sou · GNB3146d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I rapporten från järvprojektet bedöms hur många av alla döda och oförklarligt försvunna, sändarförsedda vuxna järvar som dödats genom olaglig jakt. I vissa fall har man hittat döda järvar och försökt avgöra hur dessa dött. I andra fall har man gjort bedömningar av orsakerna till att man förlorat kontakten med sändarförsedda individer. Forskarna slutsats blev att dödsorsaken för av de döda järvarna helt säkert var olaglig jakt. Om man lägger till de som sannolikt dödats genom olaglig jakt är andelen . Lägger man dessutom till de som möjligen dödats olagligt blir andelen . Forskarna bedömer att den illegala jakten inte är ett stort problem för Sarekpopulationen. De poängterar emellertid att den illegala jakten kan vara ett hinder för återetablering utanför studieområdet. arbetar inom två områden, dels i området runt Sarek, dels i Bergslagen. I norr har projektet pågått och där har totalt 46 lodjur fått radiosändare. I söder har projektet pågått och totalt 32 djur har radiomärkts. I den rapport vi fått från forskningsprojektet har forskarna utifrån kunskaper om olaglig jakt på märkta lodjur försökt beräkna hur många lodjur som totalt dödas olagligt i hela landet . I rapporten fram- hålls att det är mycket svårt att uppskatta omfattningen av den illegala jakten och att det finns flera felkällor i de beräkningar som gjorts. den övergripande slutsatsen är att det står klart att det förekommer olaglig jakt. För renskötselområdet har man uppskattat att mellan 66 och 90 lodjur dödas olagligt . 1998 fanns i området 167 fam iljegrupper av lo, enligt de inventeringar som utförs inom ramen för ersättningssystemet för rovdjursdödade renar. Antalet individer kan uppskattas till ca 850. Skyddsjaktstilldelningen var 125 djur och antalet rapporterade fällda var 56. För området utanför renskötselområdet har man uppskattat att 67 lo- djur dödas olagligt . Antalet lodjur var minst 622 enligt Jäga- reförbundets inventering . S kyddsjaktstilldelningen var 43 och antalet rapporterade fällda djur var 41. Tidpunkten för den olagliga och misstänkt olagliga jakten skiljer sig åt mellan de olika studieområdena. I har alla djur försvunnit , dvs. när det är skoterföre. I Bergslagen har nästan alla försvunnit , dvs. under rådjurs- och älgjaktsperioden. har följt den skandinaviska vargstammens utveckling. har 30 döda vargar påträf- fats. Av dessa har 10–15 haft sådana skador eller påträffats under sådana omständigheter att det framstått som uppenbart eller mycket troligt att de dödats genom jaktbrott. Flera av de döda vargarna har haft gamla skottskador. De har alltså blivit påskjutna men överlevt. Vårt intryck är att det numera inte förekommer någon utbredd förföljelse av kungsörn i skogslandet. Däremot har vi fått uppgifter om att förföljelse förekommer i åtminstone vissa fjällområden. Detta stämmer överens med de uppgifter vi fått från . Enligt honom är kungsörnsstammen, i dess nuvarande situation, helt beroende av ett inflöde av yngre fåglar för att på över huvud taget kunna finnas kvar i fjällen och det är fjällnära skogslandet. Hans bedömning är att förföljelse, dvs. jaktbrott, är den viktigaste förklaringen till detta. uppgifter i övrigt re dovisas i avsnitt 2.5.3 och i bilagedelen. På och i finns inga uppgifter om att de häckande kungsörnarna är förföljda . 6 Rovdjurspolitik i andra länder Information om förhållandena i , och har vi själva inhämtat genom kontakter i respektive land. Beträffande de övriga län- derna har vi fått uppgifter genom de svenska ambassaderna. De har i sin tur vänt sig till olika myndigheter i de olika länderna. I en del fall har man vänt sig till naturskyddsorganisationer. Vi har även inhämtat kompletterande uppgifter från litteraturen. Information om förhållandena i har vi fått genom kontakter med Miljöverndepartementet. I förekommer björn, järv, lo, varg och kungsörn. har liksom ratificerat . Eftersom inte är med i EU är landet inte bundet av art- och