sou · GNB384d3 · 2000-01-01 00:00:00 — Att vår tids miljöfrågor i stor utsträckning är globala och med mycket komplexa kopplingar mellan orsak och verkan minskar inte nödvändigtvis behovet av platsidentitet och konkreta upplevel- ser av människans naturberoende. – Kanske är det tvärtom så att opåtagligheten i vår tids miljöproblematik drastiskt ökar behovet av att konkret kunna relatera sig till plats, landskap och naturens krafter? Att naturturism är en av de starkast växande ekonomiska branscherna och av särskilt stor betydelse i för övrigt ofta ekonomiskt svaga regioner gör frågor (och konflikter) kring landskapets tillgänglighet inte mindre politiskt brännande. Den fortsatta texten kommer att fokuseras på den s.k. allemans- rätten; traditionen att, utan att störa eller förstöra, fritt få passera och tillfälligt vistas på annans mark och vatten. Det är betecknande att allemansrätten finns med i vår grundlag som den inte finns vidare preciserad någonstans i vår lagstiftning – annat än den omvända definition som ligger i andra lagars begräsningar. Från det tidiga friluftslivets för givet tagna allemansrätt via mellankrigstidens strandskyddsdiskussioner och rekordårens fysiska rekreations- planering har landskapets tillgänglighet varit centralt för friluftsliv – och allemansrätten har varit ett av dess viktigaste fundament. har även en urban allemansrätt diskuterats.4 Inte minst på grund av allemansrättens knytning till sedvana, lokala förhållan- den och upplevelsebaserad socialisering, är den ett viktigt fokus även för vår tids spänningar kring de utmaningar som ligger i ett mång- kulturellt högrörlighetssamhälle. Ett senmodernt samhälle med också allt större förväntningar om (och oro för) allt mindre mängd och allt mindre reglerat lönearbete – eller om man så vill, allt mer och allt mer integrerad, fritid. En fritid där naturkontakt och att på VEM TILLHÖR LANDET ? olika sätt röra sig i landskapet har varit, och är, ett av allmänhetens största intresseområden och en viktig hälsofaktor.5 i denna kontext blir ett så vardagligt fenomen som t.ex. alle- mansrätten laddat med djupgående kulturella aspekter som har att göra med identitet, rättigheter, skyldigheter och folkvett. Ett så oskyldigt nöje som att grilla korv över öppen eld eller Frilufts- främjandets I Ur och Skur-verksamhet inom skola och barnom- sorg blir, sett i denna kontext av miljöhistoria, humanekologi och miljöpedagogik, en spegel för specifika kulturella perspektiv. För somliga är sådana friluftsaktiviteter en självklar (för att inte säga oundgänglig) pedagogik och livskvalitet – för andra onödigt själv- plågeri, kvardröjande lantlighet eller fascinerande exotism. Den här uppsatsen bygger på tidigare forskning om friluftslivets och miljöengagemangets framväxt i Sverige.6 Efter ett introducerande och mer principiellt resonemang om friluftslandskapets etablering och tillgänglighet lyfts allemansrättens innehåll och historia fram. Därefter ges exempel på den nära kopplingen i detta sekels början mellan intresset för att lyfta fram friluftslandskapets tillgänglighet och engagemanget för nationell enhet och identitet. Några aspekter på vårt eget sekelskiftes relation till friluftsliv, landskap och plats- identitet diskuteras sedan. Detta följs av fyra framtidsbilder som illustrerar några viktiga tendenser och även försöker skissera en mer visionär syntes. Uppsatsen avslutas med ett antal exempel på intres- santa och viktiga forskningsansatser fokuserade på samspelet mellan fritidens (natur-)landskapsrelation och ett framtida mångkulturellt, högrörligt samhälle som prioriterar en demokratiskt förankrad hållbar utveckling. Det vi kallar friluftsliv – och närliggande uttryck som naturturism, utomhuspedagogik och camping – har i huvudsak vuxit fram parallellt med industrisamhället och urbaniseringen . Det här innebär också att det handlar om ett fenomen som historiskt varit och är en parallell till den västerländska demo- kratin. Friluftsliv har i huvudsak