sou · GNB384d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Folkrörelserna bibehåller en större självständighet. I de studie- förbund dessa startar är det i stället rörelsernas egna kulturambi- tioner och medborgarsyn som präglar verksamheterna. Det är inte staten och kommunen som i samma utsträckning anger innehåll och syfte, men väl de i samhällsförvaltningen alltmer involverade folk- rörelserna själva. Man söker till exempel lägga moteld mot folkets tendens att vilja läsa skräplitteratur. Inom cirkelverksamheten odlas också skötsamhetens dygder – nykterhet, flit och samförståndsanda.18 De stora folkrörelserna, kanske främst de som är lierade med socialdemokratin och senare med den politiska makten, har redan tidigt, med , förändrat sin inre organisationsform, från primitiv till organiserad demokrati. De har byggt upp sina rörelser så att de ska bli effektiva redskap för maktens erövrande men har de förlorat en del av sin karaktär som öppna mötesplatser för de egna medlemmarna.19 Folk- bibliotek, föreläsningsverksamhet, korrespondenskurser, folkhög- skolekurser och studiecirklar byggs ut. Inte minst som en följd av den ökande arbetslösheten får folkbildningen fler deltagare och kommer att spela en större roll i demokratin . Ett stort antal av rörelsernas ledare, riksdagsmän och kulturpersonligheter skolas i folkbildningens olika verksamheter. Efter bidrar folkbildningen på olika sätt till för- verkligandet av folkhemmet. I skuggan av kriget växer folkbild- ningens betydelse för att stärka försvarsvilja och nationell identitet. Radion får en betydelsefull roll som folkbildare.20 Strävan efter jämlikhet och välfärd är inte bara en fråga för de lägre samhälls- klassernas folkrörelser, utan den har blivit en del av den statliga ideologin och reformpolitiken. Maktens erövrande kräver med- borgerliga kvalifikationer som förmåga att hantera ekonomi, be- härska främmande språk och att delta i förvaltande organ. Intellek- tets och känslans fria bildning får delvis stå tillbaka. I dess ställe får vi en starkare betoning än tidigare på instrumentell handling och yrkesförberedelse. Folkhögskolornas allmänna bildningsprogram får delvis ge plats för kurser som förbereder för inträde till yrkesut- bildningar som sjukvårds- polis- och teknikerutbildningar. Folkhög- skolelärarnas tjänster blir reglerade av staten och införs ett eget bedömingsinstrument, folkhögskole- omdömet. Studieförbunden blir alltmer engagerade i att ge ämnes- kurser i cirkelform. Många studiecirkeldeltagare och folkhögskoleelever söker sig emellertid ännu till kurser och cirklar av just de blandade motiv som var gällande redan i folkbildningens tidiga skede. Efter- hand uppstår en spänning mellan de intentioner som deltagarna i folkbildningens olika verksamheter tycks ha och de intentioner staten, folkrörelserna och studieförbunden ger uttryck för. Via de folkbildande institutionerna, främst folkhögskolor och studie- förbund, skall demokratins medborgare kvalificeras. Folkhögskolan avregleras, dess stadgar luckras upp och folkhögskolebegreppet för- ändras för att ge plats för ökad profilering och för en starkt expan- derande kortkursverksamhet i de samhällsbärande folkrörelsernas regi. Det uttalade syftet är att stärka den egna makten och den eko- nomiska demokratin. Det är medbestämmandelagens och löntagar- FOLKBILDNING – FRÅN JÄMLIKHET TILL FRIHET ? På folkhögskolorna betyder det att de allmänna kurserna, den traditionellt fria och frivilliga folkbildningens åter- stående fäste, får stå tillbaks för de mer nyttoinriktade kortkurserna. På studieförbundssidan får vi flera centrala folkbildnings- kampanjer. Ett ovanligt tydligt exempel på hur stat och folkrörelser i förening går samman för att forma medborgarskapet är det stor- slaget upplagda och tidstypiska folkbildningsprojektet som kallades Mentalhälsokampanjen.21 Det är initierat av det korporativa perso- naladministrativa rådet (). Syftet är att förbättra löne- arbetarnas mentala hälsa genom en