habitatdirektivet. En annan viktig skillnad jämfört med är att man har en omfattande fårskötsel med får på fritt skogsbete, vilket ställer särskilda krav på rov- djurspolitiken. Utgångspunkten i den norska rovdjurspolitiken är att rovdjuren skall finnas i livskraftiga stammar som det skall vara möjligt att bedriva får- och renskötsel. Den norska rovdjurspolitiken bygger på att rovdjuren skall ha olika starkt skydd i olika områden. Man har inte ansett att det är möjligt att ge dem lika starkt skydd överallt. Detta skulle dra alltför stora kostnader för skadeersättningar och bidrag till förebyggande åtgärder. Principen är alltså att man skall vara generösare med att ge tillstånd till jakt utanför särskilt utpekade områden, där skyddet för rovdjuren skall vara starkt. För björn har man bestämt vissa så kallade kärnområden. Målet är att det skall finnas reproducerande honor inom de områdena. När så blir fallet tillåter man licensjakt utanför dessa. 112 Rovdjurspolitik i andra länder endast skadegörande individer fällas. Tamdjursägare inom områdena får bidrag till förebyggande åtgärder. Fårbönder kan också få bidrag för omställning till mjölkproduktion. I finns två skilda järvpopulationer, en i norr längs den svensk- norska fjällkedjan och en längre söderut (avsnitt 2.2.1). Den norra anses livskraftig och licensjakt är därför tillåten. För den södra populationen har man definierat ett kärnområde. Jakt tillåts endast utanför detta till dess att populationen i kärnområdet nått en viss nivå. För lo och varg finns inga bestämda kärnområden. Lostammen anses livskraftig och en kvoterad jakt är tillåten. För varg är policyn att den endast skall finnas utanför renskötselområdet. Den skall heller inte få etablera sig i de tre västligaste sydnorska fylkena (länen). Jakt för att förhindra skador Rovdjur, och annan vilt, får dödas utan särskilt tillstånd om det behövs för att avvärja en fara för personskador. Det är också tillåtet för ägare till tamdjur, eller någon som representerar ägaren, att döda vilt under ett direkt angrepp på tamdjur. Bestämmelsen gäller till skydd för de tamdjursarter som på norska kallas bufe (får, getter, kor, hästar m.fl.) och tamrenar. Den norska motsvarigheten till , Direktoratet for naturforvaltning, kan ge tillstånd till jakt på björn, järv och varg om arterna orsakar betydande skador på tamdjur eller tamrenar. När det gäller lodjur fattar fylkesmannen (landshövdingen) beslut om jakt i sådana situationer. Direktoratet kan delegera sin beslutanderätt till fylkesmännen eller kommunerna. När det gäller björn har viss delegation skett till en del kommuner. För järv har alla fylkesmän fått rätt att besluta om jakt, dock inte i kärnområdet. Fylkesmännen har också fått rätt att besluta om jakt på varg. Beslut som fattas enligt delegation kan överklagas till direktoratet. I finns regler för jakt med syfte att reglera bestånden av björn och järv. Detta sker genom licensjakt. Direktoratet beslutar om hur många djur som totalt får fällas. Jakt får sedan bedrivas av dem som fått licens. Som villkor för att jakt skall få tillåtas gäller att stammen av den aktuella arten kan anses långsiktigt livskraftig och att det har uppstått skador på husdjur eller tamren i det område där jakt tillåts. Rovdjurspolitik i andra länder 113 tagits med för att reglerna skall stämma överens med krav. Direktoratets beslut kan överklagas till Miljöverndepartementet. har beståndsreglerande jakt endast tillåtits på järv. 1998/99 tilläts jakt på 41 djur. I första hand tillåts jakt med skjutvapen men enstaka tillstånd har också getts för att gräva ut lyor. Man har också i enstaka fall tillåtit jakt från helikopter. När det gäller lodjur tillåts en kvoterad jakt på samma sätt som för t.ex. älg. Fylkesmannen bestämmer hur många djur som får skjutas inom olika områden. Under den senaste jaktsäsongen tilläts jakt på 137 djur. Det kan anmärkas att lodjuret inte finns med på Bern- konventionens lista över de arter som skall ha ett starkt skydd. På försök