etablerats i inklusive och via deras tidigare kolonier i t.ex. och . Själva utgångspunkten för friluftsliv är den uppdelning av tiden och rummet som är typisk för det moderna projektet. Tiden delas upp i arbete respektive fritid, och rummet (landskapet) delas upp med olika funktioner på olika platser, t.ex. bostäder, arbetsplatser, utbildning och fritid. Vi kan med hjälp av också notera att: Ett centralt inslag i fritidens idé [f.f.a. under 1930- talet] var att en rätt använd fritid skulle kunna utveckla demo- kratin.7 Några huvudsakliga epoker i friluftslivets historia, i t.ex. , är som följer (och där särskilt den första och den sista epoken, sekelskiftena 1900 respektive 2000, utvecklas ytterligare något i den kommande texten): (1)dess etablering med bildandet av organisa- tioner som Sv. , och Scout- rörelsen;8 (2)dess breddning och demokratisering till att i större utsträckning inkludera kvinnor, familjer och närmiljö, jämfört med tidigare fokusering på män och exotiska miljöer som t.ex. fjällen;9 (3)dess allt tydligare materialisering under efterkrigstidens rekordår i form av ökningen av privatbilism, fritidshus, friluftsut- rustning, fritidsbåtar etc., samt ett ökat intresse för friluftsliv som nationell och regional fysisk samhällsplanering;10 (4)vår tids förstärkning av friluftslivets kommersiella aspekter under begrepp som naturturism, upplevelseturism och ekoturism, alltmer specialiserade aktiviteter och en globalisering av trender, resande och friluftslandskap.11 Parallellt med detta ser vi också ett stort intresse för uterummets pedagogiska möjligheter inte minst för barn och ungdom.12 En särskilt intressant aspekt utifrån vår tids globaliseringstendenser och det faktum att är ett mångkulturellt samhälle med en alltmer lättrörlig befolkning, är frågan om det finns en specifik Nordisk friluftstradition.13 Denna tradition anses kännetecknas av enkelhet och folklighet, och ställs inte sällan i kontrast till de mer specialiserade och kommersiellt inriktade traditionerna med t.ex. Det verkar finnas fog för en sådan karak- tärisering – även om de externa influenserna både historiskt och är uppenbara – och allemansrätten bör kunna ses som ett av den Nordiska friluftstraditionens tydligaste uttryck. Det är heller ingen VEM TILLHÖR LANDET ? tvekan om att friluftsliv i olika former har en stark position i och i de övriga nordiska länderna.14 Som bekant är i princip hela att betrakta som ett kultur- landskap (påverkat av människan), även om naturligtvis graden av kulturpåverkan är mycket skiftande i t.ex. tätorter, bygder med jord- och skogsbruk, fjäll och ytterskärgårdar. Friluftslivet är då ett av många landskapsperspektiv vars anspråk, intressen och hotbilder korsas och samspelar med andra landskapsperspektiv – i samma fysiska landskap. Själva etablerandet av friluftslivet som ett nytt landskapsperspektiv är ett bra exempel på samspelet mellan en strukturell förändring (industrisamhället), ett landskapsperspektiv (romantik och nationalism) och en praktik (friluftslivet). Ett land- skapsperspektiv vars legitimitet hos t.ex. den jord- och skogs- brukande lokalbefolkningen säkert länge var mycket måttlig och är en rik inspirationskälla för t.ex. filmer om kulturkrockarna mellan fastboende och fritidsfolk i skogs- och kustbygder. Ett landskaps tillgänglighet är resultatet av en sammanvägning av ett stort antal faktorer och där t.ex. lagstiftning bara utgör en aspekt. McIntyre15 indentifierar exempelvis följande huvudaspekter: mobility, perception, social factors och institutional factors. Det handlar helt enkelt om i vilken utsträckning ett visst landskap upplevs som tillgängligt för en viss person eller grupp vid ett visst tillfälle. Det är uppenbart att detta i stor utsträckning influeras av t.ex. uppväxtvillkor, vanor och inställning till lokalbefolkning och markägare, liksom förväntningar angående dessas inställning. Det här innebär att landskapets tillgänglighet i stor utsträckning är en politisk och kulturell fråga. I