omfattande studiecirkelverk- samhet. Cirkelmaterialet framställs centralt och är i huvudsak skrivet av en psykiatriker. Kampanjen ska, tänker man sig, omfatta över 200 000 studiecirklar i hela landet. De akademiska facken, , stödjer initialt kampanjidén. Den havererar emellertid efter det att yngre medlemmar i dessa förbund offentligt kritiserar kampanjen för att vilja avpolitisera arbetslivs- problemen och för att vara fackföreningsfientlig. Folkbildningen mobiliseras också av staten och rörelserna i andra kampanjer där syftet mer är medborgarfostran än fri folkupplysning och självbildning. Ett sådant exempel utgörs av de folkbildande verksamheter som utvecklades i samband med omröstningen i kärn- kraftsfrågan.22 Folkhögskolans successiva instrumentalisering till folkhems- smedja och senare till flexibel utbildningsresurs, försöken att använda studiecirkelverksamheten för att stärka den ekonomiska demokratin och till att skapa en medborgare värdig folkhemmet utgör exempel på hur en ursprunglig strävan efter att förverkliga demokrativärdet jämlikhet i den korporativa alliansen mellan stat och folkrörelse successivt urartar och alltmer försvårar förverkligan- det av det andra centrala demokrativärdet, frihetsvärdet. Folkbildningen har i allt högre grad blivit en arena för enskilda individers strävan att förverkliga sig själva. Ett av skälen till att profileringsfrågan blev så central för de etablerade folk- rörelserna var att man på nytt upptäckte att rekryteringen till folk- högskolorna främst var regional.23 Merparten av de studerande, och för den delen många av lärarna, var inte medlemmar i huvudmännens rörelser och organisationer. Motiven för deltagarna på folkhögskolekurser och i studiecirklar var oftast privata – inte kollektiva och rörelseförankrade. Till de allmänna folkhögskole- kurserna kom ofta elever som av olika skäl misslyckats i grundskola och/eller gymnasieskola, blivit arbetsskadade och arbetslösa, eller bara befann sig i en allmän omorienteringsfas kanske på grund av skilsmässa eller att man ville hemifrån.24 Vid sidan av detta växte också specialkurserna. Folkhögskolan kom att i allt högre grad erbjuda kurser i hantverk, musik, idrott etc. Allt sådant som handlar om den enskildes intressefördjupning snarare än samhällsklassens. En liknande utveckling får vi på studie- förbundssidan. Den starkast expanderande sektorn är den estetiska, det handlar mer om att lära sig teckna, måla, dreja, lyssna på eller ut- öva musik än att fördjupa sig i samhällsfrågor, att i jämlikhetens namn erövra kulturarv eller politisk makt. Vi kan tolka den utvecklingen som att medborgaren i det moder- na samhället äntligen har nått fram till den välfärd och jämlikhet som låter honom eller henne förverkliga egna behov och intressen bortom den rena överlevnaden. Jämlikheten ska inte bara erövras den bör också kunna avnjutas i en sann demokrati. Självklart finns där också andra, ur demokratisynpunkt mer negativa tolknings- möjligheter. Vanligen brukar vi ju säga att det politiska intresset har försvunnit i takt med att samhällets privatisering och individualise- ring ökat. Viljan att tillgodose egna behov och intressen bör emellertid inte ses som hot mot demokratin. Tvärtom utgör dessa demokratins första förutsättning. En annan fråga är hur dessa behov och intressen kan avvägas mot varandra, kombineras och formeras till kritik och samhällsförändrande handling. Mångfaldiga intressena och en allsidig personlighet För att fortsätta diskussionen om förhållandet mellan folkbildning och demokrati ska jag ta studien till hjälp.25 Den ingick i statens utvärdering av folkbildningsorganisationerna . Vi var tre forskare som genomförde var- sin fallstudie på olika orter, , en förort i , och i . Dominerande motiv för deltagandet var intressefördjupning och lärande i social gemenskap. Deltagarnas sakorientering var oväntat stark. Att försöka att analytiskt skilja innehåll från form, lärande- motiv från gemenskapsmotiv, vore att göra våld på