sou · GNB3104 · 2000-01-01 00:00:00 — En hushållsgemenskap kan emellertid uppkomma mellan två eller flera per- soner som delar hem och hushåll men som i övrigt inte har den särskilda gemenskap som kännetecknar äktenskapet och den äkten skapsliknande samlevnaden. Exempelvis kan föräldrar - vuxna barn, syskon, släktingar, vänner, arbetskamrater och studiekamrater som bor tillsammans ha en sådan gemenskap som avses. I de fall ett vuxet barn bor tillsammans med en förälder, liksom när andra släktingar eller vänner lever i hushållsgemenskap med varandra, saknas på de flesta rätts områden särskild reglering. Betänkandet följer direktiven på så sätt att det i den allmänna delen är uppbyggt i tre avsnitt. Efter förevarande inledning kommer den första delen (kap. 2-4), som handlar om sambors inbördes förhållanden. För- utom en redovisning av gällande rätt (kap. 2) innehåller denna del en sammanställning av sambors rättsliga ställning i några andra länder (kap. 3) samt kommitténs överväganden och förslag beträffande sambo- lagen (kap. 4). Den andra delen (kap. 5-6) handlar om lagen om homosexuella sam- bor. Därvid redovisas bl.a. bakgrunden till den nu gällande regleringen (kap. 5) samt kommitténs ställningstagande till behovet av en ny regle- ring för sambor av samma kön (kap. 6). Betänkandets tredje del (kap. 7-10) behandlar annan hushållsgemen- skap. Avsnittet inleds med en redovisning av frågans tidigare behandling (kap. 7) och följs av en genomgång av det sociala trygg hetsområdet (kap. 8) samt en redovisning av kommitténs undersökningar (kap. 9). Slutligen redovisar kommittén sina överväganden angå ende behovet av en rättslig reglering för personer som sammanbor under angivna former (kap. 10). Betänkandet innehåller vidare en redovisning av förslagens ekonomiska konsekvenser och ikraftträdande, förslagens konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män samt för fattnings- kommentarer. Sambors inbördes förhå llanden 143 2 Sambors inbördes förhållanden Sambolagen innehåller bestämmelser dels om bodelning vid upplösning av samboförhållandet, dels om en sambos rätt att i vissa fall ta över en bostad som inte ingår i bodelningen, dels om inskränkningar i rätten att förfoga över det gemensamma hemmet och om rättegången i vissa tvister mellan sambor. Sambolagen är tillämplig när en ogift man och en ogift kvinna bor till- sammans under äktenskapsliknande förhållanden. Genom en hän visning i lagen (1987:813) om homosexuella sambor är sambolagen tillämplig även för homosexuella sambor. Sambolagen gäller endast sambornas gemensamma bostad och bohag. Till gemensamt bohag räknas inte sådant bohag som uteslutande används för den ena sambons bruk (3 §). Till sambors gemensamma bostad och bohag räknas inte heller egendom som används huvudsak- ligen för fritidsändamål (4 §). När ett samboförhållande upphör, skall på begäran av någon av sam- borna deras gemensamma bostad och bohag fördelas mellan dem genom bodelning om egendomen har förvärvats för gemensamt begagnande (5 §). Bodelningen skall förrättas av samborna tillsammans. Över bodel- ningen skall det upprättas en handling som båda samborna skriver under (14 § sambolagen jämfört med 9 kap. 5 § ÄktB). Vid bodelningen skall först sambornas andelar i egendomen beräknas (6 §). Från var och en av sambornas andelar i egendomen skall avräknas så mycket att det täcker de skulder som den sambon hade när sambo för- hållandet upphö rde (7 § första stycket). För sådana fordringar mot en sambo som inte är fö renade med särskild förmånsrätt i bostaden eller 144 Sambors inbördes förhållanden bohaget och som inte heller på annat sätt är att hänföra till sådan egendom skall sambon få täckning ur bostaden och bohaget endast i den mån betalning inte kan erhållas ur annan egendom (7 § andra stycket). Värdet av nettobehållningen skall normalt delas lika (8 §). Det finns undantag från hälftendelningsprincipen. I den mån det med hänsyn särskilt till samboförhållandets längd