sou · GNB3130d1 · 2000-01-01 00:00:00 — En granskning av hur utvecklingen sett ut i olika kommuntyper illustrerar storstadskommunernas betydelse. I tabell 2.4 redovisas hur utvecklingen varit dels i s.k. kunskapskommuner med en hög andel yrkesverksamma i kunskapsintensiva verksamheter och före- tag, dels i mellankommuner och dels i basnäringskommuner. kap02.fm 29 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Andel medlemmar per parti inom respektive kommun- typ 1979, 1990 och 1998. Antalet kommunorganisationer inom parentes 226 (122) 192 (198) 330 (298) Den stora förändringen vad gäller medlemsantalet i kunskapskom- munerna – det sker en fyr- dubbling av antalet medlemmar – sammanhänger alltså med att stor- stadskommunerna inte ingick i urvalet vid det första mättillfället. Utvecklingen i mellankommunerna och basnäringskommunerna kan dock jämföras i dess helhet eftersom samtliga stor- stadskommuner är kunskapskommuner. En sådan jämförelse visar att det i basnäringskommunerna inledningsvis fanns fler medlemmar per parti och kommun än i mellankommunerna, men att detta ändrats vid mätning. tappade partierna av sina medlemmar i basnäringskommunerna. Motsvarande siffra för mellankommunerna var . Utvecklingen är för båda kommuntyperna drama- tisk men identisk: av medlemmarna försvann 1990 och 1998 i såväl mellankommuner som basnäringskommuner. Det är framför allt i de befolkningsrika kunskapskommunerna som de flesta medlemmarna finns. Detta gäller , men kunskapskommunernas dominans kulminerade . Då var den genomsnittliga medlemsnivån i mellankommunerna av den nivå som fanns i kunskapskommunerna. 1998 hade denna andel ökat till . Partierna har i kunskapskommunerna för- lorat av sina medlemmar – 1998. Ten- densen som partiväsendets dramatiska medlemsminsk- ning äger rum är alltså att partierna förlorar mest medlemmar i kun- skapskommunerna, den kommuntyp som det dock alltjämt finns flest medlemmar i. kap02.fm 30 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Totalt sett har partiernas genomsnittliga medlemstal per kommun minskat . Det parti som förlorat mest medlemmar såväl numerärt som procentuellt under detta decennium är socialdemokraterna. Tabell 2.5 ger en god illustration av var partiernas medlemsantal varit särskilt påtaglig. För socialdemokraternas del är nedgången extremt omfattande: en fjärdedel av partiets medlemmar har försvunnit . I detta sammanhang kan också konstateras att storstadskommu- nernas inverkan i urvalet är extremt tydlig i just socialdemokraternas fall. var partiet stort i kunskapskommunerna, medeltalet var då 3 647 (tabell 2.6). 1990 – då storstäderna finns med i urvalet – noteras emellertid ett medeltal på 22 957 i kunskapskommunerna. har dock socialdemokraterna förlorat av medlemmarna i kunskapskommunerna. Medeltalet 1998 (2 580) är faktiskt lägre än det var 1979 – trots att storstadskommunerna ingår. Å andra sidan avvecklades kollektivanslutningen mellan de båda senaste mättillfällena. Sammantaget har socialdemokraterna förlorat av sin medlemskår. Oavsett om man ser till antalet medlemmar eller andelen medlemmar i förhållande till kommuninvånarantalet är minskningen störst i kunskapskommu- nerna, men även i övriga kommuntyper har en stor minskning skett. har tidigare haft en god medlemsanslutning. Vid det första mättillfället var partiet det klart största efter socialdemo- kraterna med i genomsnitt 827 medlemmar per kommun. Trots att en liten minskning hade ägt rum under det motiga , då partiet förlorade av sitt genomsnittliga medlemsantal, var center- partiet det näst största partiet. har cen- terpartiet förlorat av det genomsnittliga med- lemsantalet och är 1998 passerat av som näst största parti. Vid det första mättillfället – som inföll strax efter att haft sin opinionsmässiga storhetstid – var partiet starkt, framför allt i kunskapskommunerna. Partiet hade dubbelt så många medlemmar jämfört med i kunskapskommunerna 1979 – detta änd- rades dramatiskt 1990 då också storstadskommunerna ingick i urva- let. Mycket talar för att en stor del av kraftiga tillbakagång i kunskapskommunerna kommer sig av just detta kap02.fm 31 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Andel medlemmar i förhållande till befolkningen (pro- cent). N, 1979=242, 1990=231, 1998=283 Kommentar: 50-urvalet (storstäder exkl.) kap02.fm 32 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Antal medlemmar per parti inom kommuntyp 1979, 1990 och 1998 (medelvärde). Antal kommunorganisationer inom parentes. Storstäder ingår i urvalet och 1998. kap02.fm 33 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR I såväl mellankommuner som basnäringskommu- ner är tillbakagången ytterst begränsad . har förlorat av medlem- marna i kunskapskommunerna. Resultatet framstår som förvånande. har elektoralt sett varit utomordentligt starkt i tillväxt- områden (där kunskapskommunerna finns) men förlorar alltså ett stort antal medlemmar just i dessa områden.3 Partiet är dock fortfa- rande starkast i kunskapskommunerna även medlemsmässigt, men tendensen är värd att notera. I motsats till andra partier har dock inte minskningen primärt ägt rum i kunskapskommunerna; i dessa är nedgången . En av partiernas huvuduppgifter i det politiska systemet är att full- göra den s.k. rekryteringsfunktionen. Partiväsendet har blivit det främsta instrumentet att lösa det delikata problemet att rekrytera lämpliga personer till de församlingar som har att fatta politiska beslut. Tabell 2.7 visar emellertid att det i flera partier finns svårighe- ter att rekrytera kandidater. Andelen partiorganisationer i kommunerna med till- räckligt eller mer än tillräckligt antal kandidater tillgängliga vid nomineringen till kommunfullmäktigevalet , 1990 och 1998 (procent) Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit svar på följande fråga: "Hur var tillgången på per- soner som var villiga att ställa upp vid nomineringarna till kommunfullmäktige inför valet /90/98?". Svarspersonerna hade följande alternativ att välja mellan: "mer än tillräcklig", "tillräcklig", "ej fullt tillräcklig", "klart otillräcklig" (n [1979] = 297, [1990] = 398, [1998] = 303). kap02.fm 34 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Det blir allt svårare att rekrytera kandidater till kommunfullmäk- tigevalen. 1979 var det tillgången förhållandevis god, därfter har den minskat. 1998 var det av de lokala partiorganisatio- nerna som uppgav att det fanns tillräckligt med kandidater att tillgå vid nomineringen. Endast för – och i någon mån även för – har situationen förbättrats. och har drabbats hårt – färre av deras lokalorganisationer uppger sig ha tillräckligt med kandidater jämfört med för två decennier sedan. är dock det parti som har de allra största problemen. I endast lite drygt hälften av organisatio- nerna finns tillräckligt med kandidater, en minskning med 20 pro- centenheter . Detta resultat förvånar: var vid det första av dessa mättillfällen ett mindre etablerat parti än det var vid det senaste. Utvecklingen är totalt sett logisk mot bakgrund av den allmänna medlemsminskningen. Men fram förallt är den bekymmersam. Parti- erna håller sakta men säkert på att dräneras på såväl medlemmar som kandidater till de olika förtroendeposterna i det politiska systemet. Vilka grupper har varit svåra att rekrytera? I debatten om vari partiernas rekryteringsproblem närmare bestämt består har det talats om en förgubbning av partiväsendet. Begrep- pet implicerar således två olika komponenter: kön och ålder. Inne- börden är att särskilt kvinnor och unga är svåra att rekrytera. Som framgår av följande tabeller bekräftas också detta. Rekryteringsproblem 1979 (procent) Personer med förankring i Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit något eller flera svar på följande fråga: "Vilka kategorier var svåra att rekrytera som kandidater till kommunfullmäktige?" (n = 