sou · GNB3146d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Som ett exempel på ett sådant EU-projekt kan nämnas ett projekt om syftar till att undersöka om renägarna, med det nu gällande systemet för rovdjursersättningar kan skydda sig mot ekonomiska förluster genom att som förr bevaka och leva nära renhjorden året runt. Tanken är också att denna form av bevakning skall minska kostnaderna för ter- rängkörning och helikopterflyg. kan också med stöd av 9 § förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter besluta om stöd till främjande av ren- näringen ur bygdeavgifter som betalas av den som har tillstånd till vattenverksamhet enligt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. 168 Den statliga administrationen Länsstyrelserna svarar för den statliga förvaltningen i länen i den mån inte någon annan myndighet har ansvaret för en viss uppgift. I länssty- relseinstruktionen (1997:1258) är det särskilt föreskrivet att länsstyrel- serna skall ägna sig åt naturvård och miljöskydd samt i förekommande fall rennäringsfrågor. Länsstyrelserna har alltså ett regionalt fauna- vårdsansvar. Inom naturvården och miljöskyddet, precis som på vissa andra områden, skall det på finnas en särskild länsexpert, som ansvarar för verksamheten (1, 3 och 43 §§ länsstyrelseinstruktio- nen). I varje län skall det finnas en länsviltnämnd som är knuten till läns- styrelsen. Ledamöterna i nämnden utses av . Vissa utses på förslag av och jägarorganisationerna. De övriga skall representera frilufts- och naturintressena och markägarna. I Jämt- lands, och ingår också representerar för rennäringen. Länsviltnämnderna är länsstyrelsernas rådgivande organ i frågor om viltvården. Närmast som ett led i det allmänna naturvårdsansvaret följer många länsstyrelser utvecklingen när det gäller rovdjursfrågorna. Några läns- styrelser har tagit initiativ till att bilda särskilda rovdjursgr upper. I en del län är de knutna till länsviltnämnderna. I grupperna brukar ingå företrädare för , jägarorganisationer, lantbruket, skogs- näringen och ideella naturvårdsorganisationer. Grupperna kan fungera både som rådgivande organ och som diskussionsforum. Flera av de länsstyrelser som särskilt berörs av rovdjursförekomst har bildat så kallade akutgrupper. Meningen är att dessa skall kunna ingripa då t.ex. någon björn blivit närgången och därför måste skrämmas eller avlivas. Även i fall då en björn eller en varg skadats i trafiken kan akutgrupperna användas. Grupperna består av jägare med t illgång till eftersökshundar. Även polismän kan ingå. Det är endast när det gäller skador som orsakas av rovdjur som läns- styrelsen har konkreta författningsreglerade uppgifter som rör r ovdjuren och som innebär en direkt ärendehantering. Enligt jaktförordningen och viltskadekungörelsen beslutar länsstyrelserna om bidrag till enskilda för åtgärder avsedda att förebygga viltskador på annat än ren (avsnitt 7.4.6). Det är också länsstyrelserna som beslutar om ersättning för sådana skador. Länsstyrelserna utser särskilda besiktningsmän som har till uppgift att besiktiga skador på tamdjur. På uppdrag av utför länsstyrelserna i , , och särskilda inventeringar av järv, lo och varg. Inventeringarna genomförs i sam- arbete med samebyarna. Syftet är främst att få fram de uppgifter som Den statliga administrationen 169 behövs inom ramen för ersättningssystemet för rovdjursrivna renar (avsnitt 8). ställer särskilda medel till länsstyrelsernas förfogande för inventeringarna. har det totalt rört sig om ca . får särskilda medel avsedda för byarnas medverkan i inventeringarna, totalt . Inventeringsresultaten används också som underlag för beslut om skyddsjakt och för utvärdering av tidigare års jakt. I är inventeringarna begränsade till de delar av länet där renskötsel före- kommer. i ansvarar för att inventeringar görs både där och i . Länsstyrelserna sammanställer resultatet av inventeringarna och anmäler det till . De länsstyrelser som genomför inventeringar inom ramen för ersätt- ningssystemet har fast anställd personal, naturbevakare, som har till arbetsuppgift bl.a. att genomföra inventeringarna. i anställer också tillfälligt personal för inventeringarna. Det förekommer också att länsstyrelser utanför renskötselområdet har personal som följer utvecklingen av rovdjursstammarna. Detta gäller t.ex. i . i följer utvecklingen också i de delar av länet som ligger utanför renskötsel- området. Länsstyrelserna i , och har enligt rennäringslagen (19971:437) en rad uppgifter som rör ren- näringen. i svarar också för rennäringsfrågor inom och i svarar för sådana frågor inom och (102 § rennäringslagen). Inom länsstyrelserna i , och skall det finnas särskilda rennäringsdelegationer. Dessa fattar beslut i vissa frågor som rör rennäringen och fungerar också som rådgivande organ i sådana frågor. I delegationerna skall tre av sju ledamöter vara renskötare (27 § länsstyrelseinstruktionen). Djur som tillfaller staten enligt reglerna om statens vilt tas vanligtvis om hand av . Museet bevarar material från de djur man fått in, främst skinn, skelett och prover för genetiska studier. Med hjälp av museets samlingar har t.ex. de svenska vargarnas släktskapsförhållanden kunnat kartläggas liksom den svenska björnens invandringshistoria. 