men även till sambornas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är oskäligt att en sambo när samlevnaden upphör skall lämna egendom till den andra i den omfattning som följer av 5-8 §§, skall bodelningen i stället göras så att den förstnämnda sambon får behålla mer av sin egendom (9 § första meningen). Är en sambo försatt i konkurs när bodelningen skall förrättas, eller finns det andra särskilda skäl att inte dela sambornas egendom, skall varje sambo behålla sin egendom som sin andel (9 § andra meningen). Jämkningsregeln gäller oavsett om bodelning sker under sambornas livstid eller efter ena sambons död. När vardera sidans andel i bodelningen är uträknad skall egendomen som omfattas av bodelningen fördelas. Vardera sambon skall få egendom som tillhopa är värd så mycket som den sambon skall ha ut vid bodelningen. Vid lottläggningen gäller att den sambo som bäst behöver bostaden eller bohaget har rätt att få denna egendom i avräkning på sin lott, eller, om värdet är ringa, utan avräkning (10 §). En förutsättning för att sambo skall få överta en bostad eller bohag som tillhör den andra sambon är dock att ett sådant övertagande även med hänsyn till omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. Svarar egendomen för fordran som är förenad med särskild förmånsrätt i egendomen, är en ytterligare förutsättning för ett övertagande att den andra sambon befrias från ansvar för fordringen eller att medel till att betala denna har satts under särskild vård (10 § andra stycket). En sambo har rätt att i stället för att lämna egendom till den andra sambon betala motsvarande belopp i pengar (11 §). När ett samboförhållande upphör genom den ena sambons död finns i sambolagen en kompletterande bodelningsregel (12 § andra stycket). Enligt denna bestämmelse har den efterlevande alltid rätt att som sin andel få ut så mycket av den behållna egendomen efter avdrag för skulder att det motsvarar värdet av två prisbasbelopp, dock endast i den mån egendomen räcker till (lilla basbeloppsregeln). Vid bodelning i anledning av den ena sambons död gäller rätten att överta bostad och bohag endast till förmån för den efterlevande sambon. För sambor som önskar hålla isär sina ekonomiska förhållanden finns möjlighet att avtala att lagens delningsregler inte skall gälla i deras samboförhållande (5 § andra stycket). Ett sådant avtal skall vara skriftligt och undertecknat av båda samborna. Om ett avtal enligt 5 § Sambors inbördes förhå llanden 145 andra stycket i något fall skulle vara oskäligt mot den ena sambon torde det kunna jämkas eller lämnas utan avseende med en analog tillämpning av 36 § avtalslagen (jfr prop. 1986/87:1 s. 259). 2.1.3Sambos rätt att överta bostad som inte ingår i bodelningen En bostad som inte ingår i bodelningen kan övertas av den sambo som inte innehar bostaden. Detta framgår av 16 §. Övertaganderätten inträder när förhållandet upphör och kan inte avtalas bort i förväg. Även om samborna träffat avtal enligt 5 § andra stycket om att sambolagens delningsregler inte skall vara tillämpliga kvarstår övertaganderätten enligt 16 §. Övert aganderätten avser den gemensamma bostaden om denna innehas med hyresrätt eller bostadsrätt. Med uttrycket att bostaden inte ingår i bodelningen kan avses såväl att bostaden inte är anskaffad för gemensamt begagnande som att bostaden visserligen förvärvats för gemensamt begagnande men till följd av avtal som avses i 5 § andra stycket likväl inte skall ingå i någon bodelning. Över tagande- rätten förutsätter att den som gör anspråk på bostaden bäst behöver den. Vid bedömningen sker en behovsprövning. Vid denna prövning beaktas inte bara det större b ehovet hos ena sambon utan också vad som är skäligt med hänsyn till omstä ndigheterna i övrigt. Av lagtexten framgår också att om samborna inte har eller har haft barn tillsammans krävs för övertagande att det för eligger synnerliga skäl. Enligt 16 § andra stycket förlorar en sambo sin övertaganderätt, om han eller hon inte framställt anspråk härom efter det att han eller hon flyttat från bostaden. Den som övertar bostaden skall ersätta den andra sa mbon för bostadens värde. Om samborna inte kan enas om vem som skall få överta bostaden får talan härom väckas genom ansökan om stämning. I ett mål om rätt att överta bostad enligt 16 § kan rätten meddela interimistiskt beslut om kvarsittningsrätt på yrkande av endera parten med stöd av 24 §. Ett förordnande om kvarsittningsrätt medför skyldighet för den andra sambon att genast flytta från bostaden (24 § andra stycket). 