sou · GNB348d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Mediacentrumet bör ligga så nära katastrof- området som möjligt och bemannas med representanter för de organisationer som ansvarar för katastrofarbetet. Informatören skall vara involverad i ledningen av katastrofarbetet och närvara vid den strategiska samordningsgruppens möten. Mediearbetet skall inled- ningsvis ligga hos polisen för att senare övergå till den lo- kala myndigheten. Vid behov kan experter från central informationsmyndighet rekryteras. En katastrof kan leda till att frågor förs upp på regeringsnivå. Det ansvariga departementet skall då sam- ordna ett tillförlitligt och genomtänkt svar från reger- ingen. De ansvariga informatörerna i mediecentrumet skall i huvudsak hålla kontakt med ansvarigt departement. Varje katastrof väcker ett stort intresse från allmänhe- ten. Stor efterfrågan på information kan välta en organisa- tion och dess vanliga informationsarbete. Det är därför viktigt att en katastrofplan innehåller planer på hur all- mänheten regelbundet informeras, inklusive detaljer om det pågående arbetet och relevanta telefonnummer att kontakta. I hör räddningsväsendet till Inrikes- ministeriets verksamhetsområde. Varje kommun är skyl- dig att göra upp en beredskapsplan. Basen för katastrof- beredskapen, både avseende administration och verkstäl- lighet, skall ligga på lokal nivå. Brandförsvaret i kommu- nen har det operationella ansvaret när en stor olycka in- träffar och borgmästaren är ansvarig räddningsledare, men denne kan delegera ansvaret till brandchefen. När en katastrof inträffar aktiveras Central Command Team som utgörs av borgmästaren, polischefen, brandchefen och chefen för hälso- och sjukvården. Alla större sjukhus har trauma-team, motsvarande svenska sjukvårdsgrupper, dvs. en senior kirurgspecialist med traumainriktning, en anestesiolog och två eller tre sjuksköterskor. Om möjligt samverkar två sjukhus vid en katastrof. Från det ena sänds trauma-team ut medan det andra tar emot skadade. I N T E R N A T I O N E L L A J Ä M F Ö R E L S E R Om två eller flera kommuner är drabbade av en svår olycka kan, om det är nödvändigt, provinschefen (motsva- rande landshövding) ingripa och ge direktiv till borg- mästarna, men dessa behåller ansvaret för insatserna i res- pektive kommun. Blir olyckan så omfattande att den inte går att hantera på lokal eller regional nivå tas ansvaret för insatserna över av regeringen. Regeringens krissamordningscenter, National Crisis Co-ordination centre (NCC), har utarbetat en manual som reglerar åtgärder för krishantering, nämligen Natio- nal manual on decision-making in crisis och en manual för katastrofhjälp Disaster relief manual. Dessa båda handböcker redogör översiktligt för hur beslutsfattande och samordning skall gå till vid olika typer av kriser och katastrofer, t.ex. när det krävs beslut på regeringsnivå, men de skall också användas som underlag för de manualer som utarbetas på departementsnivå. Varje enskild minister är ansvarig för beredskapen inom sitt departement. Varje departement har ett samordningscentrum. Om två eller flera departement är inblandade i en stor olycka samordnas insatserna av Natio- nal . NCC är en stödorganisation som aktiveras vid behov. Vid behov aktiveras Information Cen- tre vars uppgifter är att ta hand om strategiska frågor som rör information, samordning av information från reger- ingen etc. Denna organisation kan aktiveras av en enskild minister. Inom centrumet finns olika enheter; enhet för pressinformation, enhet för information till allmänheten, enhet för information till anhöriga och ett samordnings- team. 16 delstater har en hög grad av självstyre. De har egna författningar, parlament och regeringar och lagstiftar själva om exempelvis polisvä- sende och . I finns knappt 400 räddningsledningscentraler i 326 räddningsområden. Inom ett räddningsområde bor ungefär 250 000 invånare. Olyckan i – en fallstudie inträffade den svåraste tågolyckan