230). kap02.fm 35 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Vid mätning gjordes ingen könsuppdelning av de olika kate- gorierna utan kvinnor utgjorde en egen kategori. Var tredje föreningsföreträdare ansåg att denna sociala kategori var svår att rekrytera. Nästan lika många menade att det rådde brist på ungdo- mar vid rekryteringen till kommunfullmäktige. och mätningar ändrades frågan. Då frågades mer generellt i vad mån det var svårt att rekrytera olika kategorier till kommunala och lands- tingskommunala förtroendeuppdrag. Vid dessa mätningar skedde dessutom en könsmässig uppdelning för varje enskild kategori. Man kan indirekt utläsa att det även förelåg en brist på kvinnor; i stort sett genomgående var det vanligare att det rådde brist på kvinnor än män. Trots att det som förflutit sedan 1979 års mät- ning skedde en generell ökning av kvinnorepresentationen inom poli- tiken finns dessutom en tilltagande svårighet att rekrytera kvinnor till politiska förtroendeuppdrag. I den senaste mätningen menade av de tillfrågade att det var svårt att rekrytera unga kvinnor. Samma sak gäller för övrigt för ungdomar, totalt sett. Den s.k. för- gubbningen är av allt att döma en realitet.4 En annan grupp som i ökad utsträckning upplevs som alltmer svårrekryterad är invandrare, särskilt gäller detta invandrarkvinnor. När det gäller invandrarna finns en betydelsefull likhet med kvin- norekryteringen: det har generellt sett inte blivit färre invandrare på politiska förtroendeuppdrag, förklaringen till att invandrarna upplevs som svårrekryterade är – liksom för kvinnorna – att de blivit mer efterfrågade. Genom att invandrarnas politiska och sociala utanför- skap hamnat i samhällsdebattens fokus har problemet med invandrarrepresentation synliggjorts. Av tabell 2.9 framgår också att partierna fått allt svårare att rekry- tera människor från glesbygden . Förändringen är påfallande. Vidare är det svårare att rekrytera personer som är yrkes- verksamma inom den privata sektorn än det är att rekrytera offentligt anställda. Skillnaden har dessutom accentuerats . Nästan var tredje ordförande ansåg 1998 att det fanns brist på egna företagare (1990 fanns inte denna kategori med). Det blir också allt svårare att rekrytera högutbildade. Rekryteringen av lågutbildade har emellertid avsevärt förbättrats – åtmins- tone i den meningen att betydligt färre anger lågutbildade som en svårrekryterad kategori. Denna iakttagelse faller in i ett vidare tolk- ningsschema som väckt viss uppmärksamhet : det förefaller som om också framgångsrika och socialt väletablerade grupper börjat vända det politiska systemet ryggen. Det rör sig om kap02.fm 36 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Rekryteringsproblem 1990 och 1998 Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit något eller flera svar på följande fråga: "Vilka kategorier har visat sig vara svåra att rekrytera som kandidater till för- troendeposter inom kommun och landsting?" (n [1990] = 222, [1998] = 269). personer som ofta är unga män, med en högmobil och urban livsstil, med höga inkomster och hög utbildning som hyser ett uppifrånför- akt gentemot politiker och politiska institutioner (1998). Även om det vi här ser är ytstrukturer – som kan tolkas på olika sätt – är det värt att notera att resultaten ansluter sig till detta tolknings- schema. Men förändringarna är ytterst små. Den viktigaste slutsatsen är dock att rekryteringsproblemen ökar generellt. 1979 svarade att Ingen speciell kategori var svår att rekrytera. 