sou · GNB3122 · 2000-01-01 00:00:00 — I har arbetslivet tveklöst haft ett stort inflytande på hela utbild- ningssystemet. En stor del av arbetslivet är involverat, inte minst genom det duala systemet som förutsätter att arbetslivet tillhandahåller praktikplatser till stora studerandegrupper. I har man inte samma tradition och där har det också visat sig svårare att engagera näringslivet i utbildning, även om det börjar bli vanligare. I satsningen på National Traineeship verkar dock arbetslivet ha deltagit mer aktivt både vid utformningen och genomförandet av utbildningarna. I National Traineeship varvas skolförlagd utbildning med arbetsplatsförlagd i ungefär samma proportioner som i KY. I fråga om flexibilitet och arbetslivsengagemang kan kanske det engelska () påminna om KY. UFI är emellertid under utveckling och har dessutom börjat senare än KY, varför man inte kan dra parallellerna så värst långt. En skillnad är redan nu påtaglig: UFI avser hela spektret av yrkesutbildning från grundläggande till avancerad nivå liksom även utbildning i baskunskaper och inte som KY endast den eftergymnasiala Lärande i arbete är något som betonas i KY. Någon form av arbets- platsförlagd utbildning förekommer, som delvis framgår ovan, nästan alltid i de eftergymnasiala yrkesutbildningar som vi tittat på. faller dock som om det är vanligare med en förhållandevis traditionell praktik där de studerande är anställda på företag, än ett lärande i arbete där skol- och arbetsplatsförlagda delar integreras. Valet av organisationsform skiljer sig avsevärt mellan olika länder. är valet av utbildningsinstitution avgörande för vilken utbild- ning man erhåller. Varje skola bedriver utbildning inom specifika områden och på en viss nivå. Likaså i har den eftergymnasiala yrkesutbildningen samlats under en institution, yrkeshögskolorna. och i är det inte valet av skola eller utbildnings- anordnare som är avgörande, utan det är snarare valet av examina som avgör hur utbildningen kommer att se ut. Dessa system påminner om KY såtillvida att flera olika utbildningsanordnare tillhandahåller utbildning Däremot saknar både och i dagsläget något enhetligt system för nationell samordning av examina. Ett gemensamt drag i alla de länder vi studerat är att uppdelningen på studieförberedande utbildning sker tidigt i utbildningsgången, på en nivå som motsvarar den svenska . En sådan uppdelning tycks över huvudtaget vara vanligare i jämförbara länder än den svenska modellen med en sammanhållen grundskola och en gymnasieskola som ger grundläggande behörighet till alla. Ett annat gemensamt drag i de länder som studerats är att samtliga verkar försöka skapa ett mer överskådligt och flexibelt utbildnings- system bl.a. genom att minska antalet program och examina. I har större delen av yrkesutbildningen reformerats. Man har gått ifrån smala program och breddat innehållet på både gymnasial och efter- gymnasial nivå. All eftergymnasial yrkesutbildning har också inordnats i ett system. I pågår en diskussion om behovet av att bredda innehållet i utbildningarna och minska antalet inriktningar. Både i och försöker man att skapa ett mer enhetligt examina- tionssystem. I har man reformerat sitt eftergymnasiala utbildningssystem med inriktningen att göra det mera enhetligt. I pågår en översyn med ett likartat syfte. Debatten om yrkesutbildningen, också internationellt, tycks oss ha två huvudspår, å ena sidan en stark inriktning på ett yrke, å andra sidan en inriktning som betonar generella kunskaper och relativt breda utgångar. Gemensamt är nog strävan att i högre grad involvera arbetsli- vet i utbildning. I det förra fallet har man troligen tagit starka intryck av 68 Överväganden och förslag den höga arbetslösheten och inspirerats av det tyska duala systemet och den relativt låga ungdomsarbetslösheten i , i det andra fallet har man mera utgått från ett utvecklingsperspektiv och den snabba för- ändringen i arbetslivet över huvud taget. KY kan ses som ett försök att förena dessa båda trender: utbildningarna skall dels ha ett tydligt yrkesmål, dels möjliggöra fortsatt utveckling och lärande i arbetslivet, men också att både inspirera till och underlätta fortsatt lärande i utbild- ningsväsendet. 