har man i inrättat regionala rovviltnämnder. Det finns två järvnämnder och två lodjursnämnder. I nämnderna sitter represen- tanter för olika kommuner. Järvnämnderna har till uppgift att fatta de beslut om licensjakt på järv som Direktoratet for Naturforvaltning annars har att fatta. Lodjursnämderna har fått ta över fylkesmannens beslutanderätt om den kvoterade jakten på lo. Nämndernas beslut kan överklagas till direkto- ratet. Skador och förebyggande åtgärder Den är enligt lag skyldig att betala full ersättning för hus- djur och tamrenar som skadas eller dödas av björn, järv, lo, varg eller kungsörn. Full ersättning skall också betalas för kostnader som uppstår till följd av skadorna. Fylkesmannen beslutar om ersättningar. Normalt betalas ersättningar enligt fastställda schablonbelopp men om den skadelidande begär det skall en individuell prövning göras. avsattes i statsbudgeten närmare 53 m iljoner norska kronor för skador på andra tamdjur än renar. I praktiken avser beloppet ersättningar för får. För tamrenar avsattes . har ca 26 m iljoner norska kronor avsatts för bidrag till förebyggande åtgärder. När det gäller tamdjur, utom ren, ges bidrag bl.a. intensivbevakning, användning av vakthundar, tidigare hemtagning av djur från skogsbete, flyttning av tamdjur och övergång till andra tamdjursraser. pågår ett försök med vakthundar som ser 114 Rovdjurspolitik i andra länder Det har också visat sig att äldre fårraser skadas och dödas i mindre omfattning än moderna, högproduktiva raser. När det gäller ren kan bidrag ges t.ex. för flyttning av renhjordar, intensivbevakning under känsliga perioder eller inhägnader. I områden med omfattande rovdjursskador kan fårbönder få ekono- miskt stöd för att ställa om till mjölkproduktion. har 10 mil- joner norska kronor avsatts för sådant stöd. I liksom i , skapar förekomsten av rovdjur, konflikter. I syfte att minska konflikterna har man inrättat så kallade rovdjursutvalg, vilka på svenska skulle kunna kallas rovdjursgr upper. Det finns dels en central rovdjursgrupp, dels regionala rovdjursgrupper. Den centrala rovdjursgruppen är rådgivande till m iljöskydds- och jordbruksmyndigheter på central nivå. I gr uppen ingår representanter för bl.a. Direktoratet for naturforvaltning, , bonde-, rennärings- och naturskyddsorganisationer samt sammanslutningar av kommuner. Tanken är också att rovdjursgr uppen skall kunna skapa kontakter mellan de olika organisationerna och på så sätt bidra till att konflikter kan lösas. De regionala rovdjursgrupperna är knutna till fylkesmännen, dvs. De är rådgivande till myndigheter på länsnivå men de kan även framföra synpunkter till centrala myndigheter. Gr upperna skall delta i utarbetandet av regionala förvaltningsplaner. Meningen är också att de skall vara en kanal för informationsutbyte mellan myndigheter och organisationer. I grupperna ingår representanter för b onde-, rennärings- och naturskyddsorganisationer samt kommuner och . När det gäller frågor om förebyggande av skador orsakade av rovdjur har de regionala rovdjursgrupperna också en beslutsfunktion. De beslutar om prioriteringar och fördelningen av medel avsedda för ska- deförebyggande åtgärder. Olaglig jakt på rovdjur Olaglig jakt på rovdjur förekommer men man har inte gjort några upp- skattningar av omfattningen. Enligt våra kontakter med Miljövern- departementet finns det inga tecken på att förföljelsen av stora rovdjur ökar eller att den är organiserad. Inom den del av den norska polisen som har till uppgift att bekämpa ekonomisk brottslighet finns en särskild enhet för miljöbrott. Enheten kallas Miljökrim och arbetar bl.a. med faunakriminalitet, vilket inne- Rovdjurspolitik i andra länder 115 fattar olaglig jakt på rovdjur. Miljökrim har till uppgift att lämna stöd och hjälp till lokala polismyndigheter men kan också ta över brotts- utredningar var som helst i landet. Detta gör man också i stor omfatt- ning. Möjligheten för den centrala enheten att ta över utredningar anses förhindra att man på