sou · GNB313 · 2000-01-01 00:00:00 — Etik och demokratisk statskonst I en studie av hur och regeringen behandlat moraliska frågor och framåt drar forskaren den här slut- satsen: Resultatet är därför att samhället egentligen aldrig kan fullfölja idén om den värderingsfria lagstiftningen. Även under avmorali- seringsperioder förutsätter besluten, oavsett om de beslutande själva ser det så, att vissa värden och normer prioriteras. Tesen om moralens, eller etikens, död är lika felaktig eller snarare lika lätt att missuppfatta som tesen om de politiska ideologiernas död. Under- sökningen belägger snarare att såväl moraluppfattningarna som ideologierna är vitala i materialet, även om politikerna inte alltid är medvetna om detta. (Bexell, G. : 1995, s. 151) Författaren till följande debattinlägg vill också påkalla uppmärk- samhet kring etiken. Han preciserar vilka värden som enligt för- fattarens mening en demokrati är helt beroende av men som den också är i stånd att ödelägga. Utifrån en bestämd ideologisk över- tygelse vill han varna för att demokratin, trots goda avsikter, kan överskrida gränserna till andra livsområden där andra värden råder. Utan måttlighet stannar demokratin, blir en av hans slutsatser. För att sammantaget få ett så rikt diskussionsunderlag som möjligt i sitt arbete ger på det här sättet möjligheter för debattörer från skilda politiska miljöer att ge sin syn på den svenska folkstyrelsens utveckling. Ledamöterna tar i det här sammanhanget inte ställning till författarens uppfattningar. T o t a l s a m h ä l l e t . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Problemen för demoktatin ................................... Olika villkor i lilla och stora världen ..................... Den stora världens livsområden ........................... Framväxten av liberala samhälle ....... En förenkling: Det treeniga samhället ................... O m d e m o k r a t i n o c h d e s s m o r a l i s k a f ö r u t s ä t t n i n g a r ..................................................... Den magiska regeln: majoriteten vinner ................ Den segrande proteströrelsen ............................. Tre sätt att driva demokrati i praktiken ................. Vi och dom: att övervinna dubbelmoral ................. Värderingsklimat och demokrati ........................... Decentralisering och subsidiaritet ........................ Skolan som fostrare i demokratiska dygder ........... O m k o d e r o c h k o m p l i k a t i o n e r ........................... Koder i natur och kultur ...................................... Samhällskodens gränser: anomie ......................... Störningar i samhällskoden: moralisk panik .......... Omedvetenhet om koderna .................................. Normer för samhällets överlevnad ........................ Måttlighetens dygd i det liberala samhället ........... R e f e r e n s e r ........................................................... Etik och demokratisk statskonst Denna uppsats har skrivits för Utredningen om folkstyret i inför 2000-talet (SB 1997:01) vilken har tillkallats för att belysa folkstyrets förutsättningar, problem och möjligheter inför nästa sekel. Uppsatsen innehåller inte ny forskning utan är ett samman- drag av några av författarens slutsatser i vetenskapliga och populära artiklar . Vissa formuleringar i dessa artiklar som bedömts som hållbara har återanvänts ordagrant. Den svenska demokratin kodifierades grundlagar. Statskunskap och konstitutionell juridik dominerade de olika offentliga utredningarna som ledde till den nya konstitutionen. Utredningarna handlade om statsmakten. Folkrörelserna, som sågs som den svenska demokratins vagga, fick dock en egen utredning. Hur annorlunda är inte Utredning om folkstyret i inför 2000-talet (Dir. 1997:101). Här återkommer natur- ligtvis de grundlagsfästa politiska processerna, men här domineras texterna inte av dem. Vissa politiska processer som inte utretts tidigare finns med, t.ex. lobbying och korruption. En