sou · GNB31 · 2000-01-01 00:00:00 — Vad gäller driftslösörepant menade utredningen att pantformen i huvudsak borde behållas oförändrad. Som skäl anfördes bl.a. att driftslösöret ofta har ett naturligt samband med fast egendom och därför bör omfattas av liknande regler för att undvika att den lösa egendomen måste särskiljas vid realisation av pan- ten. Vidare framhölls att övriga nordiska länder har regler som möjliggör pant- sättning av driftslösöre samt att ett avskaffande av driftslösörepanten skulle kunna leda till att näringsidkaren i stället valde att hyra eller leasa egendom. Utredningens majoritet ansåg att varulagerpanten borde upphävas. Majorite- ten menade att en begränsing var nödvändig för att öka utdelningen till de oprio- riterade borgenärerna. Det har framhållits att varulagerpanten utgör en förut- sättning för enskilda branschers kredittillgång. Majoriteten menade att kredittill- gången är ett viktigt argument men framhöll att varulager utgör ett relativt dåligt säkerhetsunderlag. Normalt beviljas kredit motsvarande av värdet mot vid fastighetspant. Det finns också en tendens att ta pant i allt som är möjligt att pantsätta, utan att varulagerpant har någon verklig betydelse för kreditgivningen. Vidare framhölls att utredningen i sin helhet föreslår att factoringpant skall upphävas vilket gör en eventuellt kvarvarande varulagerpant ännu mindre värd när den inte kan kompletteras med säkerhet i utestående kund- fordringar. Majoriteten ansåg dessutom att ett avskaffande av varulagerpanten kunde leda till noggrannare bedömningar vid kreditgivning. Utredningens minoritet, professor , ordförande, och direktör , Stadsbanken, ställde sig tveksamma till att avskaffa varulager- 102 Utländsk rätt och internationella normer De framhöll behovet av tillgång på kredit och pekade på att varulager- panten är väl inarbetad. Om varulagerpanten upphävs ansåg utredningen, med undantag av småföre- tagarnas representant, administrationsdirektören , att även utrymmet för salgspant (närmast återtagandeförbehåll) borde begränsas. Nuva- rande regler förbjuder salgspant i färdigvaror som skall säljas vidare, till skillnad från varor som skall säljas vidare efter bearbetning eller som del av en produkt. Majoriteten ville förbjuda salgspant i allt som köparen har rätt att förfoga över före betalning, medan minoriteten ville utsträcka pant-rättens verkan fram till vidareförsäljningen. Vad gäller factoringpant (pantsättning av kundfordringar) var utredningen enig om att panträtten borde upphävas. Det framhölls att panträtten gav ett rela- tivt dåligt säkerhetsunderlag samt att den norska bankföreningen upplyst att kredit normalt beviljades endast för av fordringarnas värde. förslag angående varulagerpant och factoringpant torde ej leda till lagändring inom överskådlig tid.1 Förmånsrättsordningen mellan fordringarna vid konkurs regleras i 92-99 §§ konkursloven (DKL). Enligt dansk rätt gäller dock som huvudregel att en bor- genär som för sin fordran har panträtt i fast eller lös egendom skall tillgodoses ur denna framför övriga borgenärer. Den som har handpanträtt eller "anden tilsvarande sikkerhedsret" berörs därför enligt 91 § DKL inte av pantsättarens konkurs. Om panten bara delvis täcker panthavarens fordran konkurrerar pant- havarens restfordran emellertid med övriga borgenärers krav. Någon motsvarighet till det svenska företagshypoteket finns inte i . Som huvudregel pantsätts lösöre som handpant. Pantsättaren fråntas rådigheten genom besittningsövergång till panthavaren eller tredje man. Lösöre som har ett naturligt samband med fast egendom pantsätts emellertid tillsammans med den fasta egendomen. Driftstillbehör pantsätts automatiskt vid fastighetspant, om inte annat avtalas. Även annat lösöre kan pantsättas som underpant genom tinglysning (registrering) av ett pantbrev. Det finns emellertid en viktig begränsning i reglerna om underpantsättning. Samlingar av likartade eller för samma ändamål avsedda föremål, som beskrivs