i För- bundsrepubliken historia. Ett intercitytåg med tolv vagnar spårade ur i hög fart i , en liten stad mellan och . Vid urspårningen pres- sades vagnarna samman som ett dragspel; 101 passagerare omkom och 88 skadades. Olyckan utlöste katastroflarm i storkommunen Celle, som är det räddningsområde till vilket hör. och samtliga frivilligorganisationer, som ingår i katastrofberedskapsorganisationen larmades och ingick i räddningsinsatserna tillsammans med det tyska järnvägsaktiebolaget (). Bland dem som först kom till olycksplatsen för att und- sätta skadade var Eschedeborna själva. Snabbt på plats var också 50-talet präster som deltog i en konferens i närbe- lägna Celle. Olycksplatsen låg bra till från logistisk syn- punkt; den kunde nås från två olika håll och det fanns gott om plats för räddningsfordonen. En helikopterbas strax utanför sände snabbt helikoptrar till olycksplat- sen. efter det att räddningsmanska- pet kommit till olycksplatsen var samtliga skadade omhän- dertagna på olika sjukhus. Så snart olyckan blivit känd begav sig anhöriga till olycksplatsen för att ta reda på vad som hänt. I en gymnas- tiksal i närheten av olycksplatsen togs de omhand av präs- ter, rödakorsare och psykologer. Den lilla staden är belägen i ett Lüneburgskt hedlandskap, där jorden är . När de skadade förts bort från olycksplatsen återstod ett tungt arbete för räddningsarbetarna, som till största delen utgjordes av fri- villiga från Tyska Röda korset. Det blev deras uppgift att samla ante mortem-material för att de omkomna skulle kunna identifieras och för att de anhöriga skulle kunna få tillbaka personliga tillhörigheter, som man eventuellt hit- tade. Många av de omkomna var så svårt sargade att man inte enkelt kunde avgöra hur många man egentligen fun- nit. Genom att samla upp sand och sila den genom ett såll kunde kroppsdelar, personliga tillhörigheter m.m. avskil- jas och överlämnas till det patologiska institut, som hade I N T E R N A T I O N E L L A J Ä M F Ö R E L S E R hand om identifieringsarbetet. En kvinnlig räddningsar- betare sade att först hoppades jag att inget finna, men hoppades jag att finna något, så att det inte blev kvar i sanden. var arbetet på olycks- platsen avslutat. För att bistå räddningsmanskapet med psykosocialt stöd fick Röda korset i uppdrag att upprätta och samordna ett center i Celle – från olycksplatsen. Till detta center knöts psykologer, präster, psykiatrisk expertis, personal från och järnvägen liksom medarbe- tare från olika organisationer. Förutom den akuta omsor- gen om räddningspersonalen lades stor vikt vid att erbjuda dem långsiktigt stöd för att förhindra post traumatisk stress. Den verksamhet som bedrevs vid det psykosociala centret har dokumenterats noga för att den stora räddningsinsatsen skall kunna utvärderas. Statliga medel har ställts till förfogande för att möjliggöra detta, men även ekonomiskt stöd från annat håll har kommit (exem- pelvis från Finska Röda korset). En slutrapport skall pre- senteras . Tyska Röda korset redogör i en rapport in för hur räddningsarbetet fung- erade. I stort sett anser man att det har fungerat väl, men på vissa områden behöver förbättringar ske för att man skall vara bättre . Nedan följer några ex- empel på brister som man anser behöver åtgärdas: –Det rådde i alarmeringsfasen osäkerhet om olyckans omfattning. Man visste att det rörde sig om en tågo- lycka, men det var först när räddningsmanskapet kom till olycksplatsen, som man insåg hur omfattande olyckan var. –Det borde ha funnits en registreringsfunktion, som noterade namn och adress på skadade som fördes till Även oskadade som lämnade olycksplatsen borde ha registrerats innan de gav sig iväg. Detta hade underlättat för anhöriga som sökte information om vad som hänt deras släktingar eller vänner. –Ett stort antal hjälparbetare och annan insatspersonal använde sig av mobiltelefoner. Detta gjorde att tele- nätet var överbelastat, vilket försvårade viktig kommunikation mellan