146 Sambors inbördes förhållanden 2.1.4Inskränkningar i rätten att förfoga över det gemensamma hemmet I 17 § anges inskränkningar i sambos rätt att förfoga över egendom som ägs eller innehas av sambon men som utgör sambornas gemensamma bostad eller bohag. Innehållet i paragrafen kan sammanfattas så att inskränkningarna gäller dels bostad och bohag som skall ingå i en eventuell bodelning därför att egendomen anskaffats för gemensamt begagnande, dels bostad som visserligen inte skall ingå i bodelning men som innehas med hyresrätt eller bostadsrätt och därför är omfattad av den andra sambons övertaganderätt enligt 16 § (jfr Agell, , Äktenskap, samboende, partnerskap, 1998, s. 257 f.). I huvudsak gäller att utan den andra sambons samtycke får en sambo inte sälja bostad och bohag, hyra ut bostaden, låta inteckna fast egendom eller pantsätta bostad och bohag. Bestämmelserna om samtycke av en sambo till en åtgärd av den andra sambon tillämpas också när dödsboet efter en avliden sambo vidtar en sådan åtgärd. Det finns enligt 18 § möjlighet att ersätta samtycket med domstols- tillstånd. Enligt 19 § kan i vissa fall en domstol förklara en rättshandling som föret agits utan den andra partens samtycke ogiltig varvid egendomen skall återgå. Överlåtelse eller pantsättning av bohag skall dock inte för- ogiltig om den nya innehavaren har fått egendomen i besittning i god tro. Talan om ogiltigförklaring skall väckas hos domstol från det att den andra sambon fick kännedom om transaktionen. Har lagfart eller inskrivning beviljats med anledning av överlåtelse av fast egendom eller tomträtt, får talan inte väckas. 2.2.1.1Äganderätt och olika slag av egendom Principerna för äganderätt till egendom för makar - registrerade partner och sambor är desamma. En make/partner, liksom en sambo, blir i princip ägare till vad han eller hon köper för egna medel. Såväl makar som sambor äger således vardera sin egendom och har sina skulder. I äktenskapet påverkas inte äganderättsförhållandena eller skulderna av om egendomen är giftorätt eller enskild egendom. Giftorätt innebär inte att man äger någon andel i den andras egendom. Däremot finns giftorättsanspråket som ett latent anspråk på delning av egendomens Sambors inbördes förhå llanden 147 värde vid en framtida bodelning (jfr Agell, a.a. s. 86). Enligt 10 kap. 1 § (ÄktB) skall makarnas giftorättsgods ingå i bodelning. Enligt 7 kap. 1 § ÄktB är en makes egendom giftorättsgods i den mån den inte är enskild egendom. I samboförhållanden finns ingen giftorätt. Däremot kan sambors bostad och bohag som förvärvats för gemensamt begagnande i enlighet med sambolagen. Det finns inte någon allmän civilrättslig lag som reglerar uppkomsten av samäganderätt. Samäganderättslagen innehåller endast regler som utgår från att samäganderätt redan föreligger. Samägande kan uppstå om parterna förvärvar egendom tillsammans, t.ex. om de betalar hälften var. Det kan också vara så att det är den ena parten som har betalt egendomen som det är fråga om medan den andra parten har lagt ut motsvarande belopp på löpande utgifter eller på någon annan egendom. Det finns ingen i lag reglerad presumtion för samägande i äktenskap eller samboförhållanden. I betänkandet Äktenskapsbalk (SOU 1981:85) föreslog Familjelagssakkunniga att bostad och bohag som förvärvats för makarnas gemensamma begagnande vid bodelningen skulle anses tillhöra dem tillsammans med lika