sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — Huvudsyftet var att diskutera frågor om konst som stulits av nazisterna från offren för förföljelserna, livförsäkringar som aldrig utbetalats till deras efterlevande och annan egendom som konfiskerats från synagogor, skolor och andra gemensamhetsanläggningar. Konferensen var en uppföljning av den s.k. där främst det s.k. Naziguldet stod på dagordningen. privata arkiv.5 Kommissionens arbete har därför i ett antal fall resulterat i en återgång till utgångspunkten för efterforskningarna; nämligen bara ett rykte eller ofullständiga anklagelser. Som en bakgrund redogör kommissionen kortfattat i avsnitt 6.2 för nazisternas konfiskeringar och plundringar av personliga tillgångar och i avsnitt 6.3 redovisas några av de möjliga vägar på vilka det rövade godset kan ha kommit till . Kommissionens utredningar och iakttagelser redovisas i avsnitten 6.4 och 6.5. Avslutningsvis lämnas sammanfattande slutsatser i avsnitt 6.6. 6.2Nazitysklands konfiskering och plundring av personliga tillgångar vidtog nazisterna förberedelser för konfiskering av judiska tillgångar och lät utfärda en order om att alla judar skulle deklarera sin egendom i och utomlands. Liknande lagstiftning kom även att gälla för . Med egendom avsågs alla slags ägodelar, även konst och juveler. Endast personliga tillhörigheter och föremål med ett värde understigande 5 000 riksmark undantogs. Sedan registrering skett skulle även förändringar i förmögenhetsinnehavet anmälas. Nazisterna hade därigenom kartlagt i vilka judiska hem det fanns värdefull konst och andra dyrbara tillgångar. utfärdades en ny förordning angående judisk egendom i vilken bl.a. stadgades att judar inte fick förvärva konst och juveler med ett värde överstigande 1 000 riksmark samt att försäljning av sådana föremål endast fick ske till vissa offentliga (reichseigenen) försäljningsställen. Till ägare som fick sin konst konfiskerad utgick ingen kompensation.6 – som en konsekvens av händelserna under – ökade utvandringen från Nazityskland. Påpassligt införde nazisterna då en ny tysk valutalag som försvårade för och i de flesta fall hindrade judiska emigranter och flyktingar att föra med sig värdeföremål och annat flyttgods. Denna reglering fick till följd att tiotusentals judar som lämnade Nazityskland tvingades realisera eller ge bort sin egendom. 5Kommissionen har heller inte kunnat kräva att få ta del av enskilda arkiv utan samtycke från berörda familjer eller företag. 6Lynn: The Rape of . Reglerna skärptes ytterligare genom att judarna blev skyldiga att låta inlösa guld, silver, ädelmetaller och pärlor mot ersättning efter visst kommissionsavdrag. Ett belopp om högst 500 riksmark betalades ut till inlämnaren och resterande ersättning över- fördes till ett spärrat konto, vilket i realiteten innebar att beloppet aldrig kom inlämnaren tillgodo. Inlämnandet skedde till särskilda pantbanker (Städt. Efter krigsutbrottet blev nazisterna alltmer brutala i sin hållning till judarna. införde tyskarna i det invaderade för- ordningar om tvångsinlösen och konfiskering av judiska tillgångar. Liknande regleringar kom även att gälla i andra länder som kom under tysk ockupation. I de i väster ockuperade länderna verkade bl.a. sär- skilda mobila SS-enheter, de s.k. Devisenschutzkommandos. Dessa genomsökte bl.a. banker och lät bryta upp bankfack. Vidare insamlade de guld hos juvelerare och guldsmeder. Troligen beslagtogs även ett stort antal värdepapper. Allt skedde med stöd av olika dekret och förordningar för att ge sken av att jakten på guld och värdeföremål företogs på laglig grund. Konfiskeringen och plundringen av privattillgångar bekräftades vid de förhör med skilda nazistiska företrädare som hölls efter krigsslutet. I förhören medgav de bl.a. att diamanter och värdefulla stenar hade stulits från judiska privatpersoner och juvelerare. De tillstod också att särskilda företag direkt underställda naziregimen hade bildats för detta ändamål, som t.ex. Diamant-Kontor