räddningsfordon och sjukhus. –De befintliga radiofrekvenserna visade sig vara otill- räckliga. –Avsaknad av samordning av förplägnaden till rädd- ningsmanskapet. Omkring 1 800 personer ingick i räddningsmanskapet: 500 från (de flesta frivilligarbetare), 270 från räddningstjänsten, 270 frivilliga sjukvårdare, 80 läkare va- rav många frivilliga, 100-talet poliser, 200 tyska och brit- tiska soldater och 80-talet frivilliga från kyrkan, med flera. rönte stor uppmärksamhet i medierna. Det fanns flera skäl till detta. Det första var givetvis olyckans omfattning med många döda och skadade. Det andra var att det drabbade ett högteknologiskt transport- medel, som förutsågs vara ett trafiksäkert alternativ till flyg- och biltransport. Det tredje var att i tider av arbets- löshet och ökande isolation, visade en liten stads invånare –– exempel på hjälpsamhet, solidaritet, mod och och självuppoffring i omsorgen om dem som drabbades. Kontakterna mellan räddningsmanskap och journalis- ter fungerade i de flesta fall mycket bra. Det fanns dock några undantag. Exempelvis ombads räddningsarbetare att låna ut sina kläder mot ekonomisk ersättning till jour- nalister för att de obehindrat skulle kunna få tillträde till olycksplatsen. I N T E R N A T I O N E L L A J Ä M F Ö R E L S E R Huvuddragen i de ovan refererade ländernas katastrof- beredskap ger följande intryck. Ländernas beredskap utgår från att räddningsarbetet skall utföras på det lo- kala planet. Det är också i kommunen, som omsorgsar- betet, det psykosociala stödet till de drabbade skall be- drivas. Om resurserna lokalt vid en räddningsinsats är otillräckliga skall hjälp sökas i grannkommunen. När många aktörer omfattas av räddningsarbetet under- stryks vikten av samordning. Frivilligorganisationerna är ett viktigt komplement till – och i en del länder – en del av räddningstjänsten. Det understryks att det är viktigt att kommunerna in- formerar sig om vilka frivilligorganisationer som finns att tillgå och vad de kan bidra med. I flera av planerna betonas vikten av informations- arbetet mot såväl berörda som medier och allmänhe- ten. A V S N I T T 5 E N R E D O V I S N I N G A V A N A L Y S G R U P P E N S A R B E T E hölls sorgegudstjänster i kyrkor över hela . De omkomna hedrades med en tyst minut samt själaringning i landets alla kyrkklockor. I , i , direktsändes gudstjänsten i TV. I kyrkan brann ett ljus för varje saknad människa. P R O C E S S E N Idet föregående avsnittet presenterades analys- gruppens granskning av de åtgärder som vidtogs på olika orter i för att erbjuda dem som drabbades av Esto- niakatastrofen psykosocialt stöd. Även massmediernas roll i Estoniakatastrofen och åtgärder för information och kommunikation från några centrala myndigheter belystes. I detta avsnitt följer en redovisning av analysgruppens arbetsmetoder där det är viktigt att framhålla analys- gruppens förhållningssätt gentemot anhöriga och överle- vande samt något om gruppens informations- och mass- mediearbete. Seminarium om samhällets katastrofberedskap Här redovisas innehållet i det seminarium som gruppen arrangerade som ett led i kunskapsinhämtandet. Inbjudna till detta seminarium var experter inom centrala områden av betydelse för den svenska organisationen för katastrof- beredskap. Flera föredragshållare var i sina yrkesroller in- volverade i följderna av Estoniakatastrofen och delade med sig av sina yrkesmässiga och personliga erfarenheter av detta. Några föredragshållare delade på motsvarande sätt med sig av erfarenheter efter arbetet med följderna av branden i . Psykologiska, religiösa och kulturhistoriska aspekter Utöver detta presenteras de övriga kunskaper som inhäm- tats inom områdena psykologi och psykiatri, däribland särskilt katastrofpsykiatri. Här redovisas religiösa och kul- turhistoriska perspektiv på följderna av en katastrof. Analysgruppen har begränsat sig till frågor som har direkt anknytning till händelserna efter Estoniakatastrofen. Redovisningarna skall