det lokala planet tar ovidkommande hänsyn. Information om förhållandena i har vi fått genom kontakter med Jord- och skogsbruksministeriet. I förekommer björn, järv, lo, varg och kungsörn. har liksom ratificerat . Men för del görs undantag från konventionens skyddsregler beträffande varg och björn. När det gäller EG-reglerna finns ett undantag i art- och habitatdirektivet för finska vargpopulationer inom renskötselområdet. Dessa omfattas inte av direktivets lista över arter som skall ges ett starkt skydd. och art- och habitatdirektivet behandlas i avsnitt 7.2.3 respektive 7.3.2. Utgångspunkten för den finska rovdjurspolitiken är att alla arter skall finnas i livskraftiga stammar. Arterna skall finnas över hela landet på de platser där det finns naturliga förutsättningar för respektive art. , järv, lo och varg betraktas i som jaktbart vilt medan kungsörnen är helt fredad. Inom renskötselområdet har man en allmän jakttid på varg. I övrigt får varg liksom björn, järv och lo jagas i den utsträckning som Jord- och skogsbruksministeriet bestämmer. När det gäller de fyra stora rovdjursarterna eftersträvar man en långsam ökning av stammarna. Skälet till att ökningen skall vara lång- sam är att man vill att befolkningen i de delar av landet där arterna förekommer skall kunna acceptera utvecklingen. En alltför snabb ökning anses kunna äventyra detta. Om attityderna gentemot rovdjuren i ett område är starkt negativa kan man där tillåta jakt i sådan utsträckning att ökningen upphör. Istället låter man då stammen öka någon annanstans så att resultatet för landet som helhet blir en ökning. 116 Rovdjurspolitik i andra länder SOU 1999:146 För att följa utvecklingen av stammarna av de fyra stora rovdjuren har man ett system där frivillig fältpersonal och olika organisationer rap- porterar observationer till . Utifrån rapporterna beräknar institutet minimiantalet djur av de olika arterna. Med detta minimiantal som grund beslutar sedan Jord- och skogs- bruksministeriet hur många djur som får fällas. Ministeriet beaktar då även i viss utsträckning hur många djur som dödats på andra sätt än genom jakt, t.ex. antalet djur som polisen tvingats avliva eller som dödats i trafiken. I ministeriets beslut anges hur många djur av respektive art som får fällas inom olika jaktvårdsdistrikt. Jaktlag eller andra sammanslutningar av jägare och även enskilda jägare kan sedan söka licenser hos jaktvårdsdistrikten. Det finns 15 jaktvårdsdistrikt i landet. De kan när- mast beskrivas som mellanting mellan privata organisationer och myn- digheter. Deras beslut kan överklagas till en besvärsnämnd och därifrån vidare till . Enligt ministeriets beslut för /99 fick omkring 90 lodjur och ungefär lika många björnar fällas. Antalet vargar som fick fällas utanför renskötselområdet var 13. Inga järvar fick fällas. Utöver det årliga beslutet om jakt kan ministeriet ge tillstånd att avliva rovdjur i syfte att förhindra skador. Dessutom får var och en döda rovdjur om det i en akut nödsituation behövs för att avvärja en överhängande fara för människor eller husdjur. I sådana situationer behövs alltså inte något tillstånd från ministeriet. Skador som björn, järv, lo och varg orsakar på grödor och tamdjur ersätts av staten i den mån budgetmedel avsatts för ändamålet. Även skador på honungsskördar ersätts. avsattes nio miljoner mark, motsvarande ca . För andra tamdjur än renar som dödas av rovdjur kan ersättning betalas med högst ett belopp som motsvarar djurets gängse värde. Även för skador som inte leder till tamdjurets död kan viss ersättning betalas. När det gäller hundar finns vissa särskilda förutsättningar för att skador skall ersättas. Ersättning betalas endast om hunden befann sig på äga- rens gård eller liknande då skadan inträffade eller om hunden under uppsikt användes för jakt eller vissa andra ändamål. Ersättning betalas inte om skadan inträffat vid jakt på det rovdjur som orsakat skadan. SOU 1999:146 Rovdjurspolitik i andra länder 117 När det gäller renar lämnas