blick på listan av utkomna och planerade publikationer från utredningen visar emellertid en uppsjö av andra typer av ämnen som hör hem- ma också i andra samhällssfärer än statsmaktens. Författarna tar upp problem med globalisering, finansmarknad, företag, konsum- tion, konst, kulturinstitutioner, arbetarkultur, tidningsläsning, hälsa, välfärd, religion, skola, folkbildning, civilsamhälle, IT med mera. Själv skall jag i denna skrift bidra till ämnet demokrati och etik. arbetar som synes enligt antagandet att allt som finns i totalsamhället kan ses som demokratins pro- blem. Det är en vanlig föreställning i det senare 1900-talets , en del av den svenska marinaden av föreställningar och värderingar i vilken vi alla blivit indränkta. Om demokratin skall användas till att ge lösningar på total- samhällets olika problem är det bäst att först utreda hur total- samhället ser ut, sedan hur demokratin ser ut, och utreda när och hur demokratin kan bidra med lösningar. Så är upplägg- ningen av de tre avsnitten i denna uppsats. Detta första avsnitt skall handla om totalsamhället och etikens plats i det. Redan nu vill jag emellertid redovisa att jag är skeptisk mot grundtanken att alla problem som finns i totalsamhället är demo- kratins problem. När demokratin skall stå för lösningen av alla totalsamhällets problem, dvs. inte bara dess politiska problem utan också dess ekonomiska, vetenskapliga, konstnärliga, religiösa, och moraliska problem, är det risk att demokratin förlorar både i ETIK OCH DEMOKRATISK STATSKONST mening och legitimitet. Den kan komma att framstå som en miss- lyckad styrelseform som gapat över för mycket. Så till ämnet för detta avsnitt: totalsamhället och den etiska sfärens plats i det. I primärgrupperna skapas den mänskliga naturen. Så förkunnade en tidig amerikansk sociolog, (1909) i . Primärgrupperna är de små gemenskaper, till exempel familjen och hushållet, grannarna, vänkretsen, som är först på plan (primära) i vårt biologiska liv. I dem lever vi ansikte mot ansikte i förbund med varandra. Dessa grupper är inte nödvändigtvis särskilt demokratiska. Många är patriarkaliska, några är matriarkaliska. Oavsett form ger dessa barndomens innerliga gemenskaper oss inte bara födan utan också språket, de lär oss hantera våra aggressioner, definierar verklig- heten, ger oss de första föreställningarna om rätt och orätt, utvecklar vårt samvete, ger oss nycklar till kreativa lekar. Primär- grupperna, kort sagt, gör oss till det vi inte var när vi föddes, näm- ligen människor. Dessa gruppers verksamheter kan bara med svårighet delegeras till opersonliga instanser som staten eller marknaden. I ett av tio bud kan man ana Cooleys hypotes att det är något unikt med fader, moder och/eller de andra nyckelfigurerna i den lilla värld i vilken vi växer upp. Man måste värna om den för att du må länge leva och att dig må väl gå (5 Mos 5:16). Om primärgrupperna inte klarat av uppgiften att ge barnen språket, lära dem att hantera sina aggressioner, och att definiera verkligheten på ett realistiskt sätt blir vad som senare händer dem mer problem- fyllt. Alltför många kan få värstingens handikapp i det vuxna gemenskapslivet. Detta är trosvisshet för de konservativa, men också vishet för kännare av människor och deras samhällen, oav- sett politisk färg. Det har blivit psykologiskt allmängods att tro på barndomens betydelse för utformningen av vuxenlivet. Först när familjen, grannarna och barndomsvärldens vuxna fungerar för de nyblivna samhällsmedlemmarna kan man, åtminstone för det stora flertalet, räkna med att också deras senare liv på dagis, fritids, skola, och i arbetsliv och föreningsliv skall fungera utan större problem. I praktiken blev upptäckten av primärgruppernas roll i sam- hället en korrigering till franska och amerikanska revolutionernas föreställning att alla människor är födda att delta i samhällslivet på lika villkor. Om vi utan fungerande primärgrupper föds till olika grader av värstingar snarare än till civiliserade