en sammanhållen helhet i deltagarnas upplevelser. Vidare utgjorde mångfalden och FOLKBILDNING – FRÅN JÄMLIKHET TILL FRIHET ? komplexiteten kanske verksamheternas främsta karakteristika. De sextiotalet intervjuade cirkeldeltagares utsagor om studiecirkelns be- tydelse för dem själva gav upphov till inte mindre än 44 skilda bety- delseangivelser. I en preliminär övergripande analys diskuterade vi resultatens förhållande till gängse demokratiteori och till de övergripande målen för statens folkbildning.26 Som flera andra studier, både före och efter vår, kunde vi konstatera att målens högtidliga formuleringar om att folkbildningens deltagare skulle förändra sin egen situation och aktivt delta i samhällsförändring i stort saknade motsvarighet i praktiken. Sett ur ett aktuellt demokratiperspektiv som det kommu- nikativa, deliberativa eller dialogiska, som det ömsevis kallats, fram- står emellertid cirklarna som tänkbara bidrag till demokratin, till en autonom befolkning och till utvecklandet av medborgerliga dygder. Ser vi till några praktiska exempel från min egen fallstudie i spände cirkeldeltagarna där över hela åldersspannet från skolålder till senior pensionär. Innehållsligt kunde cirklarna vara allt från en domarkurs i den lokala fotbollsklubbens regi till en centralt lanserad facklig studiecirkel om individuell lönesättning kallad På färd mot framtiden eller en kurs i drejning. I det här sammanhanget är det inte cirklarnas innehåll och form som är det centrala utan det faktum att deltagarna, alla utan undan- tag, föreföll använda sig av cirklarna för att förverkliga egna intres- sen och behov. Inte alltid sammanföll dessa med organisationens, studieförbundets eller samhällets mål och syften. Skolflickan som gick i domarcirkeln tillsammans med en grupp medelålders män gjorde det därför att fotbollen var hennes allt över- skuggande intresse och föreföll henne långt mer engagerande än skolan. Att klubben såg henne som en potentiell domare och ledare för tjejfotbollen var för henne mindre viktigt. Än mindre förstås de officiella folkbildningsmålen. Den medelålders kvinna som ingick i en väl- etablerad kvinnokör på orten gjorde det enligt egen utsaga för att hon njöt av musiken och sången. Men också för att det utgjorde hennes andningshål, hennes möjlighet att, tillfälligt befriad från arbetsrelationer och familjekrav, möta andra kvinnor i både avspänt umgänge och målinriktat presterande. Vem som arrangerade cirkeln – kören – framstod för henne som skäligen ointressant. Inte heller deltog hon i den för att i första hand förändra sig själv eller omvärlden utan för sitt eget välbefinnandes skull.27 Eller ta den unga välutbildade man som flyttat in till och som genom sitt cirkeldeltagande sökte skaffa sig vänner av båda För honom framstod cirklarnas innehåll visserligen som underordnat formen, det sociala, men det var därför inte oviktigt. Cirklarna var alla i linje med hans tidigare intressen och i linje med hans vilja att bredda sin egen bildning och kompetens. Samhälls- och demokratiaspekterna i traditionell mening var emellertid också för honom, ointressanta. De personliga motiven kan, som jag påpekat mångfaldigas. Flera cirkeldeltagare strävade uppenbart efter att bredda sin erfarenhets- och referensvärld vid sidan av att öka sina kompetenser. Ett par av dem arbetade som förskollärare och vårdbiträde. I arbetet mötte de uteslutande kvinnor som kollegor och hade barn och äldre som klienter. De sökte sig båda till typiskt manliga cirklar, om trav- hästar och i jakt och . När de spontant kommenterar cirklarna framhåller de värdet av att få möta människor med helt andra referenser och erfarenheter än de får på jobbet och privat. Genom bredden av de verksamheter de deltog i ser det ut som om de söker förverkliga något av ett renässansideal. Utveckla en mångkunnig och allsidig personlighet, både social och självförverkligande, allsidig och med ett fördjupat intresse, orienterad mot upplevelser och känslor, men också