1990 hade denna problemfria andel minskat till ungefär en fjärdedel, för att 1998 endast utgöra en sjättedel av de sva- rande. Endast en kategori uppvisar en positiv trend: de lågutbildade. Detta kan antingen bero på att det finns gott om lågutbildade i parti- erna som är beredda att åta sig förtroendeuppdrag eller att det helt enkelt är så att man från partiernas sida i allt mindre grad efterfrågar lågutbildade personer till förtroendeuppdrag. Inom samtliga partier fanns 1979 problem när det gäller att rekrytera kvinnor och ungdomar. är i båda fallen det parti som har störst problem – i den meningen att man själva anser läget problema- kap02.fm 37 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Rekryteringsproblem inom olika partier 1979 (procent) Personer med förankring 11 Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit något eller flera svar på följande fråga: Vilka kategorier var svåra att rekrytera som kandidater till kommunfullmäktige? (n = 230). *Övriga partier utgjordes i denna mätning endast av n = 2. har lättare än övriga att rekrytera ungdomar. av de moderata svarspersonerna anser dock inte att det är svårt att rekrytera kvinnor. Inom och anses arbetare utgöra en brist- kategori. Men också välutbildade personer uppfattas bland moderata svarspersoner vara svårrekryterade. I övriga partier anses det däremot finnas tillräckligt med välutbildade. Vid de båda efterföljande mätningarna ställdes frågan på ett litet annorlunda sätt än 1979 (se kommentaren nedan). Vidare skedde en könsmässig uppdelning så att de svarande för varje enskild kategori fick ta ställning om det var kvinnor eller män som var svåra att rekry- tera. Kategorierna var också något förändrade. Vid en summering av könsskillnaderna kategorivis framgår att kvinnor anses vara mer svårrekryterade än män. Skillnaderna är emel- lertid betydande mellan partierna. För alla partier utom är det generellt sett kvinnor som upplevs vara svåra att rekrytera till förtroendeposter. har en negativ könsbalans (-18) i så måtto att det sammantaget sett anses svårare att rekrytera män än kvinnor. För övriga partierna är det tvärtom kvinnor som är svårast att rekrytera. Samtliga har en aggregerad mansövervikt. I moderater- nas fall handlar det om +5, i om +14, i om kap02.fm 38 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Rekryteringsproblem inom olika partier 1990 (pro- cent). Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit något eller flera svar på följande fråga: Vilka kategorier har visat sig vara svåra att rekrytera som kandidater till för- troendeposter inom kommun och landsting? (n = 230). +20, i om +4, i socialdemokraternas om +80 och i om +31. Det skall betonas att dessa siffror inte nödvändigtvis säger något om den faktiska kvinnorepresentationen. kan mycket väl ha en lägre andel kvinnor på kommunala och lands- tingskommunala poster än exempelvis trots att det är de folkpartistiska respondenterna som i väsentligt högre grad upplever kvinnor som svårrekryterade. Det mått som här används är subjek- tivt; om svarspersonerna exempelvis inte anser att en hög andel kvin- nor på politiska poster är ett eftersträvansvärt mål sänks kravet hos dessa svarspersoner på vad som är svårt ur rekryteringssynpunkt. Nöjer man sig med en låg andel kvinnor, säg , blir ju en kvinnoandel på – som andra svarspersoner kanske anser vara en otillfredsställande låg andel – ett mycket bra resultat. kap02.fm 39 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Rekryteringsproblem inom olika partier 1998 (pro- cent). Kommentar: I tabellen redovisas procentsatser för respektive svarsalternativ av den totala andelen svarande som angivit något eller flera svar på följande fråga: Vilka kategorier har visat sig vara svåra att rekrytera som kandidater till för- troendeposter inom kommun och landsting? (n = 269). En summering av de könsmässiga skillnaderna visar att 1998 har ett mansunderskott (-2) och sammantaget inte har någon skillnad alls (+/- 0). tycks i ökad utsträckning fått svårigheter att rekrytera kvinnor (+25), lik- som (+27) och (+12). För socialde- mokraterna har utvecklingen gått i positiv riktning men är det väsentligt svårare att rekrytera kvinnor än män (+24). Miljö- partiet har en liten mansövervikt (+2). I samtliga partier utom har det blivit svårare att rekrytera personer från glesbygden till