medborgare har vi inte jämlika utgångspunkter för senare deltagande i samhällslivet. Det är tveksamt om alla sådana skillnader kan kompenseras senare i åldrarna. Det finns många små grupper förutom de primära. Etableringen som vuxen innebär ett uppbrott från primärgrupper, dvs. från familjen eller dess motsvarigheter och från barndomens umgänges- krets, till nya små grupper främst skolkamraterna, gängen, arbets- kamraterna, klubbkamraterna, och den egna parbildningen. Alla dessa, liksom primärgrupperna, kan kallas den lilla världen, men de är ej som primärgrupperna först på plan att lära oss bli sam- hällsmedlemmar. I uppbrottet från primärgrupperna ligger ett dilemma som alla måste lösa: Vi vill gärna ha primärgruppernas stöd men vi vill inte att de skall hämma och inskränka vår utveckling till vuxna. Ett lyckat uppbrott från primärgrupperna är lika viktigt för tonåringen som fungerande primärgrupper är för barnet. Med ett framgångs- rikt uppbrott kommer fötterna stadigt i vuxenlivet. Då, men inte förr, kan vi göra anspråk på den rösträtt som tillkommer med- borgare i en demokrati. Är familjen fortfarande den typiska primärgruppen? Familjerna har blivit mindre, enförälderfamiljer vanligare, tre- generationsfamiljer ovanligare. Kommuner har tagit över av vad som var familjefunktioner, t.ex. delar av barnomsorg och äldrevård. Företag svarar för produktionen, restauranger för födan, ETIK OCH DEMOKRATISK STATSKONST tv och datorn för leken, skolan för utbildningen. Fungerar familjen som primärgrupp för de flesta? I en intervjuundersökning 1994 fick svenskar som flyttat hemi- från frågan: Bodde båda dina föräldrar kvar hemma när du flytta- de hemifrån eller hade någon av dem avlidit eller flyttat från er? En jämförelse av svaren i den äldsta och yngsta generationen belyser en förändring men visar att grundmönstret ligger fast. När man flyttade hemifrån bodde van- ligen båda föräldrarna kvar i föräldrahemmet; av dem som är berättar att det var så. De övriga () hade inte som regel vuxit upp i skilsmässohem utan i hem där den ene föräldern avlidit (). av denna äldre generation säger att någon av föräldrarna hade lämnat hemmet innan de själva flyttade hemifrån. Även för 1990-talets unga (16 – ) är det vanligaste mönst- ret – representerat av – att båda föräldrarna bodde hemma när de själva flyttade hemifrån. är det som hade en förälder som dött innan de själva lämnade hemmet. Men var femte () i denna yngre generation säger att någon av föräldrarna hade flyttat hemifrån innan de själva gjorde det. drabbades många barn av en förälders död, nu drabbas än fler barn av en förälders frivilliga uppbrott från hemmet. I det senare fallet kan man emellertid hålla kontakt trots att man inte bor tillsammans. Även om föräldrars uppbrott från hemmet genom skilsmässa ökat, har tre av fyra ungdomar inte upplevt varken föräldrars skilsmässa eller dödsfall innan de flyttat hemifrån. Föreställningen att familjen upplösts och slutat att fungera som primärgrupp för barn och ungdom gäller således inte för majoriteten ungdomar (1996 s. 16-17). Olika villkor i lilla och stora världen Vid kom upptäckten att den lilla världen (Gemeinschaft) följde andra sociologiska lagar än den stora världen (Gesellschaft).Vad som gäller för Gemeinschaft gäller inte för Gesellschaft, sade den tyske sociologen (1887). Den lilla världen är familjen, släkten, vänkretsen, hembygden, de naturliga nätverken. Den lilla världen är homogen, odifferentie- rad. Primärgrupperna är en del av den lilla världen. Samarbete, lojalitet, solidaritet, gemensamma ägodelar behövs för att den lilla världen skall fungera. Den stora världen är förvaltningarna, institutionerna, företagen, marknaderna, medierna. Den politiska demokratin och marknads- ekonomin är delar av den stora världen. Den stora världen är heterogen, differentierad. Konkurrens om utnämningar, förtro- endeposter eller marknadsandelar behövs för att den större världen skall fungera. Likaså kräver den stora världen en