intellektuell och kommunikativ. Dessa förhållandevis privata ambitioner får konsekvenser också för lokalsamhälle och storsamhälle ofta oavsett vad cirklarna handlar om. I kunde jag bland annat identifiera sådana som: upprättandet av sociala nät- verk (deltagare kunde som en självklarhet säga att de tog kontakt med dem som inte dök upp på cirkelträffen), ökad medborgerlig självständighet (tendensen att själv och tillsammans med andra deltagare svara för egen hälsa och omvårdnad) och mångkunnig- heten som sådan (ur ett samhällsperspektiv innebär detta ökad förmåga hos den enskilde medborgaren att se en fråga ur flera olika perspektiv och att lättare kunna ta förändringar).28 Själva förmågan att delta i en social gemenskap som innefattar så- väl enskilda som gemensamma intressen utgör en betydelsefull dygd i en fungerande demokrati. Den förmågan är både en förutsättning för och utvecklas genom deltagande i såväl cirklar som annan folk- bildande verksamhet förefaller det. En inte oviktig del av folkbild- ningens betydelse för samhället är troligen vidare det faktum att den, i sig, utgör en medborgerlig arena. Samtal och interaktioner är där inte avpersonifierade som de kan vara i yrkeslivet men heller inte privata och intima som de kan vara i familjelivet, utan just med- borgerliga till sin karaktär och utformning. Behärskad intimitet och cirkeltakt tycks känneteckna cirkelns samspelsmönster.29 Att ingå i FOLKBILDNING – FRÅN JÄMLIKHET TILL FRIHET ? en cirkel är både att utöva redan förvärvade medborgardygder, att upprätthålla dem och att tillägna sig nya. Medborgerliga dygder – frihetens följder Vad är då en medborgerlig dygd, hur uppstår och bekräftas den? Diskussionen om medborgerlig dygd har sina rötter i antikens , men har åter aktualiserats.30 Förhoppningar om att få samhällsgemenskapen att fungera knyts med dygdbegreppet till de enskilda individerna och till det sociala kapital som dessa tillsammans förvaltar. Alltså, i stället för att vi formulerar demo- kratins villkor i ekonomiska och sociala termer, i formella regler eller anger vilka rättigheter som skall garanteras och vilka skyldig- heter som skall avkrävas, kommer demokratidiskussionen alltmer att gälla det medborgerliga samtalets villkor och de medborgerliga dygdernas karaktär. hävdar i Den fungerande demo- kratin att de omtalade medborgerliga dygderna hederlighet, tillit och laglydnad förklarar en stor del av den skillnad som finns mellan de två undersökta regionernas demokratistatus.31 Andra sådana dygder som befordras av deltagandet i allt från fågelskådarklubbar till kör- sång är, menar han självdisciplin och samarbetsförmåga.32 En annan forskare , menar att en pedagogisk situation underlättas av att de studerande kan kontrollera sig själv, vara toleranta och visa tålamod.33 Vi kunde lika väl välja några andra dygder. Listan på de önskvärda medborgerliga dygderna kan, som framgår inte minst i den nyutkomna boken , göras mycket lång.34 Tenden- sen att göra demokratin avhängig en uppsättning förvärvade indivi- duella dygder är främst förenligt med en liberal demokratitolkning. är det, oavsett demokratiförståelse, svårt att komma förbi tanken att demokratin måste bäras upp av enskilda individers värde- ringar, förhållningssätt och handlingar. Även den som har en mer kollektiv och socialistisk demokratisyn tenderar att göra det. Går vi till , som söker rädda upplysningstanken, genom att förnya och omforma det moderna projektet till en kommunikativ demokrati kommer även han nära ett sådant tänkande. Förvärvade kompetenser hos den enskilde ska säkra det öppna samtalet i en fungerande offentlighet som utgör demokratins kärna. Så kan vi läsa hans idealtypiska framställning av de kommunikativa handlingarnas förutsättningar. En äkta, livsvärldspräglad kommunikation, skall grundas på viljan att dryfta frågor om det goda och sanna, skall vara bekräftande, vila på egen övertygelse och sträva efter att uppnå gemensam förståelse och sträva efter att samordna handlande