Av en av den amerikanska militärregeringen i efter kriget sammanställd rapport framgår att chefen för , Kremer, vid ett styrelsesammanträde uttalat bl.a. följande:7 The sole activity of this corporation (D.K.) is, as you know, the dealing in and precious stones from Jewish Jewelry. (Reich Economics Ministry) has issued by decree of 9, 1939, the direction for this, and it is by virtue of this decree which has given us the real activities for which this company was started. I samband med att allt fler getton bildades inleddes en mer organiserad och målinriktad konfiskering av judisk egendom och gränsdragningen mellan konfiskering och plundring blev alltmer diffus. Nazisternas order om snabba tvångsförflyttningar till getton fick till följd att judiska hem och personliga tillhörigheter övergavs. Judisk egendom som på detta sätt lämnades kvar konfiskerades eller plundrades av nazister och lokalbefolkning. 7 Precious Stones and Jewellery, NA RG 260, Box 167, 390/46/471. I flertalet getton tvingades befolkningen att bl.a. betala för för- valtningen av gettot samt att utge kollektiva straffavgifter för begångna brott mot de av nazisterna utfärdade förordningarna.8 Betalningsmedlet utgjordes av valuta, men även av guld och silver, s.k. Kontributionsgold. Efter deportationerna till förintelselägren plundrades gettona på de få personliga tillhörigheter som fortfarande fanns kvar, och som inte tidigare hade konfiskerats av nazisterna. I och med att deportationerna mot öst började, friställdes en mängd lägenheter med sitt innehåll av möbler samt andra föremål som de deporterade inte kunde ta med sig. utfärdades ett tillägg till lagen om riksmedborgarskap, som angav att judar som bosatte sig utomlands inte kunde vara riksmedborgare och att deras egendom skulle tillfalla Riket. Judisk egendom (Judengut) började auktioneras ut på flera platser i . Följande uppgifter ur en nyligen publicerad fallstudie beträffande staden ger viss inblick angående omfattningen av hanteringen av den konfiskerade judiska egendomen.9 till krigssammanbrottet försiggick offentliga auktioner av judisk egendom i så gott som . Bara skeppades till hela möbeluppsättningar från tusentals lägenheter som hade tillhört deporterade holländska judar och fraktades totalt 2 699 järnvägsvagnar med judisk egendom till . Naziregimens ekonomiska plundring av judarna nådde sin ohyggliga kulmen i dödslägren. I samband med att de allierade 1945 påträffade Reichsbanks guld- och valutareserver i Merkers fann man där också bevis för att det under den nazityska statsapparatens administration hade pågått plundring av smycken, vigselringar och tandguld i samband med deportationerna till dödslägren i öst. De juveler och liknande värdeföremål som denna hantering inbringade sändes via Reichsbank till pantbanken i (Städt. Pfandleihanstalt) som avyttrade godset till bl.a. utlandet.10 8Judiska församlingens i dåvarande ordförande (Adama Czerniakowa dziennik getta warszawskiego, wyd M. Fuks, En allmän redogörelse lämnas också i : The Destruction of Jews, 2nd edition, 1985, sid 234 ff. 9Frank Bajhor: The Beneficiaries of Aryanization : as a Case Study, Yad Vashem Studies, XXVI, , 1997. de sk Melmerleveranserna hänvisas till kommissionens interimrapport s. 62-69. Såvitt kommissionen har kunnat utröna finns inga handlingar från pantbank bevarade. Bland Reichsbanks handlingar påträffade de allierade däremot brev från pantbanken i vari man uttryckte oro för de stora mängder gods som översändes från Reichsbank. Godstillströmningen var så stor 6.2.2Särskilt om utrensning och plundring av konst efter makttillträde påbörjades utrensningen av s.k. Entartete Kunst, dvs. sådan konst som nazisterna uppfattade som urartad. Till denna konst räknades främst expressionistisk konst, samt konst utförd av judiska konstnärer. Det fanns i en antimodern tradition långt före , vilken den nazistiska ideologen utnyttjade för politiska syften. bildade Rosen- berg ett förbund, Kampfbund für Deutsche Kultur, med uppsåt att