generellt, kan enligt 1 har framlagts den ovan nämnda propositionen Ot prp nr 26 (1998-99), i vilken varulagerpanten och factoringpanten inte föreslås avskaffad. Däremot föreslås andra ändringar beträffande konkurs och företagsrekonstruktion aktualiserade av Fal- kanger-utredningen. Som exempel kan nämnas att salgspant skall vara utesluten i alla varor avsedda för vidareförsäljning och att panthavare skall bidra till konkursboets allmänna del av pantvärdet. Utländsk rätt och internationella normer 103 huvudregeln inte pantsättas genom tinglysing. Detta innebär att varulager inte kan pantsättas genom tinglysing. Enskilda varor kan pantsättas på detta sätt, men det förutsätter individualisering. Ägarförbehåll är tillåtna, dock inte som säkerhet för köpesumma för förbrukningsvaror. Lämnas varorna i "kredit- konsignation", där säljaren håller fortlöpande kontroll över försäljningen och avräkningen, får leverantören emellertid separationsrätt till konsignationslagret. Fordringar som är knutna till dokument kan utgöra handpant. Enkla skulde- brev kan pantsättas genom denuntiation till gäldenären. Tinglysingsloven för- bjuder registerpant i omsättningspapper, enkla skuldebrev och andra fordringar. En factoringpant liknande den norska är således förbjuden. Emellertid har det utvecklats en praxis som innebär att denuntiation inte nödvändigtvis måste ske till gäldenären personligen utan kan göras till en representant för denne. Det anses vidare att fordringshavaren kan stå för indrivningen så länge det rör sig om sedvanliga inkassoåtgärder. har det danska (bankföreningen) på anmodan av i en skrivelse redogjort för synpunkter om behov och möjligheter beträffande införandet av företagsinteckning enligt svensk modell. Det framhålls i skrivelsen att man inte skall räkna med att en sådan re- form kommer att vare sig öka tillgången till kredit eller sänka kostnaden för banklån. Fördelarna skulle i stället ligga på det administrativa planet genom att bankerna slapp ta andra säkerheter, som factoring och lagerpanter hos tredje man. Därmed skulle också vissa kostnader sparas. Vid vår intervju med Finans- rådet framkom vidare att kredittagarna bjöd ett visst motstånd mot att acceptera lagerpantsättning och factoring (factoring ansågs kunna ge intryck av ekonomisk svaghet), varför det antagligen skulle bli lättare att få säkerhet vid ett införande av företagsinteckning. Den kredit som förekommer i ges fastän företagsinteckning saknas och fastän bankerna inte ens är jämställda med leve- rantörerna utan måste acceptera att dessa genom regler om kreditkonsignation har separationsrätt också till varor som skall säljas eller bearbetas före betalning till leverantören. Förmånsrättsordningen kan förenklat uttryckt sägas omfatta fyra kategorier av fordringar. Massafordringar utgörs av begravningskostnader i dödsbos konkurs, kostnad för gäldenärens försättande i konkurs, omkostnader vid boets förvaltning och "gaeld der pådrages boet under dets behandling, bortset fra krav på indkomst- skat, som pålignes skyldneren". Den sistnämnda punkten omfattar i princip varje gäld som stiftats under konkursen, dvs. också krav som uppkommit till följd av vidaredrift av gäldenärens rörelse. Undantaget för inkomstskatter fick sin nuva- 104 Utländsk rätt och internationella normer rande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft . La- gändringen innebär att inkomstskatt som påförs konkursboet är en massafordran utan en oprioriterad fordran. Krav på källskatter som innehållits för personal som anställts av boet är emellertid fortfarande massafordran. Skälet till lagändringen var bl.a. uttalande i Betaenkning nr 1101/1987 om de skattemässiga reglerna vid konkurs och ackord. Här påpekades bl.a. att skattekrav, som uppstår genom konkursboets behandling, visserligen är skulder som uppkommer under boets behandling. Skatteskulderna skiljer sig emellertid från andra massakrav genom att boet inte kan påverka dess uppkomst. De upp- står som en nödvändig