sou · GNB349 · 2000-01-01 00:00:00 — Under hög- och senmedeltiden kom främst tyska köpmän och hantverkare. Deras kapital och rörelser fick betydande långsiktiga effekter på svenskt bergsbruk, utrikeshandel, stadsnäringar och ekonomisk tillväxt. Genom sina kopplingar till de mäktiga hanseatiska städernas internationella nätverk kom de verksamt att bidra till att knöts till det medeltida marknader. I enlighet med de rådande merkantilistiska idéerna strävade den svenska staten efter största möjliga export, ekonomisk tillväxt och självförsörjning. Vad det handlade om var att attrahera kunniga utlänningar och få dem att exploatera och förädla inhemska resurser genom industriellt och kommersiellt företagande och därigenom ge landet ökade inkomster. Det gällde med andra ord att få kapitalstarka individer med entreprenöranda att slå sig ner i . Vad man slås av är hur myndigheterna i dessa strävanden lät främ- lingsfientliga, religiös intolerans och trångsynta nationella överväganden träda tillbaka till förmån för ekonomiska överväganden. I en del fall tillgrep de svenska myndigheterna åtgärder som vi vanligtvis associerar med modern utveckling. Sålunda inrättade man stapelstäder som fungerade ungefär som efterkrigstidens frizoner i dvs. utländska företagare och företag lockades med speciella privilegier i form av skattelättnader, rätt till religionsutövning och i viss utsträckning juridiska friheter. Inslaget av utländska företagare blev i t.ex. mycket påtagligt, som var under större delen av stor- maktstiden en i huvudsak utländsk stad på svensk mark. Ett annat exempel hämtat års manufakturprivilegier visar att utlänningar som ville bosätta sig i landet och här starta rörelser kunde få speciella förmåner t.ex. ersättning för flyttningskostnader och kon- tantbidrag. Att staten såg utländska företagare som en tillväxtskapande faktor kan vi också se i det av 1782 införda judereglementet. Med införandet av detta hoppades man att kapitalstarka judar skulle slå sig ner i tidens storstäder , , och och där genom företagande stimulera näringslivet. Invandrarföretagarna kom främst från , olika tyska stater, och . En del av dessa etablerade rörelser som fick stor betydelse och som ibland långsiktigt kom att spela en viktig roll i svensk ekonomisk utveckling. Den stora fixstjärnan bland de utländska företagarna var vallonen och holländaren som var störste och mest framgångsrike företagare. Han var emellertid inte ensam. nämner i sin svenska ekonomiska historia en rad invandrare, som gjorde viktiga insatser inom gruvindustri, handel, utrikeshandel, metall-, järnbruks- och tjärindustri.7 Ta t.ex. de båda tyskarna som grundlade den framgångsrika stålmanufakturindustrin i . Här fanns också t.ex. grundaren av svenska 1731 skotten och längre fram göteborgsköpmannen britten . Invandrarföretagarna hade utan tvekan ett avgörande 7 , ekonomiska historia, I:2, II:1. 1936, 1949. Hit hörde t.ex. holländare som bröderna som ägnade sig åt gruvdrift bl.a. i , storköpmannen i , ledaren för tjärindustrin , den engelske köpmannen i . kan nämnas bl.a. engelsmännen vars handelsfirmor hade framträdande roll inom svensk utrikeshandel, den tyske och inom metallindustrin skotten insatser. inflytande på den utveckling som ledde till att mer och mer kom att integreras i den internationellt framväxande handelskapitalistiska marknaden . Hur invandrarföretagarna inlemmades och mottogs av den svenska befolkningen vet vi inte så mycket om. Att det inte var utan motsättningar och konflikter framgår t.ex. av stadslag av 1350, som sökte bromsa tyska köpmäns och hantverkares maktställning i städernas magistrater. De utländska rörelseidkarna var inte jämställda med sina svenska kollegor. lade den s.k. gästrätten hinder för utlänningar att t.ex. ägna sig åt detaljhandel. För att få driva rörelse krävdes i de flesta fall budskap som var liktydigt med att man var tvungen att ge upp sitt utländska medborgarskap. Det var vidare ända fram till mitten av 1700- talet som utländska företagare mestadels bara fick ägna sig åt gross- handel i stapelstäderna. Vad som talar för att invandrarföretagarnas integration i svensk ekonomi och samhälle, trots vissa motsättningar, ändå kan ha gått förhållandevis smärtfritt är att fram till 1800- talets början i många avseenden var ett multietniskt samhälle. Man var mer van vid det främmande. Inom sina gränser rymde det förutom svenskar