bekämpa den moderna konsten.11 Nazisternas konstsyn var knuten till den nazistiska ideologin om den ariska rasens överlägsenhet; det ariska och det germanska, det kraftfulla och jordbundna, framställdes positivt, i syfte att understryka det politiska budskapet. proklamerades Den Tyska Konstens Dag. I sitt invigningstal sa bl.a.12 Från och med nu kommer vi att föra ett obevekligt krig för det förädlade och rena, ett obevekligt krig som skall förinta dem som vill förgöra vår konst. Till de senare räknades judiska konstnärer och konsthandlare samt samlare och ägare till sådana konstverk som nazisterna betraktade som urartad. Innan nazisterna konfiskerade den privatägda konsten, utrensades den moderna konsten från tyska museer. Även tavlor av judiska konstnärer som t.ex. Chagall plockades ner, oavsett konstverkens motiv och genre. avskedades judiska lärare från konstakademier och offentliga konstinstitutioner. Totalt utrensades 16 000 konstverk från tyska institutioner. En del av dessa konstverk av bl.a. , , , , , , , och , visades 1937 i avskräckande syfte på en , på i . I samband med att införlivades med utfärdades författningsbestämmelser om skyldighet att deklarera alla värdesaker. Med stöd av dessa uppgifter plundrades sedan judiska konstsamlare på sina kulturskatter. efter införlivandet inspekterades närmare 10 000 judiska hem där konstverk att man inte hann med i hanteringen. Se exempelvis Bernsteinrapporten, NA RG 260, Box 8. 11Nicholas, s. 6-8. antogs finnas.13 I samband därmed eller strax därefter beslagtog nazisterna omkring 8 500 konstverk som t.ex. tavlor, skulpturer, glasföremål och antikviteter från främst österrikiska judiska privat- samlingar.14 Den judiska familjen hem i plundrades av nazist- erna i åsynen av grannar och lokalbefolkning. Journalisten och historikern , som bevittnade plundringen, antecknade följande:15 Vi råkade stöta ihop med några SS-officerare som höll på att bära upp silver och annat stöldgods från källaren. En av dem bar på en guldinramad tavla under armen. Den andre var befälhavare. Hans händer var fulla av silverbestick, knivar och gafflar, men han var inte alls generad. försåldes en del av de konstverk som tyskarna rensat ut och konfiskerat till utländska uppköpare. Bland dessa verk fanns bl.a. konstskatter från privata judiska samlare i . Andra konstverk lämnades till auktionsförättare i andra länder. påföljande år hölls bl.a. en auktion i med 126 konstverk som rövats av nazisterna. lät nazisterna också förstöra tusentals konstverk. I ett offentligt bål utanför stora brandstation sattes eld på tavlor, teckningar, akvareller och grafiska blad med motiv eller ägare som misshagade nazisterna. Efter krigsutbrottet fortsatte utrensningen av andra länders konst- skatter. företog nazisterna en systematisk konfiskering och plundring av konst från olika museers samlingar och där deponerade konstverk samt av konst från såväl judiska som icke- judiska konsthandlare och privata samlare runt om i det ockuperade . Begreppet rövad konst är således i detta sammanhang rätt vidsträckt eftersom det inte bara omfattar konstföremål som före nazisternas konfiskering varit i judisk ägo. Det är därför problematiskt att söka fastställa hur stor del av nazisternas konstsrov som ursprungligen hade judisk proveniens. Sannolikt stals tiotusentals konstverk, tavlor, teckningar, skulpturer m.m. från judiska samlare i länder som t.ex. , , , och Belgien.16 13Hubertus Czernin, ARTnews, 1998. 14Sharon , ARTnews, . 15William L. Shirer, Diary, , 1941, i L. s. 39. Innehållet och omfånget i familjen hem är ännu outrett. Czernin refererar till en funnen förteckning över Rothschilds målningar och konstföremål. Den innehåller 3 444 objekt. 