1.6Utbildningarnas organisation och ekonomi Under försöksverksamheten har utbildningarna omfattat mellan 40 och 120 poäng, där den största delen varit 80 poäng. Självfallet skall kom- petensbehovet i arbetslivet styra utbildningarnas längd. Vi ser dock en fördel i att utbildningarna inte blir alltför långa. Det är, för det första, viktigt ur arbetslivets perspektiv. Eftersom den kvalificerade yrkesutbildningen, i stor utsträckning, syftar till att fylla snabbt uppkommande behov av kvalificerad arbetskraft bör de stude- rande komma ut på arbetsmarknaden. För det andra, är det enligt vår uppfattning viktigt att det i utbild- ningsväsendet finns ett utbildningsalternativ för dem som vill skaffa sig en kvalificerad eftergymnasial utbildning men som inte önskar studera . Vid samtal med de studerande under försöksverksam- heten har flera uppgivit att det inte bara är innehållet utan även den relativt begränsade omfattningen som varit avgörande vid val av utbild- ning. Många vill inte påbörja en utbildning som är längre än . Genom att erbjuda relativt korta yrkesinriktade utbildningar har man förutsättningar att rekrytera dem som inte ser de ganska långa högsko- leutbildningarna som ett alternativ. Långa utbildningar kan således resultera i att man över huvud taget inte får några utbildade. Det finns vidare en risk för att alltför långa KY tenderar att, både i omfattning och innehåll, bli mer lika utbildningar som redan finns inom högskolan. För att undvika utbildningsmässiga d ubbleringar bör de utbildningar som ges inom ramen för KY normalt vara kortare yrkesnära utbildningar som relativt snabbt leder till arbete. KY syftar inte till att ge samma djup som en högskoleutbildning och bör därför generellt inte vara lika omfattande. Inom områden där det inte finns några andra eftergymnasiala alternativ eller där branschen uttryckligen efterfrågar en SOU 1999:122 Överväganden och förslag 69 mer omfattande utbildning bör dock längre utbildningar kunna komma ifråga. Det är heller inte önskvärt att utbildningstiden blir för kort. Enligt vår bedömning är det svårt att åstadkomma en kvalificerad yrkesutbildning, med som ett kännetecknande och väsentlig inslag, av god kvalitet än . Under försöksverksamheten har vissa utbildningar följt traditionella skoltider medan andra har följt arbetslivets tider med kortare uppehåll . Utbildningarna har i allmänhet startat , men det har också förekommit att man har startat i början på vårterminen eller under andra perioder. Det finns, enligt vår uppfattning, ingen anledning att inskränka utbildningsanordnarnas frihet att starta en utbildning när de själva önskar. Under försöksverksamheten har KY endast bedrivits på heltid. Vi har dock uppfattat att även utbildningar som ges på deltid har efterfrågats. Det har framförts att det finns att stort behov av vidareutbildning för personer som har svårt att vara borta helt och hållet från arbetet . Det kan t.ex. röra sig om anställda på mindre företag där man har svårt att avvara en person eller inom bran- scher där det finns behov av vidareutbildning men där det f.n. är brist på personal. Genom att kombinera arbete med en deltidsutbildning som t.ex. kan bedrivas på distans, kan man ytterligare förbättra möjligheterna till studier för dem som har svårt att på heltid lämna sin arbetsplats. Det finns således anledning att bedriva KY även på deltid. En förut- sättning för detta är dock att kvaliteten i upprätthålls varför omfattningen av och innehållet i den arbetsplatsförlagda delen inte bör ändras i någon större utsträckning. Ett deltidsupplägg medför dock att den totala utbildningstiden blir längre vilket innebär att kommer att äga rum men där varje period blir ganska kort. Detta upplägg kan sa nnolikt