konsekvens av själva konkursbehandlingen. Det är ju hela konkursens syfte att sälja och fördela gäldenärens tillgångar bland borgenä- rerna. Konkursboets försäljning av tillgångar kan ibland medföra betydande skattefordringar i relation till det värde försäljningen inbringar för fördelning bland borgenärerna. Ofta är tillgångarna pantsatta så att hela vinsten tillfaller panthavaren. Härtill kommer att det ofta är tillfälligheter som avgör om skatte- fordringen uppkommer före eller efter konkursbeslutet. Den skattepliktiga in- komsten kan härröra från en värdestegring . Värdestegringen blir emellertid inte skattepliktig förrän vid en försäljning. Tillgångarna kan också ha varit föremål för skattemässiga avskrivningar före konkursen, som väsentligt överstiger den faktiska värdeminskningen. Först bland de prioriterade fordringarna kommer kostnader från vissa typer av rekonstruktionsförsök före konkursen. Hit hör dels rimliga omkostnader för rekonstruktionsförsöken såsom arvoden åt vissa personer, dels skulder som gäl- denären under vissa förutsättningar ådragit sig under rekonstruktionsförsöket. Löneprivilegiet omfattar lön, semesterersättning m.m. och uppsägningslön. Lönefordringarna får inte ha förfallit till betalning tidigare än före fristdagen. Hur lång uppsägningstid som kan omfattas av förmånsrätt framgår inte av lagtexten utan följer av avtalad eller lagstadgad uppsägningstid. Om den avtalade uppsägningstiden är orimligt lång kan konkursboet emellertid enligt 61 § DKL säga upp anställningsavtalet med sedvanlig uppsägningstid. Gäldenärens närstående kan nekas förmånsrätt enligt 96 § DKL om förmånsrätten med hän- syn till lön, arbetsvillkor och eventuella ekonomiska intressen i verksamhetens drift inte anses rimlig. Utgångspunkten för behandlingen av lönefordringarna är att arbetsgivarens konkursbo har rätt att inträda i anställningsavtalet enligt den allmänna inträdes- regeln i 55 § DKL. Arbetstagaren kan häva avtalet bara om de genom konkur- sen förändrade förhållandena ger särskild anledning att häva. Enligt 63 § 1 st DKL åligger det konkursboet att så fort som möjligt besluta om det skall inträda i anställningsavtalet. Om boet från konkursbeslutet förklarar att det inte vill inträda hänförs lönefordringarna under "betänketiden" till tiden före konkursbeslutet och blir således enligt huvudregeln också prioriterade konkurs- fordringar. Lönekrav för tid under vilken arbetstagaren faktiskt utfört arbete är Utländsk rätt och internationella normer 105 emellertid alltid en massafordran. Observera att det här rör sig om en individuell bedömning av om arbetstagaren utfört arbete eller inte, se Karnov, 1995, 2, s. 3290 (210); "Meddeler boet, at det ikke vil intræde, og fremkommer erklæringen inden to uger efter konkursdekretet, har den ansatte kun massekrav på lønnen for den tid, (dage, timer), hvor han faktisk har uført arbejde. I øvrigt er lønnen i reglen privilegeret, med mindre privilegium kan nægtes efter § 95, stk 2" (närståenderegeln). Om konkursboet senare än efter konkursbeslutet meddelar att det inte vill inträda i anställningsavtalet är lönekrav under "betänketiden" under alla förhållanden att betrakta som massafordran, således oavsett om arbetstagaren utfört något arbete åt boet eller inte. Om boet underlåter att lämna besked och utnyttjar arbetstagarna, riskerar det att genom konkludent handlande ikläda sig massaansvar även för framtiden. Vidare äger arbetstagaren enligt 55 § 2 st DKL rätt att kräva besked om huruvida boet kommer att inträda i anställningsavtalet. Har boet inträtt i ett anställningsavtal kan det enligt 61 § 1 st DKL begränsa massaansvaret genom att säga upp avtalet med sedvanlig eller rimlig uppsäg- ningstid. De danska lönegarantireglernas tillämpningsområde är något vidare än de svenska reglernas. Lönegaranti kan således utgå inte bara vid arbetsgivares kon- kurs utan också under vissa förutsättningar när en arbetsgivare avlider eller upphör med sin verksamhet och medel till