16För att bättre kunna finna fram till ägarna av misstänkt stulna konstföremål har upprättats särskilda databaser. Det land som i förevarande hänseende drabbades hårdast var . Det har beräknats att en tredjedel av all privatägd konst i kom i nazisternas händer.17 En del av dessa konstverk var ämnade att ingå i ett av planerat nytt konstmuseum i , , andra tavlor och föremål fick smycka kontor och lokaler i den nazistiska förvaltningen. Vissa konstverk var beställda och reserverade för personer i den nazistiska ledningen som bl.a. , och , medan åtskilliga verk avsågs gå till försäljning på den internationella konstmarknaden. Urvalet och spridningen av de rövade konstverken illustrerar nazisternas dubbla motiv bakom plundringen: Å ena sidan fanns en ideologisk föreställning om estetikens funktion i uppbyggandet av det – vilket bl.a. legitimerade en rasbiologiskt grundad klassificering av konsten.18Å andra sidan hade konfiskeringen av konst en mer pragmatisk grund genom att den blev en metod för anskaffandet av utländsk valuta. Ytterligare ett motiv uppkom mot slutet av kriget då högt uppsatta nazister smugglade värdefull konst ut ur Nazityskland för att säkra sina tillgångar utomlands. Konfiskeringen av konst hade en hög prioritet i den nazistiska ideologiska krigföringen. Uppdraget sysselsatte hundratals tjänstemän med skilda funktioner på olika statliga verk och för ändamålet specialinrättade institutioner. Till de senare hörde bl.a. Kunstschutz vars huvudsakliga uppgift var att registrera och ansvara för konfiskerade och plundrade konstverk från ockuperade länder. Kunstschutz var direkt underställt den tyska försvarsledningen och bedrev sin verksamhet i samarbete med lokala nazi-kollaboratörer.19 En tredje aktör i sammanhanget var Einsatzstab Reichsleiter Rosen- berg für die Besetzten Gebiete (ERR), vilken organisation tog order direkt av den nazistiske ideologen . Efter krigs utbrottet övertog riksmarskalken verksamheten. Det var under tid som EERs verksamhet intensifierades med inriktning på konfiskering och plundring av privata samlingar från bl.a. kända judiska konstsamlare i och på andra platser i . har exempelvis upprättat en databas i vilken det går att köra olika uppgifter mot varandra. Titel, konstnär, ägare kan prövas mot konstkataloger och förteckningar m.m. I flera länder som exempelvis , , och håller man nu på att etablera liknande databaser. 17Hector , The Lost Museum. The Nazi Conspiracy to Steal the World´s Greatest Works of Art. s. 4. 18Ingmar , Samhället som teater. Estetik och politik i Tredje riket, , 1983. 19Feliciano, s. 34. När de allierade inledde sina bombningar av tyska områden beordrade att de stulna konstverk som förvarats på olika platser, bl.a. i i , skulle gömmas i bl.a. gruvorna i Merkers. Efter Nazitysklands fall hittade de allierade oskattbara mästerverk bl.a. van Eycks berömda altartavla från och sammanl- agt över 10 000 andra konstverk och antikviteter i gruvan . Enligt det dåvarande sovjetiska kulturministeriets uppgifter beslagtog över två miljoner konstverk och andra liknande föremål i det forna Tredje riket. Det var konstskatter som nazisterna plundrat men också sådant som själv beslagtog. Efter Sovjetimperiets fall har stora delar av dessa beslag offentliggjorts. tids forskning tyder på att hundratusentals konstverk och konstföremål som stals av nazisterna före och under är försvunna. En del av dessa förlorade konstföremål går med all sannolikhet inte längre att återfinna. Förutom ödeläggelsen av konstverk med motiv eller ägare som misshagade nazisterna bör även krigshändelser såsom bombningar ha medfört förluster av konstverk och andra konstföremål. Det är belagt att nazisternas raspolitik 1933- 1939 främst syftade till att driva ut judarna från . Bakom detta uttalade ideologiskt grundade motiv fanns emellertid också ekonomiska vinstintressen. I sitt arbete Jews for beskriver historikern hur judarna tvingades att realisera sina tillgångar, dels för att kunna överleva i , dels för att kunna finansiera sin emigration. inleddes, som redovisats, därtill en omfattande konfiskering av deras egendom. Före krigsutbrottet hade omkring 350 000 judar lämnat och de områden som införlivats med landet. Flertalet fick med sig bara en bråkdel av sina tillgångar. Bland dem som sökte sig till fick endast ett fåtal uppehållstillstånd, andra fick lämna landet efter besked om utvisning eller blev avvisade redan vid gränsen. Under kriget hamnade flera miljoner judar under tysk ockupation i bl.a. , , , och . Också deras tillgångar konfiskerades av nazisterna och deras kollaboratörer. Det är sannolikt att en del av dessa förföljda judar försökte rädda sina tillgångar genom att överföra dem till neutrala länder bl.a. . 