därför ses som anspråkslösa försök att sammanfatta några viktiga slutsatser från samtal med expertis inom dessa omfattande områden. Intervjuer och skriftliga källor En viktig del av underlaget för denna rapport har varit de drygt hundratalet intervjuer som genomfördes under ar- betet med den första delrapporten från analysgruppen. Dessa omfattande intervjuer har kompletterats i syfte att ytterligare fördjupa kunskaperna inom området katastrof- beredskap. En fullständig förteckning över de intervjuer som genomförts under analysgruppens uppdrag redovisas i avsnittet Bilagor. Analysgruppen har vidare under arbetet tagit del av ett stort antal rapporter, utredningar, utvärderingar, minnes- anteckningar, promemorior m.m. I avsnittet Bilagor läm- nas en fullständig källförteckning. P R O C E S S E N I detta kapitel finns beskrivet hur analysgruppen arbetat med kommunikation med berörda och medier. Estoniakatastrofen och dess följder väcker stort intresse från dem som personligen är berörda av katastro- fen och från medierna. Därför utarbetades redan från bör- jan en plan för kommunikation med olika grupper och in- tressenter. Kontakter med anhöriga och överlevande I enlighet med direktiven har analysgruppen knutit till sig en referensgrupp bestående av företrädare för de överle- vande och de omkomnas anhöriga. Referensgruppen har regelbundet haft sammanträden och deltagit vid analys- gruppens seminarier och expertmöten. I några samman- hang har fler anhöriga och överlevande än referensgrupp- ens medlemmar deltagit. En viktig del av analysgruppens arbete har varit samtal med ett stort antal av de som personligen berörts av kata- strofen. Detta har skett genom att s.k. hearings, dvs. öppna möten, anordnats på orter som särskilt drabbades av katastrofen. Uppföljningar av dessa möten har gjorts vid videokonferenser, den första för att beskriva arbetsläget och den andra då den första delrapporten över- lämnades till regeringen . En särskild resa till arrangerades för att för- djupa bilden av anhörigas livssituation. I syfte att komma i kontakt med så många som möjligt av de direkt berörda och informera om analysgruppens arbete har gruppen också sänt brev till ett stort antal av de anhöriga och överlevande. Genom samarbete med och Styrelsen för psykologiskt försvar, som båda har upparbetade kontaktkanaler till många anhöriga och överlevande, har analysgruppen givits möjlighet att sända ut brev till sammanlagt ca 1 800 adressater. Information har regelbundet förmedlats via det informationsblad – Estoniainformation – som Styrelsen för psykologiskt försvar enligt ett uppdrag från regeringen ansvarar för. Inbjudan till hearings har även framförts via annonser i pressen på de aktuella orterna. Mötena har följts upp med pressträffar på de aktuella orterna i syfte att lämna ytterli- gare information om analysgruppens arbete. I direktiven uttalas att analysgruppens arbete skall präglas av öppenhet och insyn. Enligt analysgruppens mening är därför kommunikation med dem som personligen berörts av katastrofen av särskild vikt. Analysgruppens sekretariat har organiserats så att bemötandet av berörda som kontak- tat analysgruppen genom brev och telefonsamtal har prio- riterats i arbetet. P R O C E S S E N Nyhetsmediernas intresse har varit stort under hela utred- ningsarbetet. En princip i analysgruppens arbete har varit att med respekt för arbetets krav på integritet bereda öp- penhet och insyn även i kontakterna med massmedierna. Överlämnandet av den första delrapporten När den första delrapporten överlämnades till regeringen bjöds medierna in till ett presseminarium direkt efter det att anhöriga informerats vid en videokonferens. Semina- riet bevakades även av utländska medier och gav upphov till stor publicitet också i utlandet. Syftet med att anordna ett seminarium istället för en presskonferens var att er- bjuda en fördjupad inblick i hur analysgruppen arbetat med granskning och analys och därefter kommit fram till