skapa svårigheter för vissa arbetsplatser, t.ex. där man arbetar i kortare projekt eller där verksamheten är starkt koncentrerad till vissa veckodagar. För att skall kunna hålla en hög nivå och kunna integreras med den skolförlagda delen av utbildningen, bör dessa perioder även vid deltidsstudier förläggas så att de studerande kan involveras i den dagliga verksamheten på arbetsplatserna. Man kan vidare anta att vissa studerande som läser på deltid vill förlägga till sin egen arbetsplats. Detta bör enligt vår uppfattning u ndvikas. Vi anser att det är väsentligt att utgör fortsatt utbildning, dvs ett faktiskt 70 Överväganden och förslag lärande i arbete och att de studerande får delta i en annan arbets- gemenskap med andra erfarenheter. En möjlighet att endast läsa delar av en KY har också efterfrågats. Även detta skulle kunna vara ett sätt att möta behovet av vidareutbildning för främst anställda i mindre företag men även av personalutveckling i allmänhet. Vi anser att en utbildningsanordnare skall kunna sälja delar av KY som en uppdragsutbildning till företag men också till t.ex. AMS. Redan under försöksverksamheten har detta förekommit, dock i ringa omfattning. Enligt vår uppfattning bör den statliga finansieringen vad KY beträffar, endast avse hela utbildningar. Däremot bör finansieringen av den här formen av enstaka kurser kunna ske inom ramen för ett allmänt system för finansiering av kompetensutveckling i arbetslivet. Med de praktiska hinder som föreligger p.g.a. av att utbildningarna är så föränderliga och att deras varaktighet är tidsbegränsad bör det vara möjligt för en studerande som läst en delkurs att senare kunna till- godoräkna detta i en hel KY-utbildning. Prövning att detta bör göras av berörda utbildningsanordnare. Under försöksverksamheten har, som beskrivits tidigare, behörighet för högskolestudier gällt som grundkrav. Detta har ofta kompletterats med krav på någon särskild behörighet. För att kunna rekrytera studerande som traditionellt inte har fortsatt till högre utbildning i någon större utsträckning och för att undvika att konkurrera om sökande till framför allt högskolornas tekniska och naturvetenskapliga utbildningar, har vi under försöksverksamheten valt att inte ha för höga behörighetskrav särskilt i fråga om matematik och naturorienterade ämnen. KY kan ses som ett utbildningsalternativ för studerande från yrkes- inriktade program för vilka de faktiska möjligheterna till eftergymnasial utbildning är begränsade. Därför anser vi att man även i fortsättningen bör undvika behörighetskrav i framförallt matematik och naturveten- skapliga ämnen som utestänger studerande från yrkesinriktade gymnasie- program. Överväganden och förslag 71 Att enbart rekrytera studerande från ett specifikt program eller område kan innebära att rekryteringsbasen blir så snäv att man inte får tillräckligt med sökande. För att bredda rekryteringsbasen till utbild- ningar inom områden där det finns en stor efterfrågan på arbetskraft kan det finnas anledning att även erbjuda personer med en annan studie- eller arbetslivsbakgrund tillträde till utbildningen. Detta förutsätter dock att utbildningens innehåll, främst i karaktärsämnena, anpassas till gruppens disparata förkunskaper. Studerande med bristande förkunskaper måste ges möjlighet att inhämta nödvändiga kunskaper likaväl som studerande med gymnasiekunskaper inom området måste kunna få fortsätta till en högre utbildningsnivå. Om man, t.ex. genom en god pedagogik kan uppnå detta, anser vi att det är mycket positivt med en bred rekrytering. Man bör dock vara försiktig så att valet av behörighetskrav inte påtagligt försämrar förutsättningarna att bedriva en god utbildning på hög nivå. De urvalsgrunder som har tillämpats under försöksverksamheten är betyg, särskilt prov, tidigare utbildning och yrkeserfarenhet. Det har även varit möjligt att använda intervjuer. Både studerande och utbild- ningsanordnare har under försöksverksamheten sett positivt på