20 Yehuda , Jews for ? Nazi-Jewish Negotiations 1933-1945, . är även möjligt att konfiskerade och stulna tillgångar av judiskt ursprung, som t.ex. konst och juveler, placerades i eller på andra vägar hamnade på den svenska marknaden. Kommissionen har i avsnitt 3.3 redovisat ett antal antaganden om hur egendom av judiskt ursprung kan ha överförts till . I förevarande kapitel riktas intresset främst på frågan om konfiskerad och plundrad judisk egendom som exempelvis konst, smycken och antikviteter, kom att införas till under judeförföljelserna eller tiden strax därefter. Kommissionens arbete i detta hänseende har främst inriktat sig på följande möjliga vägar för sådana överföringar. ·Tyska legationen i och tyska institutioner i kan ha förvärvat eller vidarebefordrat, förutom valutor och värdepapper, värdefulla föremål. ·Konsthandlare, juvelerare, antikhandlare och liknande kan ha köpt rövat gods. ·Smugglare kan ha medverkat till att värdefulla föremål av angivet slag förts in i landet. Den amerikanska legationen i hade under kriget bl.a. i uppdrag att rapportera om stulen egendom dök upp på den svenska marknaden.21 antecknade legationen följande: Certain members of the Nazi Party, whose names have not yet been revealed, are beginning to send their valubales from to , where they are to be sold to form a capital investment in . Av särskilt intresse i detta hänseende är givetvis om exempelvis mot bakgrund av sina svenska kontakter överförde tillgångar, såsom stulen konst, till . Kommissionen återkommer till denna fråga nedan. ändrades den tidigare restriktiva svenska flyktingpolitiken. Den första större flyktinggruppen som släpptes in i landet var de danska judarna, som efter tyskarnas införande av undantagstillstånd , , tvingades fly till . Det rörde sig om ca 7 000 personer. stod det alltmer klart för de svenska myndigheterna att stora mängder flyktingar skulle söka sig till . Det skulle därvid komma att röra sig i huvudsak om sex olika kategorier personer: Looted Art in Occupied Territoies Neutral Countries and Latin samt reviderad rapport , NA RG 131, Box 387, 230/38/17/07. 1.Människor som flydde undan det hårdnande trycket i ockuperade länder, däribland de få kvarvarande judar som lyckats undfly deportationerna till dödslägren. 2.Människor som flydde undan direkta krigshandlingar. 3.Tyskar som tillhörde SS, SD och . quislingar, dvs. personer från ockuperade länder som antingen tillhört SS, SD och eller på annat sätt gått den tyska ockupationsmakten tillhanda. Kommissionen har mot bakgrund av vad som sagts vid sina efterforskningar även sökt utröna om judisk egendom kom till i samband med flyktingströmmen till mot krigets slut. De allierades underrättelsetjänster bevakade under kriget, som redan sagts, Nazitysklands dispositioner av rövade tillgångar. Den amerikanska underrättelsetjänsten, OSS (Office of Strategic Services- föregångare till CIA) sammanställde ett stort antal rapporter med ledning av upplysningar från exempelvis de amerikanska legationerna, i bl.a. . Dessa rapporter och underrättelser som finns bevarade på National Archives (NA) i , , är tillbaka offentliga. Kommissionen har haft ett forskningsteam i National Archives för att närmare studera vissa delar av nämnda material. Uppgifterna i rapporterna är ofta vaga och har inte sällan karaktären av rykten. Kommissionen har med den försiktighet som på grund härav bör iakttas ändå funnit att uppgifterna kan vara en bra plattform för vidare efterforskningar i andra arkiv. Ett viktigt arkiv i för sådana vidare efterforskningar är säkerhetspolisens () arkiv, hos i . I finns huvudsakligen två typer av akter, sk personakter och sakakter. Personakterna är upprättade över enskilda individer och sakakterna över t.ex. organisationer, partier och institutioner. Det har varit förenat med betydande svårigheter att hitta i arkivet. Detta huvudsakligen beroende på följande skäl. Materialet är inte ordnat på ett sådant sätt att det är möjligt att söka efter speciella sökord som t. ex. guld, juveler, guldhandel etc. Det har därför visat sig nödvändigt att fullständigt gå igenom de olika akterna för att inte missa något av värde, vilket har varit mycket tidskrävande. Akterna hänvisar därtill ofta vidare till andra akter. För att få en total överblick över ett ärende har det varit nödvändigt att följa spåret i botten, dvs. beställa fram alla i ärendet relevanta akter. I vissa fall skulle det också ha varit önskvärt att intervjua en del personer som ännu är i livet och som förekommer i olika ärenden. Detta är dock inte möjligt, eftersom sekretessbestämmelserna hindrar att någon tillfrågas om uppgifter som återfinns i . En totalgenomgång av det som kan finnas i har, av ovan angivna skäl, inte varit möjlig. Vidare har de i arkivet påträffade uppgifterna, på motsvarande sätt som beträffande OSS-rapporterna, varit av ytterst blandad karaktär. I vissa fall har uppgifterna kunnat betraktas som säkra, dvs. det finns en omfattande dokumentation som styrker de redovisade uppgifterna. I andra fall är uppgifterna inte särskilt välunderbyggda utan framstår snarare som rykten av olika slag. Det har i vissa fall också visat sig svårt att värdera källorna till informationen, eftersom det på grund av att det s.k. absoluta källskyddet oftast inte finns någon information om vem som lämnat uppgifterna. Ett övergripande problem har vidare varit att många akter är förstörda eller kraftigt gallrade. I några fall, när det gällt prominenta personer, visade det sig att akterna förstörts redan på 1950- talet, då en större utrensning av materialet företogs, eftersom arkiveringen, enligt uppgift, ansågs vara integritetskränkande. Detta gäller individer som var såväl nationalsocialister eller s.k. Tysklands- vänner, som antinazister och s.k. Englandsvänner. Arkivet har kontinuerligt gallrats enligt gällande bestämmelser därom. Ett ytterligare problem är det speciella språk som användes av de enskilda utredarna. Säkerhetstjänsten hade sålunda en form av underförstått språk som gör materialet extra svårbearbetat. Detta kodartade språkbruk användes i stor utsträckning även med tanke på att situationen var extrem i den bemärkelsen att kunde komma att ockuperas och handlingarna därmed hamna i händerna på en ockupationsmakt. Ofta återfinns i materialet även kortfattade noteringar och referenser till handlingar som är förstörda. Förutom uppgifter från olika OSS-rapporter har kommissionen i sina efterforskningar på som utgångspunkt haft vissa namn som återfunnits i framför allt Flyktkapitalbyrån arkiv.22 Bland materialet i Flyktkapitalbyråns arkiv har även påträffats de allierades s.k. svarta listor över personer som haft kontakter med Nazityskland. På dessa listor uppfördes således individer, företag, partier och institutioner som på något sätt hade kontakter med 22 Komplett förteckning över Unofficial (Obnoxious) Germans omfattande 219 namn jämte en komplettering omfattande 95 namn, Flyktkapitalbyråns arkiv, vol. 495 och 519. Se närmare om Flyktkapitalbyråns verksamhet nedan, kapitel 7. som bedömdes som diskutabla. Listorna innefattade även tyskar bosatta i som uppgavs vara nazister samt tysk legationspersonal, personal vid olika tyska institutioner i och deras anhöriga. Den tyska legationspersonalen och personalen vid olika tyska institutioner i kommer i vissa fall att behandlas närmare nedan. En stor del av akterna rörande dessa personer gäller dock medborgar- skapsärenden och förpassningar. Huvuddelen av den tyska legations- personalen internerades efter den tyska kapitulationen och förpassades tillbaka till .