separation av olika äganderätter; det gäller både offentliga och privata. Tankegångar av detta slag var vanliga hos förra sekelskiftets sociologer och har aldrig motbevisats. Försöken att ge den stora världen samma karaktär som den lilla världen tycks dömda att misslyckas. Det gäller också försöken att göra ett modernt total- samhälle till ett folkhem med betoning på det som liknar hemmets gemenskap. Antingen byråkratiseras folkhemmet och dess väl- färdsinstitutioner och myndigheter, eller också kommersialiseras det av IKEA-möbler och annat. Det svenska folkhemmets öde blev att det både byråkratiseras och kommersialiseras. Vi rör oss här bokstavligen med olika världar. Det är helt rimligt för enskilda att bete sig olika i dem. Man kan till exempel, som vänster, vara liberal i den lilla världen och socialist i den stora, eller som många höger, konservativ i den lilla världen och liberal i den stora. Den stora världens livsområden Ett barn med många legobitar kan bygga ett mycket stort antal olika legolandskap trots att antalet typer av legobitar är synnerligen begränsat. Samhällets byggstenar är många, men de olika slagen av byggstenar är få. ETIK OCH DEMOKRATISK STATSKONST När man skall söka samhällets byggstenar gör man klokt i att leta bland sådant som vi människor är bättre på än djuren, nämligen an- vändning av symboler, framför allt av språk, och användning av verktyg. Det är med andra ord i kommunikativt handlande och i teknik som man finner sortimentskatalogen för samhällets bygg- stenar, de s.k. mönsterbildande variablerna. Katalogen visar förutom våra fysiska handlingar och våra verk- tyg sex typer av kommunikativt handlande som är samhälls- konstruktionens vanligaste legobitar. Här finns för det första tre olika språkliga uttryck, nämligen utsagor som är värderande, utsagor som är föreskrivande, och utsagor som är beskrivande. Vi värderar t.ex. östersjölaxen till ett högt pris, föreskriver att den skall säljas datummärkt, och beskriver den som fylld av rom, fångad innan den leker. För det andra, kan de värderande, föreskrivande och beskrivan- de utsagorna, som utgör samhällets symbolmiljö, ha sin huvudsak- liga referens antingen i människans yttrevärld eller i människans inrevärld. Om jag säger: Jag måste banta, och därmed menar att jag kommer att se bättre ut i andras ögon, är min utsaga förankrad i yttrevärlden. Men säger jag: Jag måste banta, och därmed menar att jag kommer att må bättre och få bättre hälsa, är min utsaga förankrad i min inrevärld. Yttrevärldsutsagor är exekutiva. De kartlägger, styr och ställer, och utvärderar vår omvärld. De dominerar i västerländsk natur- vetenskap och utmynnar i krav på förklaringar och förutsägelser. Inrevärldsutsagor är expressiva. De dominerar i humaniora och utmynnar i tolkning och förståelse. Vi kan här tala om båda typerna av utsagor utan att söka uppamma någon dualism eller prioritering mellan dem. Så är det också i vardagslivet när mogna människor använder språket. Vi kan sålunda tala exekutivt om östersjölaxen som ett fenomen som debiteras hushållskassan, räcker till två personer, och skall avätas . Eller vi kan tala om laxen som en expressiv måltid i solnedgången tillsammans med goda vänner – ett uttryck för svårformulerade känslor, tankar och livssammanhang. De indelningar vi gjort är den stora världens mönsterbildande variabler. De definierar också många av våra fysiska handlingar. Att spela fotboll, till exempel, är inte enbart en fysisk aktivitet. Spelet innehåller värderande utsagor som visar hur bra ett lag är jämfört med ett annat genom att räkna mål. Det är också regler, dvs. Det är en verklighet i form av spelare i visst antal, en boll av viss diameter, en plan av viss storlek, ett bestämt avstånd mellan målstolparna, dvs. Våra förfäder har med detta begränsade sortiment av bygg- stenar utvecklat de mest skilda samhällstyper. Vi har sett militär- diktaturer, prästvälden, domarvälden, fogdevälden, aristokratier, plutokratier, kungadömen, republiker, organisationsvälden, demokratier. Det