i syfte att förändra världen.35 Hur vi än vänder och vrider på formuleringar som dessa är de inte långt från dygdbegreppet, den väsentliga skill- naden gäller synen på hur kompetenserna uppstår och vidmakthålls. Stipulativa formuleringar av den här typen finner vi också hos ett flertal andra författare som diskuterar demokratins villkor och för- utsättningar. Så diskuterar , i ett avsnitt i sin bok , jämlik frihet som rätten till självutveckling och den demokratiska personligheten. De karakteristika som ger för denna kan också läsas som en lista på medborgerliga dygder. De viktigaste är: initiativförmåga, en läggning för ömsesidighet, tolerans och respekt för andras åsikter, flexibilitet och öppenhet, hängiven- het och ansvarskänsla.36 föds vi inte med dygder, de är delar av civilisationsprocessen och förvärvas i ett socialt samspel med andra. Men när, var och hur förvärvas medborgerliga dygder? Hur uppstår förmågorna att kunna formulera och utbyta erfarenheter, åsikter och att samordna hand- lingar mot ett gemensamt mål? Leken som dygdernas källa Inom lekteori brukar man identifiera ett antal villkor för att lek mellan barn skall kunna fungera. Sammanfattningsvis är dessa: för- mågan att avge och tolka signaler om när leken skall börja, sluta eller bara tillfälligt avbrytas, visa respekt för situationens krav på ömse- sidighet, sträva efter samförstånd och att ha förmåga till turtagande. Ser vi närmare till dessa bestämningar kan vi mycket väl tolka dem som grundläggande medborgerliga dygders ursprung. Ett samspel utgår alltid från bestämda villkor. Det gäller för barnet, som för den vuxna, att ha förståelse för dessa villkor, veta både när de är giltiga och när de inte gäller. I leken, som i livet, är det ibland nödvändigt att tillfälligt bryta samspelet, för att söka förändra villkoren eller helt enkelt därför att omständigheterna kräver någon annan form av aktivitet. 37 Vidare är bristen på ömsesidighet förödande för både lek, vänskap och medborgerligt. De kräver alla en balans, ingen part får dominera. Av den anledningen är också överdriven passivitet, underkastelse och utebliven social respons, brist på gensvar också förödande för allt samspel.38 kan, menar jag leken i barndomen FOLKBILDNING – FRÅN JÄMLIKHET TILL FRIHET ? på många sätt liknas vid kulturella aktiviteter i vuxenåldern. Att delta i folkbildande verksamheter är ofta en betydelsefull och allvarsam lek. En lek som både utvecklar och vidmakthåller en rad medborgerliga dygder. Jag har tidigare antytt att intresset för den enskilde individen i de stora folkrörelserna tycks ha blivit mindre och framåt. Successivt förefaller de, i snäv mening mindre samhällsnyttiga, sidorna i föreningsliv och organisationer ha mönstrats ut. Det som tidigt var en fråga både om att erövra den politiska makten och att i en självbildningsprocess få del av livets goda blev alltmer en fråga enbart om politisk makt och materiell välfärd. Individens växt fick ge plats för kollektivets stärkande. Den breda, humanistiska bild- ningstanken, att erövrandet av kulturarvet och utvecklandet av egna livsmål också skulle leda till demokrati och fullvärdigt medborgar- skap, kom alltmer att ersättas med instrumentell utbildning. Ändå har folkbildningens verksamheter troligen bibehållit en del av sin förmåga att härbärgera individualism och särart. Detta trots att den kommit att alltmer inordnas i ett övergripande, statligt finansierat, program för medborgarbildning med åtföljande kontroll. Tillsvidare består möjligheten att, med statliga subventioner, odla personlig- heten, förverkliga strängt individuella intressen och tillgodose egna behov i cirkelverksamhet och i folkhögskolekurser. I en uppmärksammad utvärderingsrapport, utförd av på beställning av , ställs en fråga som också är rapportens titel: Kan en filthatt stärka demokratin?39 För- fattarens poäng är att när deltagare i svensk folkbildning, här en cirkeldeltagare som lär sig tova en filthatt, ställs inför frågor om huruvida cirkeln