förtroendeuppdrag. I vänster- partiets fall är det en närmast extrem förändring i negativ riktning (+40). Men även för socialdemokraterna och är problemen mycket stora (+26 respektive +22). Fyra partier har fått ökade svårigheter att rekrytera i tätorterna. I fall är detta allra tydligast (+14). Fyra partier (c, fp, kd och s) har mött ökade svårigheter att rekry- tera personer som är yrkesverksamma inom den privata sektorn. Störst svårigheter har och (+23) men också i socialdemokraternas fall (+15) är förändringen påtaglig. När det gäller den offentliga sektorn är situationen mer svårtolkad. För tre partier (m, c och kd) har svårigheterna att rekrytera ökat, för de fyra övriga partierna har svårigheterna däremot minskat. kap02.fm 40 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR partiets och fall på ett markant sätt (-34 respektive – 32). Organisationsföreträdare är i allt mindre grad en bristvara ur rekryteringssynpunkt. Endast för uppges det ha blivit svårare att rekrytera personer med erfarenhet från organisa- tionsvärlden. En intressant förändring har inträffat mellan de båda mättillfällena när det gäller utbildningsvariabeln. I fyra partier (m, c, kd och s) har det blivit svårare att rekrytera högutbildade. I socialdemokraternas och fall är det fråga om en påfallande stor procentuell förändring (+18 respektive +13). Inte i något parti anses lågutbil- dade ha blivit mer svårrekryterade. För samtliga partier utom folk- partiet – där situationen är oförändrad – är det en avsevärd förändring i positiv riktning. Tendensen är sammantaget tydlig. Det är inte i för- sta hand fler lågutbildade som efterfrågas till de politiska förtroende- uppdragen. Det är fler högutbildade. Men återigen: huruvida detta beror på att det faktiska utbudet av lågutbildade är gott, eller om det beror på att lågutbildade i allt mindre grad efterfrågas som förtroen- demän, därom lämnar inte dessa data besked. Generellt sett har rekryteringsproblemen tilltagit på ett markant sätt. Medeltalet för dem som uppgivit att rekryteringsproblem före- ligger inom samtliga kategorier har ökat inom samtliga partier utom (tabell 2.13). Förändring av rekryteringssvårigheter (procent) Kommentar: Siffrorna i tabellen är medeltal för varje parti vad gäller instämmande svar i att rekryteringsproblem föreligger. Longitudinell analys där samma enheter mäts . Antalet förtroendeuppdrag har minskat kraftigt. 1964 fanns 114 000 ordinarie förtroendeuppdrag i kommunerna. kap02.fm 41 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR senare, efter kommunsammanslagningarna, fanns endast 42 000 kvar. Därefter utökades antalet uppdrag: 1986 fanns drygt 46 000 förtro- endeuppdrag i kommuner och landsting. Men sedan sjönk antalet på nytt. finns knappt 40 000 ordinarie förtroendeuppdrag, plus 32 000 ersättare. Andelen kvinnor bland de förtroendevalda har suc- cessivt ökat. av uppdragen innehas av kvin- nor (SOU 1996:162, s. 38). Allt färre medborgare anser att partiengagemang utgör en effektiv påverkansväg. Enligt en studie som gjorts av var medelvärdet på en 10-gradig skala (där 0 var inte alls effektivt och 10 mycket effektivt ) 6,5 när medborgarna 1979 ombads värdera effektiviteten ur påverkanssynpunkt av partiarbete. Knappt två decennier senare (1997), när demokratirådet inom ramen för en med- borgarundersökning baserad på intervjudata, ställde samma fråga hade medeltalet sjunkit till 5,3 (m.fl. 1998, s. 52).5 Enligt medborgarnas egna bedömningar framstår det således som allt mindre meningsfullt att vara partipolitiskt aktiv om man vill påverka samhället. Likaså framstår det ur påverkanssynpunkt som allt meningslösare att rösta i de allmänna valen och att arbeta i fackliga organisationer. Resultatet är knappast överraskande i ljuset av med- lemsminskningen och den debatt som förevarit om partiernas kris . Kanske medborgarnas minskade uppskattning av partierna är kopplad till partiernas minskade beroende av