att man kan använda sig av andra urvalsgrunder än betyg. Utbildningsanordnare har genom tester och intervjuer kunnat hitta motiverade studerande som har goda möjligheter att tillgodogöra sig utbildningen och de sökande har inte varit helt hänvisade till sina gymnasiebetyg. I samband med att man har tillämpat tester och intervjuer har de studerande också tidigt fått god information om utbildningens upplägg och innehåll, vilket bl. har inneburit att felval lättare har kunnat undvikas. Det finns enligt vår uppfattning inget som tyder på att något urvals- sätt skulle vara generellt bättre än något annat. Vi anser att det i princip bör vara upp till varje utbildningsanordnare att bedöma vilken urvals- process som passar bäst för varje enskild utbildning. Vi vill däremot betona vikten av tydlighet i urvalsprocessen. Urvalsgrunderna måste utformas så att det i efterhand går att kontrollera att de följts. Det är därför av yttersta vikt att varje utbildningsanordnare noggrant beskriver och motiverar sina urvalsgrunder. Vi anser vidare att det är viktigt att man vid antagningsförfarandet respekterar de behörighetskrav och urvalsgrunder som man har bestämt sig för att använda. Om man endast har ett fåtal sökande kan det vara frestande att ändra på behörighetskrav och urvalsmetod för att fylla antalet platser. Enligt våra erfarenheter riskerar utbildningsanordnaren 72 Överväganden och förslag vid ett sådant förfarande att få flera avhopp och kan få svårigheter att bedriva utbildningen på avsedd nivå. I de fall där utbildningsanordnaren inte får tillräckligt många sökande rekommenderar vi att man skjuter upp starten till en lämpligare tidpunkt eller ställer in utbildningen. Det har framkommit önskemål om att det borde finnas en fortsättning inom ramen för KY för studerande som redan har genomgått en KY. Vi har under försöksverksamheten uppfattat att det finns studerande som vid slutet av en utbildning känner att de vill fördjupa och/eller bredda sina kunskaper ytterligare. Företrädare för arbetslivet förefaller också vara positiva till att de studerande som så önskar skall kunna speciali- sera sig eller kunna komplettera sina kunskaper inom ett specifikt område. Ett alternativ som har prövats under försöksverksamheten är utbild- ningar med etappavgång där de studerande kan välja att sluta utbild- ningen vid två olika tillfällen. Eftersom innehållet i utbildningarna änd- rats kontinuerligt har detta dock inneburit att det i praktiken endast har gått att läsa hela utbildningen i en följd. Någon möjlighet att arbeta en period och sedan fortsätta studera har, inom ramen för KY, således inte funnits. Det vore, som ett led i det livslånga lärandet, önskvärt om denna möjlighet fanns. Vi förordar därför att man även inom ramen för ett eftergymnasialt yrkesutbildningssystem möjliggör anordnandet av kortare utbildningar som kan fungera som vidareutbildningar för stude- rande som redan gått en KY. För att ge fler personer tillgång till sådan utbildning bör även studerande med någorlunda likvärdig kunskaps- bakgrund t.ex. inhämtad genom yrkeserfarenhet kunna antas till en sådan vidareutbildning inom KY. Överväganden och förslag 73 1.6.4Jämställdhet – att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval Åtgärder för att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval måste beröra olika dimensioner i KY för att få effekt. Redan i förordningen (1996:372) om försöksverksamheten slås fast att kommittén särskilt skall beakta om en utbildning bidrar till att bryta sådana traditioner. De flesta anordnare har redovisat någon form av åtgärder i ansökan för att öka representationen från underrepresenterat kön eller angett att könsfördelningen antas bli relativt jämn. Åtgärder i samband med rekryteringen är vanliga: att vända sig direkt till underrepresenterat kön med information, att anpassa formerna för information och att visa på förebilder t.ex. från arbetslivet. Hur behörighet och urval formuleras kan ha stor