ersättning endast för djur som återfinns. Ersättning kan betalas ut med högst ett belopp som motsvarar det d ubbla värdet av renen. Meningen är att ersättningen på så sätt även skall täcka skador på renar som inte återfinns. Ersättning kan minskas eller helt utebli om den som lidit skadan inte medverkat till att försöka förebygga skadan. Information om förhållandena i har ambassaden inhämtat från Världsnaturfondens ryska kontor. I finns björn, järv, lo, varg spridda över hela landet i talrika stammar. Även kungsörn förekommer men antalet är okänt. Enligt rysk federal lagstiftning är hela faunan statlig egendom. Jakten regleras i både federala och regionala lagar. Jakt är tillåten på björn, järv, lo och varg. Det är i princip tillåtet för var och en att bedriva jakt inom ramarna för det regelsystem som finns. För jakt på björn krävs det licens och man försöker få en avskjutning på av stammen. Det finns också ett förslag om att införa krav på licens för lo. Det finns ett system med för den som dödar varg. All jakt på kungsörn är förbjuden. Information om de estniska förhållandena har inhämtats från det estniska miljöministeriet. I förekommer björn, lo, varg och kungsörn. Arterna finns spridda över i stort sett hela landet. Avskjutningsstatistik visar att 28 björnar, 177 lodjur och 143 vargar sköts . I har man fastställt en särskild förvaltningsplan för jaktvår- den. Det estniska ansvarar för att planen genomförs. I planen har man fastställt nivåer för stammarna av olika arter samt vilka nivåer som anses optimala. För björn gäller att det skall finnas 200–800 individer. Det optimala antalet anges till 400. Enligt planen skall det finnas 100–500 lodjur. Det optimala antalet anges till 300–400. slutligen skall finnas 20–100 exemplar. Det optimala antalet är 40–50 stycken. På kungsörn är inte någon jakt tillåten. , lo och varg är skyd- dade i nationalparker och liknade områden. Men även i sådana områden kan stammarna regleras om antalet djur blir för stort. I övriga delar av 118 Rovdjurspolitik i andra länder landet är jakt tillåten. Tillstånd till jakt utfärdas av länsstyrelserna. Troligtvis förekommer det även olaglig jakt. gäller en lag som ger rätt till ersättning av sta- ten för skador som rovdjur orsakar på tamdjur och annan egendom. fanns det inte någon sådan rätt. Det finns inte några bestäm- melser om rätt till ersättning för människor som skadas. I pågår det en debatt om rovdjursfrågor. Den rör bl.a. inven- teringsmetoderna och frågan om hur många djur som verkligen finns. Även jaktsäsongens längd och jaktmetoder debatteras. Information om de lettiska förhållandena har inhämtats från Miljö- vårdsdepartementet, Ministeriet för miljö och regional utveckling, State service och Skogs- och jaktinspektionen, samtliga i . Av de rovdjursarter som är aktuella för oss finns i björn, lo, varg och kungsörn. Björnen är sällsynt medan lo och varg finns i större stammar. Den myndighet som är ansvarig för frågor rörande dessa arter heter på engelska . Inom myndigheten pågår ett arbete med att utarbeta förvaltningsplaner för björn, lo och varg. Syftet är bl.a. att anpassa de lettiska reglerna till art- och habitatdirektivet (avsnitt 7.3.2). Jakt efter björn och kungsörn är förbjuden och lettiska myndigheter har inte noterat att det skulle förekomma någon illegal jakt. När det gäller lodjur är jakt tillåten mellan och . Jakt efter varg är tillåten året om. Staten ersätter inte några skador som björn, lo, varg eller kungsörn orsakar. Av de här aktuella arterna är det bara beträffande varg det före- kommer någon mer allmän debatt. Både bland bönder och jägare finns det önskemål om att vargstammen skall minskas. Informationen om förhållandena i har inhämtats från det polska miljöministeriet. I polen finns björn, lo, varg och kungsörn. Vargstammen är förhål- landevis stor och uppgår till drygt 1 000 djur. Inventeringar görs av länsstyrelserna. Alla arterna är skyddade och jakt på dem är förbjuden i hela . Staten ersätter skador som orsakas