t.ex. tyskar, danskar, ester och finländare. Invandrarföretagande under växande ekonomisk nationalism Med 1800-talets början och fram till får vi en period då invandrarföretagandets villkor och klimat successivt förändras. Dess relativa betydelse minskade som en följd av ökad tillväxt av inhemska företag. Den västeuropeiska industrialiseringen medförde att med sina slumrande naturresurser sågs som ett intressant framtidsland. Svenskarna blev också alltmer medvetna om dessa sina potentiella komparativa fördelar. Ekonomisk nationalism fick härigenom en annan grogrund. Det blev nu viktigare än tidigare att skydda inhemska och kontrollera utländska intressen. Staten kom därför inte i lika stor utsträckning som under t.ex. att själv uppmuntra duktiga utländska entreprenörer att söka sig hit. Det infördes en rad restriktioner visavi utlänningars rätt att driva näring. Man övergav den tidigare likställigheten mellan inländsk och utländsk man. För att driva näring som utlänning krävdes nu KM:ts tillstånd. Lagstiftningen rörande utlännings näringsrätt skärptes radikalt genom bestämmelserna näringsfrihetsförordning. (NF). NF tillkom under frihandelns guldålder. Den banade väg för en omfattande liberalisering av närings- livet som den lade grunden för en nationalistisk och klart diskriminerande lagstiftning visavi invandrarföretagande. den också ett uttryck för att 1700-talets etniskt pluralistiska svenska samhälle nu var långt borta. NF:s främlingsfientliga bestämmelser om invandrares företagande kom, med mindre förändringar, att gälla . För att få tillstånd att driva rörelse måste utlänningen visa att han/hon hade god vandel, att den tilltänkta verksamheten var till gagn, inte konkurrerade med inhemsk verksamhet och inte stred mot svensk affärssed. Den emellertid i särklass viktigaste institutionella barriären för invandrarföretagande, såväl som t.ex. , var kravet att utlänningen måste uppvisa säkerhet skatter till stat och kommun. Lagstiftningens krav och ansök- ningsprocessens ofta förödmjukande och obehagliga undersökningar bidrog vidare till att många invandrare föredrog att vänta med att starta rörelse tills de blivit svenska medborgare. Inte minst gällde detta och under de första decennierna efter andra världs- kriget. Trots de hinder som de nya näringsrättsreglerna skapade lockades utländska entreprenörer med kapital, industriellt eller kommersiellt kunnande av landets utvecklingsmöjligheter. Till dessa hörde tyska, skotska, engelska och danska invandrare vars företag i en del fall gjorde viktiga insatser inom branscher som bryggeri, handel, maskinverkstäder, textil- och skogsindustrin8. Unionen mellan och fick också driftiga norrmän att starta verksamheter. Under senare delen av 1800- och 1900-talens fyra första decennier fick vi en mycket infekterad och upprörd debatt om utlän- ningars rätt att idka fabriks-, hantverks- och handelsrörelser. In- vandrarföretagarna hade , i jämförelse med tidigare, andra villkor, bakgrund och avsikter. om utlänningars rätt att driva näring blev en besvärlig barriär att ta sig över. Detta gällde inte minst de som representerade kulturellt främmande etniska grupper. Förutsättningarna för deras ankomst och vistelse var annorlunda. Befolkningsökning och övergång från jordbruks- till industrisamhälle före tvingade många svenskar att emigrera. höll på att bli en industrimakt. Det behövdes därför inom vissa branscher utländska yrkesskickliga arbetare och ingenjörer. Däremot efterfrågades inte längre lika mycket utländska entreprenörer. Bland de invandrare som såg företagande som en möjlighet till utkomst, förbättring och mer oberoende hörde en del av de flyktingar som kom till 8 Se: , Tiden, 1942. och textilfabriker startades av britterna i , bland betydelsefulla tyskar kan nämnas som startade sågverksrörelse eller dansken . W. som etablerade fabriksrörelse inom bagerihanteringen i . och fram till . Hit hörde t.ex. den polske flyktingen som grundade en konsthandel i . Eller en del av de judar som flytt undan pogromerna i , och ryska . Som visat i boken åt svenskarna var det just mot den sistnämnda gruppens små familjefirmor, hantverksrörelser och ensamföretag som främlingshatet och misstänksamheten under de första decennierna av speciellt riktades. Den inre skyddsmur mot utländskt företagande som NF:s bestäm- melser om utlänningars näringsrätt skapat drabbade i hög grad de östjudiska flyktingarnas försök att