170 Den statliga administrationen Huvuddelen av de björnar, järvar, lodjur, vargar och örnar som påträffas döda i naturen genomgår en veterinärmedicinsk undersökning och obduktion på () i . undersöks mellan 100 och 200 djur av de arter som är statens vilt. En del sänds direkt till SVA och en del via Riks- museet. Syftet med undersökningarna är bl.a. att få kunskaper som kan användas vid förvaltningen av de olika arterna. En viktig del av SVA:s arbete gäller fall då man misstänker jaktbrott. Den rättsmedicinska verksamhet har ökat i omfattning och är ofta ett nöd- vändigt led i de rättsliga utredningarna. SVA tar också emot forsk- ningsmaterial från de lodjur som insamlas från skyddsjakten på arten. () skall utveckla kunskapen om de biologiska naturresurserna och människans hållbara nyttjande av dessa. Det sker genom utbildning, forskning, fortlöpande miljöanalys och information. har den största delen av sin verksamhet för- lagd till i men bedriver verksamhet också på flera plat- ser i landet, bl.a. . har arbetat med jord- bruk, landskapsplanering, trädgårdsbruk, veterinärmedicin och skogs- bruk. har den ekologiska inriktningen starkt vuxit i omfattning. SLU spelar på flera sätt en aktiv roll i olika sammanhang där frågor som rör rovdjuren står i centrum eller behandlas. Ett exempel på detta är den verksamhet som bedrivs vid i (där bl.a. järvforskningen fått en fast punkt). Genom den renforskning som bedrivs har man också kontakt med rov- djursproblematiken. Vidare spelar SLU en framträdande roll i () och Artdatabanken. CBM startade sin verksamhet 1995 och är en gemensam arbetsenhet för SLU och . Inom CBM initieras och samordnas forskning som man ägnar sig åt fortbildningskurser, seminarier och information om biologisk mångfald. Artdatabanken är en för SLU och gemensam enhet. Dess utåtriktade verksamhet består av bl.a. böcker, informationsmaterial och konferensverksamhet. Slutligen är det SLU som ansvarar för , till vilken bl.a. Viltskadecenter är lokaliserat. Den statliga administrationen 171 Varje län utgör ett polisdistrikt. I varje polisdistrikt finns en polismyn- dighet som ansvarar för polisverksamheten inom distriktet. Till polisens uppgifter hör att föreb ygga och utreda brott samt att lämna allmänheten skydd och annan hjälp. När det gäller brottslighet finns det två typer som gäller rovdjuren: olaglig jakt och olaglig handel. Uppgiften att ge allmänheten skydd och hjälp kan aktualiseras då rovdjur uppträder på ett sådant sätt att de kan antas vara farliga för människor eller då de orsakar avsevärda skador. I sådana fall kan polisen låta avliva det potentiellt farliga eller det skadegörande djuret (avsnitt 7.4.4). Enligt jaktförordningen är det också polismyndigheten som skall ta hand om statens vilt, dvs. bl.a. björn, järv, lo, varg och örn, som påträf- fas dött. Viltolyckor med björn, järv, lo, varg och örn skall alltid anmälas till polisen. Inom polisen finns inte någon särskild organisation för hantering av rovdjursfrågor. Hos vissa polismyndigheter finns särskilda polismän som har ansvaret för frågor med anknytning till stora rovdjur och jakt. Så tycks vara fallet då det hos myndigheten finns någon polisman med särskilt kunnande och intresse för sådana frågor. I flera län finns så kallade akutgrupper, som ofta organiseras av länsstyrelserna och som skall ingripa då det uppstår situationer då det kan finnas anledning att avliva eller skrämma ett rovdjur. Polismän ingår ofta i dessa grupper. Brottslighet som rör handel med utrotningshotade djur handläggs av Finanspolisen, som är en särskild enhet under . Det förekommer visserligen fall som gäller handel med svenska rovdjur men dessa är ovanliga. Vanligare är import till av utrotningshotade djur från andra länder. 172 Den statliga administrationen Landet är indelat i sex åklagardistrikt. Distrikten omfattar alltså flera län. Åklagarmyndigheterna har inte någon särskild organi- sation som tar sikte på brottsligheten avseende de stora rovdjuren och kungsörnen. kommer åklagarväsendet att börja arbeta med en ny organisation för handläggning av miljöbrott. I varje åklagardistrikt skall inrättas särskilda tjänster för miljöåklagare som skall handlägga miljöbrottmål. Miljöbrott definieras som brott mot bestämmelserna i och mot vissa andra författningar. Jaktbrott avseende rovdjur omfattas alltså inte av definitionen. Vi föreslår emellertid att de särskilda miljöåklagarna också skall ansvara för handläggningen av sådana brott och att definitionen av miljöbrott följaktligen ändras (avsnitt 16.2.2).