkning också att, bland dem som faktiskt fortsätter att vara medlemmar, ökar andelen som inte bara är medlemmar utan också gör en aktiv insats. Kanske är det fråga om ett ökat tryck i föreningslivet mot att medlemmarna ska göra aktiva insatser. Om kravet på kompetens hos de frivilliga ökar, såsom tidigare diskuterats, kan man fundera på om den kravlösa tillhörighet som bara medlemskap representerar inte längre blir gångbar. Vilka blir konsekvenserna av detta för utvecklingen av det svenska föreningslivet? Det är kvinnorna som i huvudsak står för den ökning i det fri- villiga arbetet som skett . Socialt inriktat frivillig- arbete förekommer mycket oftare bland kvinnor än bland män. När den sociala gestaltningen av medborgarskapet nu tycks ha fått en mer framträdande plats i föreningslivet , beror det i hög grad på att kvinnorna uttrycker sig i föreningslivet i ett ökande antal. Kvinnorna har också ökat sitt deltagande inom mer typiskt manliga områden, som idrotten. Det tycks finnas fog för att hävda att det skett en viss feminisering av medborgarskapet såsom det gestaltar sig i föreningsengagemang, . Pensionärerna är en anmärkningsvärt aktiv grupp, ur vilket perspektiv vi än väljer att betrakta saken. Det är också den enskilda grupp inom vilket andelen frivilliga ökar mest, relativt sett, . Ökningen är mest markant när det gäller socialt inriktade organisationer, vilket förstärker bilden av det socialt inriktade fri- villigengagemangets ökade betydelse. När vi i denna studie undersökt informella insatser – både i och utanför det egna hushållet – finner vi att de är påfallande stabila och verkar genomgå relativt små förändringar . Vi finner därför inga empiriska belägg, varken för någon påtaglig ökning eller för någon förändrad inriktning. Våra resultat pekar i stället på att informella insatser inte på något enkelt sätt är av- speglingar av, eller ens direkt ihopkopplade med, övergripande välfärdspolitik eller omsorgspolitikens konkreta utformning. Kompensatoriska insatser för offentlig service antog vi snarare skulle visa sig i form av en tydlig ökning av de informella insatserna än i en ökning av frivilligt föreningsengagemang. Vi återfinner emellertid bara små ökningar inom några områden som rör infor- mella insatser. Vad som emellertid har förändrats är synen på informella insatser. Fastän den här typen av insatser utförts i stor skala har de först fått en något större uppmärksamhet. Detta kan förklaras med att det genom en ensidig fokusering på välfärdsstatens ansvar har varit lätt att förbise eller negligera insatser som gjorts utanför detta system, liksom att forskningen om svensk välfärd och dess utformning förbigått informella insatser. Detta har haft både med ideologiska ställningstaganden och forskningens inriktning att göra. Att ha resurser och få tillhörighet När vi i denna undersökning försöker att anlägga en bred befolk- ningsansats och fånga upp ett flertal uttrycksformer för det moderna utvidgade medborgarskapet framträder några tydliga mönster. Det råder ingen som helst tvekan om att tillgång till egna resurser och sociala arenor å ena sidan och å andra sidan traditioner och kulturella betingelser i avsevärd utsträckning kan bidra till att förklara förekomsten av insatser av olika slag. Tydligt framträder dock bilden av ett kumulativt medborgarskap, där den som gör mycket verkar göra mer. Medborgarskapets gestalt- ning i form av frivilligt arbete och informella insatser verkar inte vara i stället för några andra aktiviteter, utan tycks snarare ofta ha karaktären av ett både och; att både ingå i informella nätverk och ha ett frivilligengagemang, att både göra informella och frivilliga in- satser, att helt enkelt ha eller skaffa sig tillgång till fler arenor, där man finner olika uttrycksformer för ett medborgarskap . Vi finner att en ansenlig del av befolkningen har ett aktivt engagemang som omfattar flera av de områden vi undersökt. I andra änden av ett kontinuum finner vi av befolkningen som inte är engage- rade inom någon av de former för aktiviteter vi här undersökt och ej heller tillhör något nätverk. Vad karaktäriserar då denna grupp? Mönstret är det förväntade mot bakgrund av våra tidigare resultat, men får här en ännu större tydlighet: gruppen domineras av lågut- bildade, låginkomsttagare i storstäder, som dessutom haft föräldrar som inte själva varit föreningsaktiva. Eftersom de fenomen vi studerat har en bred folklig förankring, hittar vi också komplexa och ibland överraskande mönster. Vi har till exempel sett att det inte finns några stora skillnader mellan invandrare och etniska svenskar eller mellan arbetslösa och de som arbetar, vad gäller omfattningen i de här slagen av medborgerligt engagemang. Det finns med andra ord inget enkelt miserabilitets- mönster. Å andra sidan, ser vi utbildningens tydliga och ökande betydelse. Våra resultat visar gång på gång att de medborgare som är aktiva och gör insatser har högre utbildning än andra. Det finns anledning till oro om detta mönster visar sig bli permanent. Detta är ett angeläget område för fortsatt forskning. Det engagerade medborgarskapet – i den betydelse vi här stude- rat det – är förknippat med något slags tillhörighet. Denna kan ta sig olika uttryck. Föreningslivet kan ge en sådan tillhörighet. Kontakter och nätverk i närmiljön kan också ge tillhörighet. I vår undersök- ning studerade vi utbredningen beträffande en viss typ av nätverk. Det visar sig att ungefär hälften av befolkningen har tillgång till minst ett informellt nätverk av någon kontinuitet, där människor regelbundet träffas och gör något tillsammans. Här har vi påbörjat forskning kring ett viktigt område vars betydelse inte tidigare upp- märksammats i den svenska forskningstraditionen. I vår undersökning har vi framför allt analyserat olika typer av insatser och kopplingarna mellan dessa. De samband vi urskilt visar att en typ av insats ofta tycks vara förutsättningen för eller effekten av ett annat engagemang. Detta är ett viktigt resultat som inte uppmärksammats. I övrigt har vi inte studerat effekterna av de uttrycksformer och den vitalitet som diskuterats. Internationell forskning har dock visat på att det inte finns några entydiga kopp- lingar mellan frivilligt engagemang å ena sidan och, demokratiska och solidaritetsinriktade värderingar å andra sidan. Det finns därför anledning att fortsätta och fördjupa det arbete vi påbörjat, nu med inriktning mot engagemangets effekter, både på individ- och sam- hällsnivå.