medlem- mar? Vi har tidigare konstaterat att partiernas beroende av att ha många medlemmar har minskat ur såväl finansiell som verksamhets- mässig synvinkel. Frågan är alltså huruvida medlemsminskningen verkligen inneburit en kris för partierna. För att kunna besvara den frågan räcker det inte med att konsta- tera en medlemsmässig tillbakagång. Det krävs också en föreställning om det sätt på vilket partierna i dagens samhälle fullgör sina uppgif- ter. För att uttrycka saken något tillspetsat: behöver partierna egent- ligen ha medlemmar i det moderna mediesamhället? Antalet medlemmar brukar normalt ses som en indikation på organisatorisk styrka. Det har dock alltid funnits betydande variatio- ner mellan olika partier när det gäller synen på medlemskap och på behovet av att ha en stor medlemskår. Dessa variationer följer av olika partikulturer, men kan variera inte bara mellan olika partier utan också, från tid till annan, inom ett visst parti (Panebianco 1988). kap02.fm 42 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR Skillnaderna är också stora när det gäller hur medlemskapet utö- vas. Det har alltid varit så att de allra flesta medlemmarna föredrar att vara passiva, och detta oberoende av parti. När stu- derade medlemskap i masspartier i några demokratiska länder till 1978 fann han att andelen partiaktiva var den- samma i alla länder , och att denna andel inte ens påverkades av att det totala medlemsantalet förändrades (Bartolini 1983). Per och betonar att partimedlemskap inte behö- ver vara identiskt med partiidentifikation. Man bör därför skilja inte bara mellan medlemskap och icke-medlemskap, utan också mellan motivation och faktisk politisk aktivitet (1991, s. 459 ff.). Enligt , som vi tidigare refererat, är dock många medlemmar en tillgång för ett parti – inte minst elektoralt sett. Men Scharrow för en diskussion om argument i termer av kost- nader, vilket även inbegriper argument mot att ha många medlemmar. Sålunda tenderar partimedlemmar att komma från delar av väljarkå- ren som är mer ideologiskt medvetna än väljare i allmänhet. Detta är inte bara ett representativitetsproblem på en mer övergripande nivå, utan kan också, i samband med valarbete, vara ett problem för de ledande, professionella partiföreträdarna. De får inte korrekta signa- ler eftersom de främst möter sympatisörer som är partimedlemmar. Särskilt påtagligt blir naturligtvis problemet om de ledande partiföre- trädarna saknar stark ideologisk förankring. Här finns empiriska belägg från inte minst att falla tillbaka på (Scharrow 1994, s. 41 ff.). Situationen torde gälla även för den svenska socialdemokratin. I båda fallen har fackföreningsfol- ket vållat problem för socialistpartierna.6 har utvecklat argumentet. Det finns, framhåller han, problem med starka partiorganisationer. Förutom att aktiva par- timedlemmar inte är särskilt representativa för partiernas väljare, och att detta innebär kommunikativa problem för de ledande företrä- darna, kan partikongressernas beslut ofta stå i dålig överenstämmelse med partiväljarnas preferenser. Detta blir inte minst påtagligt vid nomineringsarbetet. Sammantaget menar därför att starka partiorganisationer kan undergräva demokratin (1990). Ett annat argument mot att ha många medlemmar som Scharrow för fram är att hanteringen av medlemskåren i olika avseenden är kostsam och kräver en betydande grupp administratörer i samband med utskick av material etc. Dessa resurser skulle partierna i stället kunna använda på att nå ut till väljarna, särskilt de osäkra och tve- kap02.fm 43 Friday, , 1999 7:57 AM 2 PARTIERNA OCH DERAS MEDLEMMAR kande (Scharrow 1994, s. 46). Panebianco menar att en stor med- lemskår får negativa effekter på såväl sammanhållningen, vilket kan försvaga partiet, som administrationen av de interna organisatoriska angelägenheterna. En stor medlemskår leder till behov av arbetsför- delning och byråkrati (Panebianco 1988; jfr här även 1915).