betydelse, särskilt om den mest naturliga rekryteringsbasen har få av underrepresenterat kön. Det gäller t.ex. många av vårdens och de tekniska yrkesinriktade programmen i gymnasieskolan. En del av platserna kan avsättas för behöriga sökande från underrepresenterat kön. Den traditionella for- muleringen att underrepresenterat kön har försteg vid lika meriter ger, om man inte arbetar med många kvotgr upper, endast en garanterad plats åt det underrepresenterade könet, vilket i sig kan leda till att den ensamma hoppar av. I utbildningens genomförande finns också åtgärder att vidta. Att se till att det finns förebilder bland lärarna och handledarna är ett sätt. En IT-utbildning har tagit fram kvinnliga mentorer från arbetslivet som stöd till sina kvinnliga studerande. Valet av pedagogik kan också bidra till att avdramatisera ämnen som traditionellt anses avskräcka ett kön. Problembaserat lärande där olika ämnen integreras och fokus ställs på att lösa ett yrkesrelevant problem kan vara ett sätt. Könsfördelningen i ledningsgrupperna kan uppmärksammas mer, inte minst från arbetslivets och högskolans sida. Våra erfarenheter visar alltså att det finns många konkreta, använd- bara åtgärder. Statistiskt sett är könsfördelningen i KY ofta något mindre segregerad än i den bransch de studerande utbildas för. Statisti- ken visar emellertid också att det är en lång väg kvar innan utbildnings- och yrkesval är könsbundna. Det är därför viktigt att hålla frågan levande och t.ex. alltid se till att könsskillnader uppmärksammas i såväl utbildningsanordnarnas kvalitetsarbete som i centralt initierad uppföljning och utvärdering. I försöksverksamheten har vi alltid värderat frågan i samband med att ansökan prioriteras och vid behov ställt krav på åtgärdsprogram innan en ansökan beviljas. Ofta har dock åtgärderna inskränkt sig till att visa på kvinnliga förebilder vid rekryteringen och att lyfta fram att utbild- 74 Överväganden och förslag ningen innehåller ämnen som kvinnor anses vara intresserade av. Frågan om jämställdhet tas också alltid upp vid tillsynsbesöken och det har i något enstaka fall lett till påpekanden i tillsynsrapporten. För att få mer variation och djup i åtgärderna både hos oss och hos anordnarna kan en metod vara att arbeta fram en handledning där konkreta åtgärder beskrivs. Den skulle t.ex. kunna bifogas anvisningarna för ansökan och vara utgångspunkt för tillsynens samtal kring frågan. I målavsnittet har vi föreslagit att betoningen på jämställdhets- aspekten bör bibehållas och i regelavsnittet föreslår vi att den lyfts från förordningen in bland de övergripande målen i lagen om KY. Vi har tidigare i remissyttrande om Utredningen om översyn av det statliga stödet till kompletterande skolor (SOU 1998:11) framfört att varje kvalificerad yrkesutbildning bör tidsbegränsas. Efter en angiven tid bör utbildningsanordnaren få konkurrera på samma villkor som övriga sökande om att få anordna en utbildning. Vi menar att en tids- begränsning är nödvändig för att kunna skapa ett flexibelt och dynamiskt system där en reell prövning av utbildningarnas aktualitet faktiskt kan genomföras. Genom en kontinuerlig omprövning av utbildningar frigörs också platser som gör det möjligt för nya utbildningsanordnare att medverka i KY. Vi tror att detta kan bidra till att anordnare och inte minst arbetslivet bibehåller engagemanget i pågående utbildningar och att det skapas ett intresse för att både anordna och medverka i nya utbildningar. Vi föreslår att ett medgivande om att starta en utbildning inte bör få omfatta mer än fem starter. Det gör att belastningen på den prövande organisationen blir rimlig, tidsutrymmet för tillsyn acceptabelt och uppföljningsdata såpass omfattande att t illförlitliga slutsatser kan dras. Det blir även möjligt att hålla nere statsbidragskostnaderna. Med den tidsrymd vi förordar kan omprövningen genomföras på ett säkert underlag, som en sådan tidsrymd är anständig i förhållande till utbildningsanordnaren. Om