ägna sig åt egen verksamhet. Många tvingades därför vänta med företagande tills de blivit svenska med- borgare. De negativa reaktionerna visavi judisk invandrarföretagsamhet fanns . Detta blev väldigt tydligt i samband med ankomsten av judiska flyktingar från . förblev i stort sett den svenska arbetsmarknaden stängd för de tyskjudiska flyktingarna. När en del då försökte att överleva genom egen verksamhet gav detta upphov till starka antisemitiska stämningar inom stora grupper av svensk småföretagsamhet. Bland de omständigheter som allvarligt försvårade de judiska flyktingarnas möjligheter att idka rörelse och var protyska eller pronazistiska svenska företagare och intressens försök att arisera svenskt näringsliv.9 Men även de svenska myndigheterna intog ofta en negativ hållning till judiska invandrares ansökningar om rätt att driva rörelse. I själva verket avslogs utländska judiska ansökningar, oavsett medborgarskap, mer än någon annan etnisk grupp. Att det tidiga 1900-talets invandrarföretag inte bara var uttryck för önskan att skapa sig en ny framtid eller att överleva utan också, i likhet med sina föregångare under t.ex. , kunde spegla internationella maktförhållanden har vi t.ex. i förekomsten av det som i den internationella litteraturen kommit att kallas expatriate invest- ments. Med detta menas företag som startas och drivs av invandrare eller f.d. utländska medborgare och som på olika sätt visar sig ha intima förbindelser med internationella storföretag. En del av dessa invandrar- företag köps upp av storföretagen. De ömsar skinn och blir utländska dotterbolag. I samband med beslagtagandet av alla tyska 9 Flyktkapitalbyråns arkiv, RA, Hemliga arkivet, vol 7. Utländskt intresse och inflytande på svenskt näringsliv (erfarenheter av postgranskningen); Tyska försök till kontroll av svenska företag som står under judiskt inflytande; PM om iakttagelser vid censurväsendet 15- 30.10.1941. tillgångar efter och den av regeringen inrättade Flyktkapitalbyråns genomförda undersökning av tyska intressen och tillgångar uppdagades en rad exempel på denna typ av invandrarföretag. Det rörde sig om företag som startats av tyska invandrare eller f.d. tyska medborgare och som i praktiken fungerat som brickor i tyska storföretags eller kartellers försök att vinna kontroll över strategiska sektorer av den svenska marknaden.10 Ett intressant exempel på denna typ av invandrarföretag var den f.d. tyske medborgaren firma som var något av spindeln i det nät av företag som den tyska kemijätten spunnit för att kontrollera såväl den svenska som den skandinaviska marknaden. Efterkrigstidens invandrarföretagare och invandrarföretagande! Vad vet vi om dessa? För det första har de en radikalt annorlunda grogrund. blir nu invandringsland och i förhållande till sin storlek ett ganska stort europeiskt invandrarland. Att invandrarföretagarna och deras rörelser på samma sätt som närvaron av utländska dotterbolag och ägande av svenska företag är uttryck för samma fenomen, nämligen den svenska ekonomins snabbt växande internationalisering, är något som ofta förbises. Invandrarföretagandets institutionella och ekonomiska villkor ser vidare mycket olika ut beroende på vilken period av efterkrigstiden man talar om. Egentligen kan man i dessa avseenden tala om två perioder, före och efter . gällde NF:s diskriminerande regler, vilket medförde att merparten av de utrikesfödda företagarna startade sina rörelser först efter det att de naturaliserats. Därefter, med inträde i EFTA och den begynnande svenska anpassningen till den allmänna ekonomiska integrationen i , undanröjdes successivt skillnader mellan svenskar och utlänningar när det gällde rätt att driva näring för att definitivt försvinna i början på 1990-talet.11 Vad landet fram till början 10Se , Upptäckten av . Utländska direktinvesteringar i 1895- 1945. , Studies in Economic History 12, , 1989, s. 204. 