slutsatser och rekommendationer. som presseminariet inleddes publicerades hela rapporten på internet på två separata websidor. geringens respektive Styrelsen för psykologiskt försvars websidor blev rapporten tillgänglig i sin hel- het för dem som sökte den. Sammanfattningar på estniska och engelska publicerades även på regeringens websidor. När delrapporten överlämnats vidtog en berednings- process inom regeringen som ledde fram till regerings- beslutet . För analysgruppen innebar detta att kommunikationsansvaret beträffande åtgärder till följd av rapportens rekommendationer överlämnades till regeringen. Strävan efter tydlighet i kommunikationen från analysgruppens sida innebar att frågor från medierna med anknytning till regeringsbeslutet i de allra flesta fall hänvisades till regeringen och ansvarigt statsråd. I den mån frågorna rörde sådant som redan behandlats i del- rapporten hänvisades till utredningstexten. P R O C E S S E N 2 Seminarium om framtida Analysgruppen arrangerade den 21 och 22 ja- nuari 1999 ett seminarium med temat Kommunikation och psykiskt och socialt bemötande i katastrofer. Seminariet ut- gjorde en väsentlig del i analysgruppens arbete med att inhämta kunskaper om samhällets katastrofberedskap in- för den kommande delrapporten i ämnet. Syftet var att seminariet skulle belysa framförallt de katastrofdrabbades perspektiv och tydliggöra individens behov av informa- tion och psykosocialt stöd samt samhällets beredskap att möta dessa behov. Till seminariet inbjöds ett stort antal personer med re- lation till samhällets organisation för katastrofberedskap. En del av dessa inbjöds som talare och andra som diskussionsdeltagare. Under seminariet deltog även re- presentanter för anhöriga och överlevande samt analys- gruppens ledamöter. Seminariet arrangerades med kort varsel och analys- gruppen kunde konstatera att intresset för att deltaga var stort. Seminariet indelades i sex huvudblock: Kommunikation och psykiskt och socialt kris- och katastrofarbete, Erfaren- heter av , Erfarenheter av Göteborgs- branden, Vad kan vi lära av överlevande och anhöriga, Kommunikation myndigheter, massmedier och berörda samt Samverkan kring katastrofarbete . Kommunikation och psykiskt och socialt kris- och katastrofarbete I det inledande blocket under seminariet gavs deltagarna en grundläggande orientering om väsentliga frågor som vad en katastrof innebär för individen, vilka reaktioner den utlöser och vilka behov den katastrofdrabbade har . Även samhällets beredskap för att möta be- hoven speglades. Behovet av information behandlades sär- skilt och här belystes bland annat vad som krävs av myn- digheter för att informationsförmedling skall fungera än- damålsenligt. I blocket deltog följande talare: Samhällets katastrofbe- redskap, Bo Riddarström, överdirektör, , Individens reaktioner och behov i katastrofen, , överläkare, , , Kommunikationens betydelse i katastrofberedskapen, , docent, kommunika- tionsforskare. Det andra blocket belyste samhällets beredskap för Esto- niakatastrofen. Ett antal talare som på olika sätt var invol- verade i katastrofarbetet delade med sig av erfarenheter och lärdomar. Särskild tonvikt lades vid frågor om kom- munikation med och stöd till dem som drabbades. Under det gemensamma ämnet deltog följande talare: , sektionschef inom Centrala avdelningen för Ambulanssjukvård och Katastrofmedicinsk planering, P R O C E S S E N drabbades hårt av Estoniakatastrofen. Av 367 estniska medborgare ombord överlevde 62 personer. minnesmärke över förlisning finns i . , , beredskaps- planläggare i samt , biskop emeritus, , , utre- dare, i , , f.d. planeringschef , , , leg psykolog, . Den inträffade branden i medförde nya lärdomar beträffande bland annat samverkan mellan myn- digheter, massmedier och berörda. En viktig slutsats var att erfarenheterna från Estoniakatastrofen påverkade åt- gärder och insatser i samband med Göteborgsbranden. I detta block talade: Aage , poliskommissa- rie, i , , samord- nare av långsiktiga insatser med anledning av brandkatastrofen, , informations- konsulent, korset, , direk- tor, samt , nyhets- och sam- hällschef, , . Vad kan vi lära av överlevande och anhöriga? Den första seminariedagen avslutades med en program- punkt som innehöll berättelser och minnesbilder förmed- lade av några av de människor som överlevde Estonia- katastrofen. Den tänkta diskussionen efter de personliga anförandena fick mer karaktären av ett lågmält och öppet samtal mellan talarna, Estonianhöriga och övriga semina- riedeltagare. Talare var: , , , och . P R O C E S S E N Kommunikation myndigheter, massmedier och berörda Den andra seminariedagen inleddes med frågor om myn- digheternas organisation för att tillgodose olika grupper av individers behov av information vid en framtida kata- strof. Med anledning av Estoniakatastrofen ställdes bland annat frågan om kraven på svenska myndigheter ser olika ut beroende på om olyckan inträffar inom eller utom lan- det. Även mediernas roll och faktorer som påverkar deras arbete diskuterades. Blocket avslutades med en belysning av mediernas skildringar av de människor som berörs av en katastrof. Talarna under detta block var: Informationsberedskap i samhället, , generaldirektör, för Psykologiskt Försvar, roll i framtida kata- strofer, , kansliråd, Information , , pressombudsman, , Massmediernas roll i katastrofen, och , , Massmediernas skildringar av drabbade, , doktorand och medicinjournalist, . Det avslutande blocket handlade om hur det svenska sam- hällets katastrofberedskap skulle kunna se ut . Frågan hur olika aktörer kan samverka för att förbättra in- satserna för de drabbade var en del av diskussionen. Efter talarnas anföranden hölls en avslutande diskussion som bland annat handlade om varför det svenska samhället i hög grad fortfarande berörs av Estoniahaveriet, som in- träffade . Medverkande talare: Myndigheters ledningsberedskap , , laborator, Försvarshögskolan , Polisens roll som informatör och stöd, , rikskriminalchef, , Trossamfundens roll, , direktor, , Frivilligorganisationernas roll, , enhets- chef, korset. I avsnittet Bilagor återges referat av talarnas anföranden. P R O C E S S E N 3 Psykologiska aspekter, religiösa och kulturhistoriska perspektiv Under analysgruppens arbete har kunskaper in- hämtats inom en rad områden som gruppen bedömt som relevanta för en noggrann granskning av följderna efter Estoniakatastrofen. Med anledning av att samhällets psy- kiska och sociala stöd till anhöriga och överlevande samt kommunikationen mellan medier, myndigheter och be- rörda i samband med katastrofen står i centrum för denna rapport vill gruppen här lyfta fram några av de områden som varit av särskilt intresse under denna del av granskningsarbetet. tydelse, Bo Brander, präst och föreståndare vid i , Havet som gravplats, , pro- fessor vid i , Kris- och katastrofpsykologisk organisation, , ledare för psykologi i Bergen, Att lyssna till anhöriga, , psykiater och klinikchef vid , Erfaren- heter från , , präst och företrädare för . I avsnittet Bilagor refereras föredragshållarnas anfö- randen. Seminarium om individuella och samhälleliga konsekvenser av Estoniahaveriet Analysgruppen arrangerade den 16–ett se- minarium vars syfte var att behandla frågor om hur indivi- der och samhälle påverkats av Estoniakatastrofen. Till se- minariet inbjöds ett antal personer som i sina yrkesliv kommer i kontakt med de existentiella och etiska fråge- ställningar som uppkommer då en livsavgörande händelse inträffar i livet. Under seminariet belystes dels vilka etiska frågeställ- ningar som uppkom med anledning av Estoniahaveriet, dels hur de anhöriga och överlevandes livssituation påver- kats, hur samhället i stort påverkas av en händelse med Estoniahaveriets dimension. Ämnen och föredragshållare var: Ett språk för sorg, , författare, Sorg i ett livstidsperspektiv, , professor i psykiatri vid och hovpredikant, be- Död och begravning ur kulturhistoriskt perspektiv