lönefordringar saknas (således inte vid fortsatt drift utom konkurs). Lönegarantin omfattar fordringar på lön och se- mesterersättning m.m. som är förenade med förmånsrätt. Massafordringar om- fattas inte av lönegarantin i den pågående konkursen. Garantin är beloppsbe- gränsad; maximibeloppet uppgår till efter skatt. Till de förmånsberättigade fordringarna hör slutligen fordringar som omfattas av det s.k. leverantörsprivilegiet. Leverantörsprivilegiet innebär att en leverantör som levererat avgiftspliktiga varor till vidareförsäljning, har förmånsrätt för avgiftsdelen av köpesumman i detaljistens konkursbo. Förmånsrätten omfattar diverse punktskatter som räknas upp i 96 § DKL. Konkursordningens likabehandlingsprincip kommer till uttryck i 97 § DKL som stadgar att alla oprioriterade fordringar härefter skall behandlas lika. Sist i ordningen betalas efterställda fordringar (98 § DKL). Hit hör ränte- krav efter konkursbeslutet, böter, värdeförverkande och skattetillägg m.m. samt gåvolöften. Statens skatte- och avgiftsfordringar är således oprioriterade. lades i fram ett lagförslag av om återinförande av förmånsrätten såvitt avser A-skatt och mervärdeskatt (se Lovs- forslag nr L 31 1990- 91). Avsikten var att stärka möjligheterna att driva in restförda skattebelopp hos näringsidkare. Efter behandling i Retsudval- get, som avgav sitt betänkande och vars majoritet (Det kon- 106 Utländsk rätt och internationella normer servative , Venstres, Fremskridtspartiets, Centrum-Demokraternas, Det Radikale Venstres och Kristeligt ledamöter) avstyrkte förslaget mot minoriteten (Socialdemokratiets och ledamöter), drogs förslaget tillbaka före den slutliga behandlingen i . Från Socia- listisk sida anfördes som argument för partiets ståndpunkt bl.a. att "skatterestancerne" ökat efter 1969. I en bilaga till Retsudvalgets betänkande, vilken innefattar justitsministerns svar på vissa av udvalget framställda spörs- mål, återges vissa upplysningar rörande skatteindrivningen vilka härrör från skatteministern. uppgick sålunda restförda A-skatter till ca 534 miljoner Dkr och restförda momsbelopp till ungefärligen 730 miljoner Dkr. Omräknade till penningvärde var talen 1 725 miljoner Dkr respektive 2 362 miljo- ner Dkr. var de restförda A-skatterna 1 586 miljoner Dkr och beloppen för "told/avgift" (vars övervägande del är moms) 2 909 miljoner Dkr. En undersökning av resultatet i 392 konkurser avslutade i och vissa delar av landet i övrigt (se W.E. i for Retsvaesen 1990 s. 97 ff) visar att utdelning till oprioriterade borgenärer förekom i 173 fall (44,). Dividenden var genomsnittligen (18,i ), vilket är högre än vid undersökningar , då den genomsnittligt låg på . Skattekravens andel av de oprioriterade fordringarna växlade mycket mellan olika domkretsar (från till ). besökte Told- og Skattestyrelsen i Kö- penhamn. Vid besöket framkom bl.a. följande. Dansk rätt innehåller motsvarig- heter till de svenska reglerna om s.k. företrädaransvar både beträffande straf- fansvar och personligt betalningsansvar. I har staten vant sig vid att vara en oprioriterad borgenär, det torde inte finnas någon politisk vilja att återinföra förmånsrätten. Indrivningsverksamheten har efter hand blivit allt snabbare och effektivare. En vanlig uppfattning är att verksamheter som inte är lönsamma skall stoppas så snabbt som möjligt. – Ackord förutsätter att den aktuella verksamheten kan överleva och att ställföreträdaren inte misskött sig tidigare. Det är också en förutsättning att staten inte kan få ut mer genom kon- kurs än genom ackordet men utan förmånsrätt blir utdelningen alltid mindre i konkurs. Borgenärerna är oftast eniga om hur ett rekonstruktionsförsök skall hanteras; de sitter ju i samma båt. har staten tvingats anta ackord mot sin vilja vid högst ett par tillfällen. I sammanhanget kan nämnas att antalet konkurser i uppgick till 3 1994 och 2 1995 samt att antalet betalningsstandsninger uppgick till 1 095 respektive 836. Utländsk rätt och internationella