andelar. Förslaget blev utsatt för stark kritik. Det ansågs innebära stora risker för bo rgenärerna och det ansågs dessutom komplicerat. Förslaget genomfördes därför inte. I rättspraxis har man i flera fall godtagit att makar eller sambor som båda har inkomster kan bli samägare till föremål som inköpts av än den ena och än den andra. Som ett exempel beträffande lös egendom kan nämnas RH 1986:25 där det ansågs att möbler som mannen anskaffat var förvärvade av mannen och kvinnan med samäganderätt. HovR:n framhöll att parterna sa mmanflyttat i avsikt att sammanbo resten av livet, att deras inkomstförhållanden var likartade och att de i stort sett i lika mån bidragit till det gemensamma hushållet. Mannen ansågs därmed ha förvärvat egendomen med samäganderätt för sig själv och kvinnan. I ett antal rättsfall avseende bostadsfastigheter har makar (och sambor) ansetts äga bostadsfastigheten gemensamt trots att endast en av makarna eller samborna haft lagfart på fastigheten och alltså utåt framstått som dess ägare. Som exempel på rättsfall där fråga varit om sådan s.k. dold äganderätt kan nämnas NJA 1980 s. 705, NJA 1981 s. 693 och NJA 1982 s. 589. De förutsättningar som nämns i dessa rättsfall för att samä gande skall anses ha uppkommit kan sammanfattas enligt följande (jfr , och promulgationslag m.m., 148 Sambors inbördes förhållanden SOU 1999:104 1990, s. 38 och , Bodelning under äktenskap och vid skilsmässa, tredje upplagan, 1998 s. 33 f.). ·Avsikten med förvärvet skall ha varit att skaffa en gemensam bostad för parterna. ·Den som gör anspråk på samäganderätt skall på något sätt ha bidragit till finansieringen av förvärvet. ·Parterna skall uttryckligen eller underförstått (konkludent) ha avtalat eller förutsatt att fa stigheten skulle vara deras gemensamma. () har i ett rättsfall ( NJA 1992 s. 163) prövat om samäganderätt uppkommit i lös egendom av ansenligt värde. Målet gällde en båt som byggts av mannen i ett samboförhållande. Sambolagen var inte tillämplig eftersom båten inte var bostad eller bohag och dessutom var avsedd för fritidsändamål. I målet yrkade kvinnan att det skulle fastställas att hon ägde bättre rätt än mannen till halva båten och, som hon slutligt bestämde sin talan i HD, i andra hand att hennes rätt till båten bestämdes till en mindre andel. HD inledde domskälen med att redogöra för gällande rätt. Frågan om viss egendom som förvärvats under ett samboförhållande tillhör endera sambon ensam eller båda gemensamt med samäganderätt skall avgöras efter allmänna förmögenhetsrättsliga principer för förvärv av äganderätt, va rvid dock måste beaktas den nära personliga och ekono- miska gemenskap som i allmänhet råder mellan sambor. Detta innebär att avgörande för äganderätt sfrågan i princip är vem som har tillskjutit medel för anskaffande av egend omen; om båda samborna har tillskjutit medel, får egendomen anses innehas med samäganderätt. Frågan vem som har tillskjutit medel för inköp av viss egendom bör dock inte bedömas alltför formellt utan bör ses mot bakgrund av sambornas ekonomiska förhållan- den i övrigt. Om båda samborna har i nkomster och den ena sambon t.ex. svarar för löpande utgifter, såsom mat, hyra m.m. medan den andra står för inköp av kapitalvaror, bör denna uppdelning inte vara avgörande för vem som skall anses ha bekostat inköpet (jfr NJA II 1921 s. 89 samt lagrådet i prop. 1980/81:8 s. 1106 f.). Inköpt egendom bör i sådana fall i allmänhet anses tillhöra samborna med samäganderätt om ege ndomen kan förutsättas vara förvärvad för gemensamt bruk. I den mån förvä rvet av viss egendom varit beroende av den ena sambons arbetsinsats, bör vä rdet därav tillgodoräknas honom eller henne. Då fråga inte är om bohag eller annan egendom som utan vidare kan förutsättas vara förvärvad för gemensamt bruk, kan bl.a. vara av betydelse om egendomen anskaffats i endast den ena sambons intresse eller förvärvats för att tillgodose båda sambornas gemensamma intressen. Avgörande för äganderätten bör vara