har blivit krigiska, fredliga, skönhetsälskande, penningälskande, kunskapsälskande eller ordningsälskande samhällen. Vi har haft grymma riken och välfärdsstater. Allt i mer eller mindre komplicerade kombinationer. Sex livsområden i den stora världen Den språkliga differentieringen i mönsterbildande variabler har (eller får) en parallell i differentieringen av samhället. Komplicera- de processer – som jag inte skall diskutera och inte heller till fullo har utforskat – bygger av de sex mönsterbildande variablerna fun- damentala sfärer i samhället, livsområden (Lebensordnungen) enligt terminologin från , den lysande tyske samhällsvetaren vid vårt sekels början. I den stora världen får vi livsområden för näringsliv, statskonst, vetenskap, religion, etik och konst. (Tablå 1) För att antyda sambanden räcker det att säga att näringsliv och ekonomi hänger ihop med exekutiva värderingsutsagor, t.ex. priser och kostnader. Det ekonomiska livsområdet är inställt på att söka och bevara rikedom. Det finns olika vägar till rikedom och kon- kurrens är stoff för affärslivet. I modern tid innefattar affärssed bokförda byten av äganderätter och standardiserade mått på vinst och eget kapital. Den frihet man söker inom denna sfär är närings- ETIK OCH DEMOKRATISK STATSKONST frihet, rätten att etablera sig var man vill och handla med alla slags varor och tjänster. Statskonstens livsområde hör samman med exekutiva före- skrifter t.ex. lagar och bestämmelser. Denna i bred mening politiska sfär är inställd på att söka ordning. Ordnung muss sein. Men det finns alltid alternativa versioner av ordning och kon- flikterna mellan dem är stoff för det politiska livet. Statskonstens seder innefattar spelregler för rättsväsende, byråkrati, diplomati och krigskonst samt system för de styrdas samtycke till (ny)ord- ningen. I vårt århundrade har spelreglerna kristalliserats och ganska allmänt accepterats som demokratins spelregler. Med dem har kommit stärkta garantier för medborgerlig frihet. Vetandets livsområde hör samman med exekutiva beskrivningar, t.ex. fakta och generaliseringar. Vetenskapen är inställd på att söka sanning. Det finns alltid gamla och nya ver- sioner av sanning och konflikterna mellan dem är stoff för det intellektuella livet. Akademisk sed innefattar spelregler för veten- skaplig metod och publicerad lärdom. Akademisk frihet är livs- luften inom denna sfär. Det religiösa livsområdet hör samman med utsagor om männi- skans yttersta värde och livets mening, och bygger på expressiva värderingar. Det är inställt på att söka något heligt (dvs. avskilt) som ger mening åt tillvaron och ett yttersta värde åt livet. Här finns olika ansatser, djupt allvarliga. Religionsfrihet garanterar att olika religiösa yttringarna kan leva sida vid sida. Det etiska livsområdet har expressiva föreskrifter t.ex. om plikt och barmhärtighet. De kan vara olika utvecklade hos olika männi- skor och för att de skall få fritt uttryck måste rätten att följa det egna samvetet garanteras. En central del i verksamheten i denna sfär gäller ett antal återkommande problem som finns i alla sam- hällen och som brukar kallas välfärdsfrågor: Hur skall vi ta hand om barnen innan de klarar sig själva? Hur skall vi ta hand om de äldre som kan klara sig själva? Och hur skall vi ta hand om de sjuka och handikappade som inte kan arbeta eller göra annat som är normalt för en vuxen i sina bästa år? Det etiska livsområdet är inställt på att söka humanitära och andra dygder. Det konstnärliga livsområdet har visioner och versioner som är expressiva, målande eller gestaltande. Konsten söker genuin skön- het. Här finns olika uppfattningar och metoder. Konstnärlig praxis innebär en utveckling av olika smakriktningar. Konstnärlig frihet ger rätten att fritt välja olika former och innehåll. Livsområdenas värden och friheter I var och en av de sex olika livsområdena skapas som synes en väsentlig produkt, nämligen rikedom i näringslivet, ordning i