normer 107 Borgenärer med panträtt erhåller betalning ur säkerheten och berörs inte av förmånsrättsordningen vilken framgår av en rad olika lagbestämmelser. För- enklat uttryckt innebär dessa regler att kostnaderna för förfarandet, fordringar med allmän förmånsrätt samt fordringar som säkrats genom utmätning före konkursen går före fordringar som säkras av floating charge (den närmaste motsvarigheten till vårt företagshypotek). Härefter följer i tur och ord- ning oprioriterade fordringar, fordringar på ränta som belöper efter konkursbeslutet samt efterställda fordringar. En borgenär med säkerhet i form av floating charge erhåller således betalning endast om fordringar med bättre rätt fått fullt betalt. Fordringar med allmän förmånsrätt, liksom de oprioriterade fordringarna, har inbördes lika rätt. Allmän förmånsrätt följer med statens ford- ran på innehållen källskatt, avseende före fristdagen, på mervärdeskatt, avseende före fristdagen, samt på bilskatt, "spelskatt", sociala av- gifter och pensionsavgifter . Vidare har arbetstagares fordran på lön avseende fyra månaders arbete före fristdagen samt semesterersättning m.m. allmän förmånsrätt. Såvitt avser fordran på utestående lön gäller ett relativt lågt maximibelopp, som uppgick till £ 800. Lönefordringar ersätts emeller- tid genom lönegaranti för vilken gäller ett högre maximibelopp, se nedan. I engelsk rätt finns ett antal olika säkerhetsrätter. En viktig skiljelinje går mellan en floating charge och övriga säkerhetsrätter till vilka bland annat hör s.k. fixed charge. Fixed charge innebär att borgenären har säkerhet i viss be- stämd egendom, men utan att ha besittningen till denna, såsom panträtt i fast egendom eller i fordringar. Floating charge däremot, vilken är en säkerhetsrätt som funnits och som har ett mycket stort an- vändningsområde, särskilt då borgenären är en bank, företer stora likheter med det svenska företagshypoteket. Borgenären har här säkerhet i ett "flöde av egen- dom". Endast bolag (och jordbrukare) kan upplåta floating charge, och objektet utgörs i regel av tillgångarna i rörelsen. Säkerhetsunderlaget kan med andra ord växla. Gäldenären kan fortsätta sin verksamhet och använda den säkerhetsbe- lastade egendomen som förut. "kristalliseras" säkerheten och övergår till att vara fixed, dvs. gälla i viss bestämd egendom. Säkerheten kan kristalliseras i fyra fall, nämligen dels om företaget försätts i konkurs eller upphör med sin verksamhet av annan anledning, dels om en admi- nistrative receiver utses (kan jämföras med att företagsrekonstruktion inleds) eller om någon annan omständighet inträffar som enligt avtalet mellan borgenä- ren och gäldenären skall ha denna effekt. Vanligt är, att borgenären erhåller såväl en fixed charge i viss egendom som en floating charge i resterande egen- dom. Rent allmänt kan sägas, att en floating charge har en något sämre ställning än en fixed. Bland annat gäller att fordringar med allmän förmånsrätt (se ovan angående förmånsrätt för skatter och löner), om övriga tillgångar inte räcker, 108 Utländsk rätt och internationella normer skall betalas ur egendom som belastas av denna typ av säkerhet. Det kan här också nämnas, att det i förarbetena till den engelska insolvensrättsreformen un- der mitten av föreslogs, att borgenärer med floating charge skulle få avstå av säkerhetens värde efter realisation och att detta belopp i stället skulle tillfalla de oprioriterade borgenärerna. Förslaget genomfördes emellertid inte. Den motivering som anfördes var, dels att beloppen i regel skulle bli så små att det inte skulle vara mycket vunnet, dels att borgenären ändå skulle kunna spoliera syftet med regeln genom att begära kompletterande säkerhet av annat slag. Den engelska insolvensrätten genomgick en stor reform . Under reformarbetet föreslogs avsevärda ingrepp i de allmänna för- månsrätterna. Bl.a. föreslogs i ett betänkande (the Report) att statens för- månsrätt för skatter, med få undantag, skulle avskaffas. Likaså