bidrar till att uppfylla statens folkbildningsmål, blir de närmast uppbragta. I cirkeln går man för att lära sig något till- sammans med andra likasinnade. Man går där för att förverkliga sig själv – inte för att förverkliga demokratin, förändra samhället eller den egna livssituationen. Så kan vi förstå svaren. Den bilden får vi också i en rad andra samtida studier av folkbildningens olika verk- samheter.40 Det är huvudsakligen för att utveckla egna kunskaper, intressen och därmed den egna personligheten som man söker sig till folkbildningen, inte för att bli en politiskt mer aktiv medborgare. Här kunde vi göra halt och nöja oss med att konstatera att jämlikhet och solidarisk delaktighet i samhällsförändrande handling inte längre tycks vara centrala värden för deltagarna. Därmed borde vi också kunna ifrågasätta folkbildningens samhälleliga legitimitet om vitar demokratimålen, såsom de är formulerade av staten på allvar. Eftersom frihetsvärdet emellertid måste betraktas som lika cen- tralt som jämlikhetsvärdet i vår typ av demokrati, självständighet och autonomi ses som minst lika viktigt som gemenskap, blir domen över demokratiutvecklingen och den svenska folkbildningen inte lika lätt att fälla. Den ursprungligen retoriskt ställda frågan, Kan en filhatt stärka demokratin?, kan nämligen mycket väl besvaras med ett ja. Att någon går i en cirkel för att lära sig tova en filhatt behöver inte tas som ett tecken på folkbildningens och demokratins förfall. Deltagarnas förnekande till trots har den cirkel de deltar i ett värde för demokratin. Både som uttryck för frihetens förverkligande och som en smedja för medborgerliga dygder. Att tova en filthatt kan ses som ett reellt förverkligande av den frihet som alltid varit socialismens mål. Att tillgodose personliga behov och intressen, rentav formulera och fullfölja egna livsmål inom ramen för folkbildningsverksamhet utgör på sitt sätt ett förverkligande av demokratin. En demokrati behöver sina differentierade subjekt, individer som är olika varandra, som har skilda värderingar, referenser och kompetenser. Utan dessa olikheter, sociala och kulturella distinktioner, finns ingen grund för att den demokratiska dialogen ska uppstå. Inget medborgerligt möte kan då äga rum, inget meningsutbyte är då möjligt. Individualism – förutsättning och mål för demokratin? har det varit en växande tendens inom human- och samhällsvetenskap att vilja avskaffa individen, den stor- het till vilken vi vanligen refererar när vi tänker på oss själva och våra liv. I den symboliska interaktionismens och kultursociologins namn framställs de inre upplevelserna av sammanhängande, livslång identitet närmast som en illusion. Vi skapas och existerar, menar man, som individer främst i samspelet mellan människor. Den kontinuitet i livet och personliga identitet vi gärna vill hävda är, så förstått, resultatet av vårt förnufts strävan att skapa en inre logik. Vi skapar den genom att ständigt omredigera och på nytt berätta vår FOLKBILDNING – FRÅN JÄMLIKHET TILL FRIHET ? livshistoria, för oss själva och för andra. Berövade ett kulturellt och socialt sammanhang är vi kort sagt varken människor eller individer. Så skulle vi, kanske något tillspetsat, kunna formulera den syn på människan som dominerar mycket av tidens vetenskap. I det per- spektivet framstår också medvetandet som temporärt, föränderligt och tämligen irrationellt. Det byggs upp och vidmakthålls i socialt samspel men har ingen egen inre konstitution. Vi blickar inte ut ifrån vårt inre mot omvärlden utan vi blir till i samspelet med den, medvetandet är liksom våra handlingar och dispositioner inget annat än ett resultat av det samspelet. Den här bilden av subjektets ursprung har sitt värde, menar jag, främst som korrektiv till tidigare substantiella perspektiv på indivi- den. Accepterar vi fullständigt ett social-konstruktivistiskt perspek- tiv på individen får det emellertid förödande konsekvenser för vår förståelse av den västerländska demokratin.