vilken utsträckning landskapet är tillgängligt för mig och för dom handlar inte minst om grund- läggande synsätt på demokrati. Som en konkret illustration kan vi lyfta fram Olsons16 beskrivning av hur , 1985, omdefini- erade den så kallade hinderproblematiken: I den tidigare debatten – alltifrån socialdemokratiska motion, via , Rekreationsberedningens rapporter, m.fl.:s motioner till TUREK:s betänkande 1983 – hade `jordägande samhällsklasser´, `kapitalstarka intressen´ eller andra eko- nomiska faktorer angetts vara de främsta hindren. Andra hinder av mer psykologisk eller social karaktär hade också angivits. Dessa socio-ekono- miska hinder ersatte nu med en annan typ, de av stat och kommun uppställda politiska och formella hindren. Denna typ av hinder antogs hindra turistnäringen, varför ville sträva efter att få bort dem. Den svenska allemansrättens framväxt och innehåll Även om olika inslag i det som kallas allemansrätten har rötter långt bak i tiden, före industrialismen, är den version vi känner en parallell till det moderna friluftslivets framväxt som skisserades ovan.17 Allemansrätten nämns som begrepp både i naturvårdslagen och i grundlagen, men är inte närmare specificerad till sitt innehåll. I princip kan vår allemansrätt ses som det frirum som bildas mellan olika lagars avgränsningar; ekonomiska intressen, , natur- skydd/vård och landskapets nyttjande (Figur 1). Avgränsningarna runt allemansrättens frirum är alltså mer att se som relativt breda gråzoner från vad man får, över vad man bör och inte bör till vad man inte får. VEM TILLHÖR LANDET ? Allemansrätten som det utrymme som blir kvar mellan inte bara de traditionella och lagstadgade skydden för: (1) markägarens ekonomiska intressen; (2) naturvärden; och (3) utan också de begränsningar som (4) landskapets användning utgör Grunden är att markägaren får acceptera att andra människor till- fälligt vistas på eller passerar mark och vatten, förutsatt att inte gränserna mot ekonomisk skada eller passeras. Myndig- heterna har att på motsvarande sätt bevaka gränslinjen mot natur- skydd/vård med hjälp av till exempel olika reservatsbestämmelser och fridlysningar. För en aktuell uttolkning av gränslinjernas läge (vad man anses få och inte få) ger ut diverse in- formationsmaterial riktat både till människor bosatta i och de som är på tillfälligt besök.18 När det gäller själva andan i allemansrätten kan följande citat från motiveringarna för lagberedningens förslag till jordabalk 1909 sägas fånga en hel del (liksom i miljö- och naturresurspolitik generellt): Begränsning i friheten att disponera över landets jord krävdes av hänsyn till allmänt väl; de särskilda fastigheterna bildade tillsammans det land, där folket skall leva sitt liv, och det kunde icke lämnas i den enskilde jordägarens skön att så förfara med sin jord att det helas väl äventyrades. Mycket av allemansrättens karaktär ligger i att det är landskapet självt som berättar för nyttjaren om möjligheter och begräns- ningar genom markanvändning, årstid, väder (t.ex. för eldning), sikt (t.ex. för hur nära man kan gå ett bostadshus) etc. Men som med alla berättelser så måste man lära sig läsa, lyssna och tolka. Det här är en anledning till den väl befogade oviljan till att i lag detaljerat försöka fastställa allemansrättens gränser. Men det kan ändå finns all anledning att fundera över behovet av att i lag formulera allemans- rättens kärna om tillfällig vistelse och fri hänsynsfull färdsel med hjälp av egna och naturens krafter på annans mark och vatten. Detta för att undvika insnävningar för säkerhets skull liksom oönskade utvidgningar, samt kunna bibehålla respekten för lokala förhållanden och sedvänjor. Rätt för vem? En av de historiska rötter för allemansrätten som det finns anled- ning att uppmärksamma är det förindustriella bondesamhällets allmänningar – av byn kollektivt förvaltade och nyttjade områden med skogar, sjöar, myrar etc. En viktig princip för detta nyttjande var att man definierat vem som