förhållan- Sambors inbördes förhå llanden 149 dena vid tiden för förvärvet; vad som därefter sker kan inte anses förändra äganderätten såv ida inte en verklig överlåtelse sker. HD konstaterade därefter att det var fråga om en båt som förvärvats för medel som erhållits vid försäljning av en annan båt. HD fann att den första båten anskaffats genom mannens arbete vilket var helt dominerande i förhållande till kostnaderna för material, vartill båda bidragit. Båten ansågs därför ha tillhört mannen och den ansågs inte vara anskaffad för gemensamt bruk. Inte heller den andra båten ansågs vara anskaffad för gemensamt bruk. På grund härav fann HD att kvinnans talan inte kunde bifallas. har i 1992/93 s. 688 kommenterat rättsfallet. När det konstaterats att samägande föreligger, skall vardera partens andel i egendomen fastställas. Enligt 1 § samäganderättslagen skall lotterna vara lika räknade när inte annat kan fastställas. Enligt (a.a. s. 39) kan en beräkning av andelarna i proportion till vad var och en av makarna tillskjutit för det aktuella förvärvet, vara mycket svår att praktiskt utföra. Detta särskilt när förvärvet ligger långt tillbaka i tiden och makarnas inkomster kanske växlat under årens gång. påpekar vidare att i det praktiska rättslivet har makarna ansetts äga hälften var av den samfällda egendomen även i fall där hustruns inkomster och därmed penningmässiga insatser varit små. Samäganderättslagen är dispositiv, vilket innebär att parterna kan avtala om att annat skall gälla. Huvudregeln i lagen (2 §) är att varje förfogande över det samägda godset i dess helhet eller vidtagande av förvaltningsåtgärd förutsätter enighet mellan delägarna. Om åtgärd är brådskande och nödvändig för godsets bevarande görs undantag. Kan delägarna inte enas om godsets förvaltning eller nyttjande kan varje delägare ansöka om att rätten förordnar att godset omhändertas av en god man som rätten utser. Till god man får även delägare förordnas (3 §). Kan parterna inte enas om försäljning av samägd tillgång, anges i 6 § samäganderättslagen att envar av dem kan ansöka hos domstol att 150 Sambors inbördes förhållanden egendomen för gemensam räkning försäljs på offentlig auktion. Förordnande om försäljning kan förhindras av den andra parten om han förmår visa synnerliga skäl för anstånd. I samband med förordnande om offentlig auktion skall rätten också, om det yrkas av någon delägare, bestämma ett pris under vilket godset inte får försäljas (9 §). Fråga om samäganderätt kan uppkomma i samband med utmätning hos någondera parten. Huvudregeln enligt 4 kap. 17 och 24 §§ utsöknings - balken (UB) är att utmätning får ske om det framgår att egendomen tillhör gäldenären. Eftersom det kan vara svårt att bevisa att egendomen tillhör gäldenären finns vissa presumtionsregler för äganderätt. Utmät- ning får ske om gäldenären är antecknad som ägare till egendomen i ett offentligt register. Den egendom det rör sig om är skepp och luftfartyg (4 kap. 18 § andra stycket) och fast egendom (4 kap. 24 §). Presum- tionen bryts om det framgår att egendomen tillhör annan. Beträffande lös egendom presumeras gäldenären vara ägare till den om han har den i sin besittning, om det inte framgår att egendomen tillhör annan (4 kap. 18 § första stycket). För makar som varaktigt bor tillsammans och sambor gäller en särskild regel (4 kap. 19 § första styc ket). Gäldenären presumeras även här vara ägare till egendomen i dess he lhet. Om det visas att egendomen tillhör gäldenärens make eller sambo får utmätning inte ske. Påstår gäldenärens m ake/partner eller sambo att han eller hon är samägare till egendomen räcker det att detta görs sannolikt. Utmätningen kommer då bara att avse gäldenärens andel i egendomen. Till följd av om indragning kommer dock normalt egendomen att försäljas i sin helhet men samägaren får sin andel av försäljningslikviden. som vid riksdagsbehandlingen av förslaget till UB formulerade regeln i 4 kap. 19 § uttalade att man inte bör bortse