11Enligt lagen den 29.11.1968, SFS 1968:555, blev utlänning med bosättningstillstånd jämnställd med svensk medborgare när det gällde rätten att driva handel och idka näring. Med lagen den , SFS 1975:1361, jämnställdes även alla utlänningar med permanent uppehållstillstånd och alla nordiska medborgare med svenskar när det gällde rätten att driva näring. Dessutom kom även andra kategorier av utländska medborgare att i en rad avseenden likställas med svenska medborgare. Det gällde t.ex. vissa fria yrken, fiske och vissa former av jordbruksverksamhet. av ansågs behöva var inte kapitalstarka och duktiga invandrarföretagare utan arbetskraft. Arbetskraftsinvandrarna domine- rade. De kom från , , och . Flyktingarna kom främst från de av kontrollerade kommunistländerna i . Efter mitten av avtog den ekonomiska tillväxten, behovet av arbetskraft minskade som flyktinginvandringen mer och mer ökade i betydelse. Flyktingarna kom nu i stället främst från , och . Mot denna bakgrund skulle man kanske förvänta sig att invand- rarföretagare och invandrarföretag var en ytterst marginell företeelse före mitten av 1980-talet.12 Men den bilden stämmer inte riktigt. I motsats till småföretagare i övrigt ökade företagarna bland invandrarna. Antalet invandrarföretagare inom samtliga näringsgrenar var 11 000, 14 000, 20 000 och ca 22 000. Dessa siffror är i underkant. I verkligheten var antalet företagare/företag större.13 Invandrarföretagarnas genombrott kom i själva verket . växte invandrarföretagarnas andel av den totala småföretagarpopulationen från år inom handel, industri och tjänster. Denna utveckling syntes tydligast i storstäderna. I t.ex. ökade de utrikesfödda småföretagarna från år . I industristäder som t.ex. och såg det likadant ut.14 Denna utveckling får naturligtvis till stor del ses i perspektivet av att de svenskfödda småföretagarna som yrkesgrupp gick tillbaka. Trots att de utrikesföddas andel av det totala antalet småföretagare inom industri, handel och tjänster tillväxte höll deras andel av den totala yrkesverksamma invandrarbefolkningen sig i stort sett oförändrad på . 12 De siffror som redovisar antalet invandrarföretagare i avser utrikesfödda såväl utländska som svenska medborgare. De utrikesfödda svenska företagarna gäller inte svenskar som fötts utomlands av svenska föräldrar utan endast utrikesfödda f.d. utländska medborgare. 13 Uppgifterna baserar sig på FoB 1960, 1970, 1980 och 1990 och i dessa kommer man vanligtvis inte åt aktiebolagen då de flesta innehavarna av dessa är registrerade som direktörer, dvs. som anställda i de egna företagen. Siffrorna förmedlar följaktligen bara handelsbolag, familje- och ensamföretag eller självverksamhet. De avser vidare företagare inom jordbruk, fiske och binäringar. Sålunda tillhörde ca 3 1960 och omkring 2 1970 dessa branscher. De flesta av dessa var nordiska invandrare och estniska flyktingar, däribland en del estlandssvenskar. 14 SCB, FoB 1960- 1990. Sifferuppgifter rörande efterkrigstidens invandrar- företagare bygger på bearbetningar av Folk- och Bostadsräkningarna. Invandrarföretagarna hade nästan uteslutande europeiskt ursprung. De med utomeuropeiskt ursprung var ganska få. Bland dessa var turkarna störst med lite drygt 300 företagare. var nästan en fjärdedel av företagarna födda i . Störst bland utomeuropeerna var fortfarande turkarna med 1700 företagare. Därefter kom iranierna med drygt 500. Den stora majoriteten av invandrarföretagarna var mellan åren 1960- 1980 nordbor och västeuropeer. Var fjärde var född i och var femte i Öst- . Bland flyktingarna var det främst polacker, ungrare och balter som blev företagare. De nationaliteter som fram visade störst intresse att starta eget var danskar och tyskar. De flesta var oavsett tidpunkt och nationalitet män. Drygt en fjärdedel av efterkrigstidens företagare var kvinnor. Störst andel av kvinnliga företagare fanns bland polacker. Av t.ex. de drygt 600 polska företagarna var fyra av tio kvinnor. De flesta som ägnade sig åt egen verksamhet hade en längre erfarenhet av svenska förhållanden och var svenska medborgare. Av de verksamma företagarna hade tre fjärdedelar av nordborna och 60- av de med annan europeisk bakgrund vistats i längre än . Bland de turkiskfödda hade tre av fyra företagare varit i landet längre än . I likhet med svensk småföretagsamhet i övrigt förefaller de utrikesföddas rörelser ha haft en begränsad livslängd. 