tillhörde alla – alltså vilka som tillhörde byn och att man på så sätt genom byastämma och olika beslut och social kontroll kunde reglera nyttjandet för t.ex. bete, vedtäkt, jakt och fiske. I och med att den moderna allemansrätten etablerades så har alle- mansrätten generellt uppfattats som självklar för alla svenskar obe- roende om man bor i området eller ej. – Byn har ansetts omfatta hela nationens yta och innevånare. När det gäller tillfälliga besök från andra länder (turister) är den officiella inställningen att inga andra restriktioner finns än de som gäller för de som bor i – byn anses vara global. Men visst motstånd mot detta kan anas bakom diverse insändare och t.ex. överskattningen av utländska turisters missbruk av allemansrätten.19 Det bör noteras att även om storleken på allemansrättens frirum är närmast unikt stort i , och (som alla har likartade men inte identiska förhållanden) så finns motsvarigheter till vår allemansrätt även i andra länder. De praktiska skillnaderna när det gäller i vilken utsträckning en icke-ägare kan anse sig ha någon som helst rätt att vistas och passera andras mark är dock avsevärda och framstår särskilt tydligt vid en jämförelse med Nordamerika.20 VEM TILLHÖR LANDET ? Rätt till vad? Det är viktigt att notera den fjärde avgränsningen av allemansrättens frirum i figur 1 – landskapets användning. Allemansrätten innebär inte, med få undantag, någon grund för att hävda ett visst nyttjande av landskapet, eller hävda att ett visst nyttjande inte får komma till stånd. Det jord- och skogsbruk, den infrastruktur etc. som finns, försvinner eller tillkommer utifrån ägares intressen, lagstiftning, myndigheters planer etc., är alltså att se som given ur allemans- rättsligt perspektiv. Det här innebär en viktig nackdel ur friluftslivets synvinkel då det begränsar möjligheterna att kräva hänsyn när det gäller land- skapets utseende och nyttjande. En nackdel som man försöker mot- verka genom att avsätta särskilda områden, t.ex. nationalparker och naturreservat, där friluftslivets intressen kan vara utgångspunkt. Å andra sidan åsidosätter man då inte sällan delar av allemansrätten genom att t.ex. inskränka och reglera friutrymmet med särskilda bestämmelser. ligger det ett mycket viktigt värde – inte minst ur demokratiskt perspektiv – i att man har hänsynsfull tillgång till allt landskap och inte bara är hänvisad till särskilt avsatta och reglerade områden. Att man har tillgång till ett levande produk- tionslandskap (ett landskap som producerar nyttigheter som mat, byggmaterial etc.) är sannolikt också av stor miljöpedagogisk betydelse.21 Ett av de få exemplen på en övergripande samhällsplanerings- åtgärd som jag vill påstå går i allemansrättens anda är det generella strandskyddet som införts successivt22 med start i 1930-talens demokratidiskussioner kring landskapets tillgänglighet. Motiven var: underlättande och tryggande av möjligheterna för den icke jordägande befolkningen att idka friluftsliv m.m..23 En viktig aspekt av gränslinjerna runt allemansrätten är förstås vad som anses ha ett ekonomiskt värde. Här är det tydligt hur tidigare epokers faktiska landskapsnyttjande vävts in i allemansrättens praxis, att man t.ex. inte får plocka ollon (som var djurföda) men svamp och bär (som hade begränsat värde i bonde- samhället). När något börjar upplevas som ett ekonomiskt värde, t.ex. bär, så har vi också fått politisk strid där markägares möjlig- heter att utan konkurrens nyttja sina markers ekonomiska värde ställts mot tidigare fattiga stadsbors försörjning och senare hälso- och livskvalitetsvärden.24 Kulturarv eller övergrepp? När det gäller alla ovanstående kärnfrågor – vilka personer omfattas av allemansrätten och vad som ingår i den – så hänvisas ofta till historia och kulturtradition. Både i bemärkelsen att då allemans- rätten inte fanns i sin nuvarande form och med sitt nuvarande be- grepp före det moderna friluftslivets framväxt, bör den kunna av- skaffas och den privata äganderätten till