det politiska systemet, kunskap i vetenskapen, helighet i religionen, dygd i etiken och skönhet i konsten. Här är med andra ord en sammanställning av det väsentliga som går att skapa och leva för i ett mänskligt samhälle. Samhällsbygget kan tryggt utgå från att vi här har mänsklig- hetens positiva värden. Det är faktiskt bättre med rikedom än fattigdom, bättre med ordning än kaos, bättre med kunskap än okunnighet, bättre med helighet än världslighet, bättre med dygd än odygd, bättre med skönhet än fulhet. Det finns i dessa fall ingen grund för föreställningen att alla värden är godtyckliga; värdenihi- lism får det svårt på denna nivå av tänkande. Det finns en inbyggd motsättning mellan de olika livsområde- na. Sökandet efter världslig rikedom och makt kan hämma sökan- det efter andlig helgelse och djupa konstnärliga upplevelser. ETIK OCH DEMOKRATISK STATSKONST det efter politisk ordning kommer i sin tur lätt i konflikt med marknadens spontana ordning som skapar rikedom. Det mänskliga samhällets grundläggande konstruktions- problem är att finna en optimal balans mellan institutionerna för ordning, rikedom, kunskap, helighet, dygd och skönhet. Det är lätt att skapa samhällen med stabil ordning som stryper de rikedoms- producerande krafterna, eller att skapa en ordning som går på tvärs med rättrådighetens dygd, eller en ordning som håller folket i okunnighet. Det är lätt att skapa samhällen som utvecklar stor rikedom, men till priset av orättvisor och fulhet. Vi kan ha politi- kervälden, plutokratier, prästvälden, filosofer som kungar, system som alla premierar en samhällssfärs verksamhet på bekostnad av andras. Tyvärr kan vi inte säga att demokratin har en helt garanterad lösning på den inbyggda motsättningen mellan livsområden. Dess fördel ligger i att den ger röst åt alla livsområden och en metod att fredligt och öppet diskutera olika prioriteringar. En begränsning ligger i att den ohämmat rekommenderar politiska lösningar, till exempel lagstiftning och beskattning, för problem som i allt väsentligt ligger utanför statskonstens livsområde. Förvisso har politiska problem demokratiska lösningar. Men i allt väsentligt har affärslivets problem ekonomiska lösningar, kunskapsproblem har vetenskapliga lösningar, andliga problem har religiösa lösningar, konstens och skönlitteraturens problem har estetiska lösningar, och moralfrågor har etiska lösningar. kan demokratin bidra till dessa lösningar, men så snart man kommer utanför den poli- tiska sfären ger demokratin sällan de väsentliga delarna av lösningen. Framväxten av liberala samhälle Livsområden kan bli mycket autonoma och inget av dem behöver nödvändigtvis underordna sig något annat livsområde. Då får vi ett allsidigt, öppet samhälle, det som många kallar det liberala sam- hället. Det är en prekär skapelse, en produkt av spe- ciella historia i vilken de olika livsområdena successivt har diffe- rentierats från varandra och fått sina speciella former av frihet. De olika livsområdena och deras olika värden har ett mått av oförenlighet som i gammalgrekisk mytologi representerades av olika gudar eller gudinnor som inte alltid var sams. I gamla blev statskonsten en suverän konst, viktigare än religion, filosofi, konst, etik och näringsliv. Det romerska imperiet, som byggde på statsmaktens kontroll av övriga livsområden, antog kristendomens monoteistiska religion enligt formeln en kejsare, en gud. För- valtning, polisprocedurer, domstolar, allt blev ordentligt genom- arbetat. Staten tog ansvar för medborgarna, deras bröd och deras underhållning. Välorganiserade arméer garanterade den romerska freden. Men riket splittrades i två, ett i öst och ett i väst: överlevde men föll sönder. Det frankiska kungadömet (484-814) var det första i en lång rad försök att återuppväcka det romerska imperiet i . kallade sig själv kung och präst, ett tecken på att en gemensam auktoritet skulle styra. Det var samma lösning som gällde i Öst- . Påven (1021-1085) befäste auktoritet och ledarskap i .