1990 hade två av tre företagare försvunnit . Av de som fanns var kvar . Den bransch där invandrarföretagarna och deras företag mest uppmärksammats och också fått störst omfattning är hotell- och restaurangbranschen. Men det finns också andra områden där de utrikesfödda företagarna i växande grad fått större betydelse. Hit hör byggnads- och verkstadsindustrin och detaljhandeln. Bland de verkstadsföretag som startades av arbets- och flyktinginvandrare kom en del att tillväxa och kunde i en del fall ha mellan 150- 200 anställda. Inom tjänstesektorn har framför allt före- tagare med inriktning på reparationsverkstäder och serviceföretag kraftigt ökat. Vi vet än så länge inte så mycket om varför vissa av efterkrigstidens invandrare valde att bli invandrare. Inte heller känner vi särskilt mycket till om deras betydelse för svensk ekonomi. Det är lätt att tolka den starka tillväxten av invandrarföretagare som främst en konsekvens av den växande arbetslösheten bland utlänningar och utrikesfödda svenskar. Gör man det reducerar man invandrarföretagarna och deras verksamhet enbart till en fråga om tillfälliga lösningar och överlevnadsstrategier. Det är säkert en del av sanningen i många fall. Men som fallet var med t.ex. en del av föregångarna senare del kunde företagandet, också eller , vara uttryck för strävan mot större oberoende och/eller att man såg utveck- lingsmöjligheter. Det finns också de som menar att tillväxten av invandrarföretagare under och deras ofta starka inriktning på s.k. mikroföretag skulle kunna vara ett modernt exempel på att invandrarföretagare ofta uppträder som representanter för nya idéer och former. Vad man då förmodligen har i tankarna är att de utrikesföddas egenverksamhet delvis kommit att uppträda som tidiga företrädare för nya marknadsformer där varje individ är sin egen försörjare. Som så ofta i historien är det segrarnas historia som vi lär känna. Vad vi finner mestadels i den historiska litteraturen och dokumenten är vittnesbörden om de betydelsefulla och framgångsrika. De flesta invandrarföretagare var, lika litet som efterkrigstidens, speciellt fram- gångsrika. Andra hankade sig fram. Men det behöver inte betyda att de var utan betydelse. Vad också invandrar- företagandets utveckling visar är att små oansenliga familjeföretag och ensamföretag i en del fall långsiktigt kan utvecklas till större företag som kan få betydelse såväl för sysselsättning som ekonomisk tillväxt. Många av de rörelser som invandrare startade och fick först ekonomisk och social betydelse i samband med att deras barn tog över verksamheten. Betydelsen av den första generationens insatser och deras ofta blygsamma rörelser låg i dessa fall därför i att de på egen hand och med företagets hjälp skapade en social plattform i på vilken barnen sedan kunde bygga vidare. Med facit i handen kan vi konstatera att invandrarföretagandet såväl relativt som kvalitativt spelade större roll för svensk ekonomi och samhällsutveckling än vad det gjort under innevarande sekel. Å andra sidan visar historien att invandrarföretagandet ofta varit bärare och introduktörer av nya idéer, varor och strukturer som först mognat eller slagit igenom. Även det moderna invand- rarföretagandet bär säkert på frön som rätt vårdade och utnyttjade kan generera sysselsättning, tillväxt eller nya verksamhetsformer . , 1863-1962, I. 1963. -Judiska insatser i samhällsutveckling. i: mosaiska församling. till Mosaiska Församlings 200-års jubileum. , I Krusbärslandets storstäder. Om invandrare i , och . , SNS 1997. , Industrialismens samhälle.Den svenska arbetarklassens historia. , åt svenskarna. Invandringspolitik, utlännings- kontroll och asylrätt 1900-1932. , ekonomiska historia, I:2,II:1. , 1936, 1949. , Hantverkarna, I. Den svenska arbetarklassens historia. H , Tillkomsten av stadganden om utlänningars rätt att idka borgerlig näring i . , Från arbetskraftsinvandring till flykting- invandring. SNS, 1994. W Michaeli, Utlänningars näringsrättsliga ställning i . i: för . , Immigrant Small Business in Uppsala.Disadvantage in Labour Market and Success in Small Business Activities. Inte bara pizzerior och kiosker. Invandrare & Mino- riteter 1995:3 , Upptäckten av . Utländska direktinvesteringar i 1895-1945. Studies in Economic History 12, 1989. -Varför blir invandrare företagare i . Teorier och förklaringar rörande invandrare- och etnisk företagsamhet. Papers in Economic History 1992:5 -Att vara, men inte synas. Invandrare & Minoriteter 1997:4. A , Om utlännings handelstillstånd. , Svensk invandring- och flyktingpolitik efter 1945. i: , ed. Bakgrund och alternativ till den felslagna flyktingpolitiken SNS, 1995. , Att vara sin egen. Om småföretagande bland invandrare- mönster, motiv och möten. , Iransk, latinamerikansk och polsk företagsamhet i 1989-1992. Papers in Economic History. Depart- ment of Economic History, 1993. , De stora köpmanshusen i 1730- 1815. , Judarna i .