mark och vatten få samma status som i kontinentaleuropa.25 Men ännu mer hänvisas till tradi- tionens betydelse när det gäller behovet av att bevara allemansrätten. Vi har redan konstaterat att friluftsliv är en direkt spegling av det framväxande urbaniserade industrisamhället – och följaktligen fri- tids- och friluftslandskap och dessas tillgänglighet. Det är därför knappast förvånande att den moderna allemansrätten till begrepp och specificerat innehåll inte dyker upp förrän friluftslivet successivt vunnit i bredd och betydelse. I friluftsepokens inledning , synes det inte ha varit någon tvekan om den spårlösa färdens självklara möjlig- het över mark och vatten, oberoende av om dessa var i privat ägo eller ej och oberoende av om man varit i kontakt med ägaren innan. Detta visar forskning, gjord utifrån hur det tidiga friluftslivet verkar ha uppfattat friluftslandskapets tillgänglighet i praktiken.26 I denna bemärkelse verkar det framväxande friluftslandskapet redan från början ha varit allmänt tillgängligt. Allemansrättens grundläggande praktik bör därför, i denna bemärkelse, kunna ses som en funda- mental del i vår kulturhistoria! Den grundläggande allemansrättens självklarhet är alltså påtaglig från och med friluftslivets start. Orsak till detta är sannolikt en kombination av: –det tidiga friluftslivets koppling till akademi och överklass som troligen inte var van vid att undra över sina rättigheter i samband med t.ex. exkursioner, forskningsresor och nöjesresor i övrigt; –att de delar av landet som ofta söktes upp var förhållandevis glest befolkade. Detta som den tidens materiella villkor, när det gällde mat och logi för friluftaren, innebar att man i allmänhet färdades tätt inpå och genom bebyggda trakter; –det traditionella bysammhällets täta och sammansatta geogra- fiska struktur med allmänningar och djupt rotade behov av smidiga lösningar för att passera varandras ägor och nå olika gemensamma nyttigheter; och VEM TILLHÖR LANDET ? – en nationalromantiskt färgad positiv grundsyn när det gällde rela- tionerna till ortsbefolkningen vilket samspelade med beroende- förhållandet (inkl. kommersiella mellanhavanden) kring vägvisning, mat och logi. Till detta kan läggas mer övergripande kulturella perspektiv runt frihetstradition, nordisk friluftstradition m.m.27 När vi sedan i tiden kommer närmare friluftslivets breddning så hänvisas till urgammal rätt och allt starkare kommer förmaningar om hänsyn och försiktig- het in. Som illustration till uppfattningen om färdselrätten som tradition kan vi citera Horney (i , 1932) som skriver: det har aldrig ingått i svensk rättsuppfattning, och kommer nog aldrig att göra det, att inte envar har rätt att fritt röra sig i skog och mark – förutsatt att det ej sker i medvetet syfte att göra ohägn.28 Sekelskiftet 1900: Friluftsfostran för nationell identitet Svenska Turistföreningens (STF) etablering 1885, med dess för- ankring i huvudsak bland bättre bemedlade män och med national- romantiska perspektiv, är en bra representant för det tidiga frilufts- livet. Så här skriver en av STFs grundare, : om ej fosterlandskärlekens heliga eld vaknar hos den, som är i tillfälle att med egna ögon se sig omkring i vårt härliga , då kan intet väcka den till lifs, då är den mannen eller kvinnan ej värd att kallas svensk.29 Och det var just möjligheterna för det svenska folket att med egna ögon se sig omkring som var och förblivit STF:s arbetsfält. Med devisen känn ditt land kan STF med fog ses som en rörelse med allmänhetens ökade tillgänglighet till frilufts-, fritids- och rekrea- tionslandskapen som sin övergripande uppgift. Allt från ledbeskriv- ningar och logimöjligheter till gästhamnar och folkbildning kan ses som led i att identifiera och överkomma allmänhetens tillgänglig- hetsproblem till inte minst det naturpräglade fritidslandskapet. Det ovan beskrivna nationalistiska perspektivet hos STF var en del av etablissemangets generella tankemönster och delades av det övriga organiserade