av björn och varg. Rovdjurspolitik i andra länder 119 I vissa regioner är skyddet för vargen föremål för diskussion bland lokalbefolkningen men ministeriet har inte några planer på att ändra vargens skyddsstatus. Informationen om förhållandena i har inhämtas från de tyska motsvarigheterna till och . I finns ett litet antal lodjur som planterats ut och några få par kungsörnar i olika nationalparker. invandrar sporadiskt från och . finns det en liten grupp vargar i östligaste . Jakt är inte tillåten på arterna och man tror inte heller att det före- kommer någon illegal jakt. Det finns inte några regler om ersättning för skador orsakade av rovdjur. Vissa delstater har planerat att öka lodjursbeståndet. I samband med detta har viss debatt uppstått rörande risken för skador på tamdjur. Också oro för skador av varg har kommit till uttryck. Uppgifter om de rumänska förhållandena har inhämtas från , and Environmental Protection i . I förekommer björn, lo, varg och kungsörn. Samtliga arter utom lodjuret är skyddade. Såväl björn och varg förekommer emellertid i stora stammar. Jakt på de skyddade arterna är som huvudregel inte tillåten men på björn förekommer licensjakt. Björnar och vargar som orsakar skador får jagas efter tillstånd från det ansvariga ministeriet. Lodjuret har inte samma skydd som de andra arterna och får jagas efter tillstånd från ministeriet. Förutom den jakt efter rovdjur som tillåts av ministeriet tror man att det förekommer olaglig jakt. Staten kan betala ersättningar till människor som skadas av någon skyddad art. 120 Rovdjurspolitik i andra länder Beträffande förhållandena i har information inhämtats från det spanska miljöministeriet. I finns ett mindre antal björnar medan stammarna av varg och kungsörn är stora. Lodjur av den art som finns i finns inte i . Björnstammen är på tillbakagång. Lo och kungsörn är upptagna i ett nationellt register över hotade arter. Detta innebär att arterna skall skyddas och att staten åtagit sig att utarbeta handlingsplaner för arternas bevarande. Enligt spanska regler är alla djurarter skyddade såvida inte jakt sär- skilt är tillåtet. Av de aktuella arterna är det endast varg som får jagas och då bara i de norra delarna av landet. I dessa delar av landet kan man på regional nivå, dvs. inom de autonoma provinserna, besluta om jakt för att förhindra skador. tror att det förekommer illegal jakt på arterna men anser det svårt att uppskatta omfattningen. Man menar emellertid att den är ganska begränsad. Av rovdjuren är främst varg som orsakar skador men i viss utsträck- ning också björn. De autonoma provinserna bestämmer i vad mån ersättning skall betalas för rovdjursskador. Ersättning för skador orsa- kade av björn utbetalas i samtliga provinser där björnen förekommer. Vargskador ersätts i vissa provinser. Enligt miljöministeriet finns det allmän uppslutning kring skyddet för rovdjursarterna. Det finns emellertid en viss konflikt mellan målet att skydda arterna och jaktintressena och tamdjursskötseln. Det pågår också en debatt om hur man skall kunna förena skyddet av rovdjuren som man skyddar potentiella bytesdjur. Information om förhållandena i har inhämtats från det italienska . I finns det björn, lo, varg och kungsörn. Björnstammen är liten medan både varg och kungsörn förekommer i ganska stort antal. Lodjuret har varit utdött i sedan början av detta århundrade men har börjat återetablera sig. Troligen har lon vandrat in från angrän- sande länder där det pågår projekt som syftar till att återinföra arten. , lo varg och kungsörn är alla fridlysta och jakt efter arterna är följaktligen inte tillåten. Olaglig jakt förekommer främst efter varg men också efter björn. Man tror att det främst är tamdjursägare som bedriver den olagliga jakten för att minska skadorna på tamdjuren. Rovdjurspolitik i andra länder 121 statliga skogvaktare som bl.a. har till uppgift att försöka förhindra den olagliga jakten. Den som drabbas av skador av rovdjur kan få ersättning av regionala myndigheter.