föreslogs med hänvisning till reglerna om lönegaranti, att löneförmånsrätten skulle avskaffas. Resultatet blev emellertid endast att skatteförmånsrätten inskränktes i vissa hän- seenden medan övriga allmänna förmånsrätter bibehölls. Bland annat avskaffa- des förmånsrätten för vanlig inkomstskatt, bolagsskatt och skatt på inkomst av kapital som förmånsrätten för fordran på mervärdeskatt reducerades till en sexmånadersperiod från tidigare . Under ett rekonstruktionsförfarande kan gäldenärens medkontrahent säga upp ett avtal på grund av gäldenärens betalningssvårigheter, under förutsättning att sådan rätt stadgas i avtalet. Beträffande "public utilities" (dvs. gas, el, vatten och telefon) finns dock numera en särskild regel. Leverantörens möjlighet att tilltvinga sig en privilegierad ställning genom att strypa leveransen, om han inte fick betalt för äldre obetalda räkningar, utgjorde här tidigare ett problem. Såda- na villkor kan inte längre ställas. Däremot har leverantören rätt att kräva garan- tier för att framtida räkningar skall bli betalda. – Om gäldenären (admini- stratören) säger upp ett oneröst kontrakt uppstår skadeståndsskyldighet för gäl- denären. Å andra sidan kan skadeståndsanspråket inte genomdrivas (utan till- stånd av domstolen), förrän rekonstruktionsförfarandet avslutats. Vid en arbetsgivares insolvens har en arbetstagare, som blivit uppsagd, rätt att erhålla lön av staten (lönegaranti), enligt the Employment Protection (Consolidation) Act 1978 (EPCA), part VII. a)obetald lön avseende högst , b)uppsägningslön. Uppsägningstiden varierar efter anställningstidens längd. Minimitiden är för minst en månads anställning. arbete ger en uppsägningstid , varefter varje ytterligare års anställning ger ytter- ligare en veckas uppsägningstid, upp till ett maximum oavbruten anställning. c)semesterersättning, d)avgångsvederlag vid "unfair dismissal", m.m. Utländsk rätt och internationella normer 109 Ersättningen är maximerad; maximibeloppet uppgick till £205 . Den maximala ersättningen enligt lönegarantin är således betydligt högre än taket för arbetstagarens förmånsrätt i arbetsgivarens konkurs. Om arbetsta- garen erhåller ersättning, inträder staten i arbetstagarens rätt gentemot arbetsgi- varen. De belopp som härigenom kan inflyta skall inbetalas till "the ", varifrån utbetalningen av lönegarantimedel sker. Borgenärer med säkerhet har separationsrätt. Sakrättsliga moment är framför allt tradition och offentlig registrering (det sistnämnda är huvudalternativet), men även s.k. tysta säkerhetsrätter förekommer. Nästan alla slag av lös egendom kan användas som säkerhet genom offentlig registrering. Härigenom erhålls bland annat en motsvarighet till det svenska företagshypoteket. Ett stort antal skattefordringar avseende inkomstskatt, förmögenhetsskatt, innehållna källskatter, tull m.m. är förenade med förmånsrätt. Även löner till anställda, inkl. semesterersättning etc, avseende före ansökan om in- solvensförfarande eller verksamhetens upphörande är förmånsberättigade. Löne- förmånsrätten är begränsad till ett visst maximibelopp, $ 2 000 per anställd. Reglerna om behandlingen under rekonstruktionsförfarande av gäldenärens tidigare ingångna ömsesidigt förpliktande kontrakt (som ännu inte uppfyllts helt från någondera sidan) är mycket förmånliga för gäldenären. Huvudregeln är att gäldenären – med domstolens godkännande – själv får avgöra om kontraktet skall sägas upp eller fortsätta att gälla under sin återstående löptid. Vissa un- dantag gäller dock. Om gäldenären har begått ett kontraktsbrott kan han åbero- pa avtalet fortsättningsvis endast om han gottgör kontraktsbrottet och ger med- kontrahenten kompensation för dennes ekonomiska förlust samt "garanterar" att avtalet kommer att fullföljas framöver. Härtill bör emellertid läggas att avtal- sklausuler, enligt vilka avtalet skall ändras eller upphöra att gälla om gäldenären kommer i ekonomiska svårigheter, överhuvudtaget inte kan åberopas av med- kontrahenten.