från det förhållandet att egendom i makarnas gemensamma besittning - t.ex. inventarier i hemmet - ofta är samägd och att det i allmänhet är svårt för en make att på förhand säkra tillräcklig bevisning om äganderätten beträffande sådan egendom. Utskottet anförde vidare att enbart ett påstående om samä ganderätt inte räcker som sannolika skäl. I betydelse i sammanhanget ansågs böra vara att det av en skriftlig handling - exempelvis en faktura - framgår att båda makarna står som köpare. Vidare kan det förhållandet att i samband med förvärvet av egendomen ett belopp, som ungefärligen motsvarar köpesumman tagits ut från ett bankkonto som disponeras av båda makarna, ensamt anses tala för att egendomen är samägd. Detsamma bör gälla när makarna i anslu tning till Sambors inbördes förhå llanden 151 förvärvet tagit ut pengar från konton som de disponerar var för sig. Den omständigheten att båda makarna har haft faktiska inkomster i förening med att egendomen i fråga typiskt sett är sådan att den kan antas vara anskaffad för makarnas gemensamma bruk borde också enligt utskottets mening tillmätas vikt (bet. LU 1980/81:23 s. 30). Det framhålls ofta att sambor genom avtal bör reglera sina inbördes förhållanden. Det är dock oklart vilka olika rättsverkningar som kan åstadkommas genom avtal mellan sambor. I ett rättsfall från HD, NJA 1985 s. 172, gällde frågan fastställelse av att ett samboavtal med innehåll att parternas egendom vid en eventuell separation skulle fördelas i två lika stora delar och att regler om giftorättsgods därvid skulle gälla var giltigt. HD fann de båda föreskrifterna i avtalet oförenliga med hänsyn till regler om t.ex. gälds- täckning och jämkning av likadelning. HD anförde att det i och för sig inte fanns skäl att ifrågasätta hänvisningen till regler i den mån hänvisningen syftade till bestämmelser som inte stred mot allmänna förmögenhetsrättsliga regler. HD fann emellertid att rättsförhållandet inte var tillräckligt preciserat för att käromålet skulle kunna prövas och återförvisade målet till tingsrätten. Enligt Agell har HD härmed antytt att ett samboavtal inte generellt kan föranleda tillämpning av samma regler som för gifta, men å andra sidan utgått från att ett avtal om tillämpning av samma regler som för gifta genom tolkning skulle kunna anses innefatta förmögenhetsrättsliga avtalsvillkor som är giltiga (Agell, a.a. s. 232). Det är inte säkert att ett avtal mellan sambor blir bindande för dem vid en tvist även om det är fråga om en mer preciserad överenskommelse. Om samborna avtalar att egendom som tillhör ena parten ensam skall vara samägd eller delas lika vid en framtida separation och någon prestation inte föreligger som medför att överlåtelsen kan betraktas som köp eller byte, kan det tänkas att man måste anse avtalet som en gåvoutfästelse (jfr Agell, a.a. s. 233). Det är dock inte säkert att en sådan gåvoutfästelse är bindande. Särskilda bestämmelser gäller vid gåvoutfä stelser och kan få betydelse vid bedömningen av avtalets tillämplighet, se bl.a. 1 § lagen (1936:83) angående utfästelse av gåva och 4 kap. 29 § jordabalken. Även giltigheten av ett avtal om framtida underhållsbidrag från den ena sambon till den andra kan vara tvivelaktig om avtalet avser en framtida men inte aktuell separation (jfr Agell, a.a. s. 233). 152 Sambors inbördes förhållanden Även om det är tveksamt om sambor genom avtal kan skapa ett för dem önskvärt alternativ till äktenskapet framhöll Familje lagssakkunniga i SOU 1981:85 att den part som till sin förmån kan åberopa ett avtal generellt sett befinner sig i ett bättre läge än den som utan stöd i avtal söker komma till sin rätt. I No rstedts formulärbok av anges på s. 209 att de delade meningar som finns angående giltigheten av avtal mellan sambor inte bör avhålla sambor från att genom avtal reglera sina inbördes förhållanden. Det u nderstryks dock att sambor som träffar avtal inte kan vara helt säkra på att vad de avtalar verkligen kommer att gälla.