utbildningsbehovet eller andra förhållanden föranleder färre intag bör det givetvis vara möjligt att medge ett mindre antal starter. Överväganden och förslag 75 Under försöksverksamheten har kommuner, privata företag, högskolor och universitet samt landsting anordnat kvalificerad yrkesutbildning. Vi tycker det är positivt att många anordnare med olika kompetenser är intresserade av att medverka. Vi tror att denna mångfald är värdefull och skapar goda förutsättningar för att utbildningar av god kvalitet kommer till stånd. Vi anser vidare att det är positivt när flera intressenter går samman och skapar en utbildning tillsammans. Vi har sett att samverkan mellan olika anordnare som bidrar med kunskaper och erfarenheter från skilda verksamheter är värdefullt i den kvalificerade yrkesutbildningen. Det bör dock alltid, enligt vår mening, finnas en ansvarig utbildningsanordnare så att det inte råder några tvivel om vem som bär det yttersta ansvaret för verksamheten. I de fall då den ansvarige utbildningsanordnaren önskar använda sig av underleverantörer som genomförare av delar eller av hela utbild- ningen, bör kontakter med leverantörer etableras . Man löper, enligt vår erfarenhet, en större risk för att leverantörens faktiska genomförande av utbildningen väsentligt avviker från den ansvarige utbildnings- anordnarens syn på upplägg och innehåll, om de tas in sent i processen. Under försöksverksamheten har KY finansierats med statsbidrag. Efter en inbjudan från kommittén har intresserade utbildningsanordnare fått skicka in en ansökan om att anordna KY. Inbjudan har inkluderat de prioriteringsgrunder vid sidan av förordningens som avses avgöra vilka utbildningar som kan komma ifråga för statsbidrag. Till inbjudan har anvisningarna för ansökan bifogats. I anvisningarna, som blivit alltmer preciserade, har kraven på innehållet i ansökan konkretiserats. Förutom utbildningsplanen för utbildningen har anordnarna fått beskriva ett antal för kommitténs prioriteringar väsentliga variabler t.ex. bedömning av arbetsmarknad och efterfrågan från arbetslivet och medel som begärs för utbildningen med beräkningsgrunder. Därmed har ansökningarna kunnat rangordnas. Resultatet har blivit ett prioriteringsförslag motsvarande det tillgängliga antalet platser för start . har fler platser kunnat disponeras än som var känt vid inbjudningstillfället. Vid prioriteringen har hänsyn till 76 Överväganden och förslag kostnaderna tagits bara om de kraftigt överstigit per års- prestation. Kommittén har fastställt prioriteringsgrunderna och kansliet har för varje ansökan delgivit kommittén sina överväganden och tilltänkt resultat i fråga om prioriteringen. Därefter har kansliet på delegation fattat de enskilda besluten. Denna upplä ggning har gett utrymme för en förhandling om både kostnader och utbildningarnas innehåll och upp- läggning. I de flesta fall har resultatet blivit att den ursprungliga kost- nadsnivån sänkts. I två fall har ingen överenskommelse kommit till stånd p.g.a. att utbildningsanordnaren inte ansett sig kunna bedriva utbildningen inom kommitténs ekonomiska ram. Vår bedömning är att ett upphandlingsförfarande med dess relativt formalistiska utformning och begränsade möjligheter att förhandla om priset i efterhand inte kunnat fungera lika smidigt. Upphandling kan också innebära att man tvingas fatta bindande beslut relativt tidigt, vilket minskar handlingsutrymmet och leder till kvalitetsförluster. Det är av stor betydelse att kommittén i efterhand kan justera t.ex. antalet platser eftersom statens budgetsystem ofta ger planeringsförutsättningarna sent. I kommitténs beslut att bevilja en utbildning anges ett bidragsbelopp per studerande och år (40 poäng). Statsbidrag utbetalas i efterskott med en tolftedel av det angivna beloppet efter antalet stude- rande som faktiskt går utbildningen, dock högst det antal kommittén fastställt. Avstämningstidpunkter är efter utbildningens start och därefter var sjätte månad.