friluftslivet. Hos det som är Frilufts- främjandet var det särskilt tydligt, men även hos en så uppenbart internationellt inspirerad och global rörelse som scouting var land, fanor och andra nationalistiska inslag mycket påtagliga.30 Den omfattande mytbildning som växte fram kring svenskens känsla för naturen blev ett viktigt ideologiskt verktyg för den nationella mobiliseringen. Eller med Fogelqvists ord: I natur har svensk fosterlandskärlek en oskattbar tillgång och kraftkälla.31 Exempelvis Hedins uppskattning av scoutrörelsen hade helt uppenbart att göra med dess samhällsmobiliserande roll: Då han [scouten] är ute på spaning i skogarna och då han tältar under tallarna, skall han se bortom trädens grenar och lägereldens rökpelare det stora målet hägra: att en gång bli till nytta och ära för sitt land ... Därför skulle jag vilja resa en här av scouter och drilla dem till karlakarlar, som i farans stund samlades från alla håll till landets försvar. Heder åt de svenska gossar, som inför våra ögon danas till sådana män!32 Karakteristiskt för det svenska nationsbygget var den centrala roll naturen fick, som produktiv resurs, som folklig tillgång och rättig- het och som nationell symbol i konst och litteratur.33 Friluftslivet, att mötas över sociala och geografiska skrankor i och genom svensk natur, blev därigenom vida mer än en naturerfarenhet. Det blev en metod att lansera ett budskap som gällde nationell endräkt och samling för gemensamma mål. Den nationalromantiska stämningen ser ut att ha haft avgörande betydelse för synen på det svenska friluftsland- skapets tillgänglighet – allemansrättens ställning och innehåll. Inte minst intresset för nationell enhet (alla skall inbegripas) och den fascinationen för det bortflyende förindustriella sam- hällets människor, redskap och vanor förefaller viktiga för frilufts- kulturens utformning. Vi bör alltså inte underskatta betydelsen av det folkbildande och folkenande engagemanget i friluftslivets tidiga historia. Efter att ha kontrasterat ...slående sina urdruckna buteljer i närmaste berghäll i glädjen över att få höra smällen mot längtan efter den fullständiga tystnaden, den absoluta ron... och pekat på risken för en ovilja mot turistväsen överhuvud så utbrister i STF:s årsskrift 1929:34 Varför skulle jag vara värdigare VEM TILLHÖR LANDET ? än mina landsmän?. Här finns all anledning att fundera på paralleller till vår tid där frågor om vilka som skall inbegripas i nationen, som bekant, är en av våra mest kritiska frågor – inte minst ur demokratisynpunkt. Friluftsliv: Samhällsstödjande eller samhällsförändrande? En ur demokratisynpunkt viktig historisk aspekt att uppmärksamma innan vi övergår till en nutidsorienterad diskussion, är frågan om friluftsliv som samhällsstödjande eller samhällsförändrande.35 Genomgående är det ingen tvekan om att friluftsliv framför allt setts som samhällsstödjande. Redan folkskolans införande 1842 var ett svar på oron för barns och ungdomars sociala fostran,36 en oro som fortsatte parallellt med samhällsförändringarna. Problembarnen fanns i första hand i städerna och tillhörde samhällets underklasser. Det var dessa barn som man hade förlorat kontrollen över.37 Här blev även friluftslivet och friluftsorganisationerna vartefter ett viktigt instrument för kontroll, enhet och nationell identitet. Något som delvis kan ställas i kontrast till de internationellt inriktade – och betydligt mindre friluftsintresserade – grupperingarna till vänster i samhällsdebatten. är det viktigt att också notera två radikala strömningar i friluftslivets historia. Dels den ideologiska strömning som sett friluftslivet som i första hand ett mål i sig (inte endast en metod för olika ändamål) och där friluftslivets naturmöte, materiella enkelhet och alternativa livskvaliteter lyfts fram. Något som i sin förlängning även kan innebära en radikal samhällskritik mot en utveckling som konsekvent prioriterat det materiella, det tekniskt avancerade och en snabb förändring utan eftertanke.