sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Är vårdnadshavares eller andra fostrares medverkan under förundersökningen tillräcklig? Om nej – på vilket sätt bör den utvidgas? Nästan samtliga polismyndigheter har svarat att vårdnadshavarnas medverkan under förundersökningen är tillräcklig. Några myndigheter har dock besvarat frågan nekande. Ett par myndigheter har anfört att vårdnadshavarna borde vara närvarande vid polisförhör i större utsträckning. En myndighet har anmärkt att de s.k. vaneförbrytarna alltför sällan har någon vårdnadshavare med sig till förhören. När och på vilket sätt underrättas vårdnadshavare eller andra fostrare om att den unge är skäligen misstänkt för ett brott? Svaren på denna fråga varierar. Av de flesta svaren framgår att vårdnadshavarna får underrättelsen i samband med att den unge skrift- ligen kallas till förhör. Har det skett ett gripande sker underrättelsen dock möjligt, ofta genom ett telefonsamtal eller personligt besök. Enligt en del svar sker underrättelsen som regel på telefon . En del myndigheter har svarat att vårdnadshavarna underrättas skriftligen när anmälan har inkommit eller när förundersökningen har inletts. Några myndigheter har anfört att underrättelsen alltid sker per telefon eller genom ett personligt besök. Ett par myndigheter har hänvisat direkt till bestämmelsen i 5 § LUL som säger att underrättelse skall ske när någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott, om det inte är till men för utredningen eller annars finns särskilda skäl mot det. När och på vilket sätt bereds vårdnadshavare eller andra fostrare tillfälle att närvara vid polisförhören? De allra flesta polismyndigheterna har svarat att vårdnadshavaren kallas till förhören tillsammans med den unge. Vanligast synes vara att kallelsen sker skriftligen, men ett par myndigheter har angett att man alltid kallar vårdnadshavaren per telefon. Ett par myndigheter har anfört att man kallar till förhöret i samband med att man underrättar vårdnadshavaren om att den unge är skäligen misstänkt för brott. Vidare har en myndighet svarat att kallelsen till förhör sker genom personlig kontakt . Slutligen har någon myndighet uppgett att utredaren och vårdnadshavarna kommer överens om för förhör. Vilka fördelar/nackdelar finns det med att vårdnadshavare eller andra fostrare är närvarande vid polisförhör med den unge? Beträffande fördelar är det vanligaste svaret att vårdnadshavarna får veta vad den unge har gjort. Ett annat vanligt svar är att vårdnadshavarna utgör ett stöd åt den unge som känner sig tryggare i förhörssituationen. Andra fördelar som har anförts är att vårdnadshavaren får kontakt med polisen, vilket kan vara värdefullt , att vårdnadshavaren blir positivt inställd till polisen, att vårdnadshavarnas närvaro bidrar till att den unge talar sanning och att vårdnadshavarna behöver vara med för sin fortsatta föräldraroll. Vad gäller nackdelar är det vanligaste svaret att den unge av olika orsaker inte vågar berätta vad som har hänt. Att vårdnadshavarna lägger sig i förhöret är också ett vanligt svar. Några myndigheter har angett att vårdnadshavaren kan ha en allmänt negativ påverkan på den unge. Ett par myndigheter har anfört att i de fall det bedöms som olämpligt att vårdnadshavarna är närvarande finns företrädare för med vid förhöret. I vilken omfattning medverkar företrädare för under förundersökningen? De flesta myndigheter har angett i vilken omfattning som företrädare för är närvarande vid polisförhören med den unge och svaren varierar mellan alltid och i mycket liten omfattning. Det har anmärkts från flera myndigheter att alltid bereds tillfälle att närvara vid förhören. Flera myndigheter har påpekat att graden av medverkan från skiftar mellan olika kommuner, socialdistrikt eller liknande och närpolisområden. Ett par myndigheter har svarat att företrädare medverkar i större omfattning när det är fråga om allvarligare brott men nästan aldrig i t.ex. snatteriärenden. De myndigheter som har anfört att det finns en socialsekreterare stationerad hos polisen har samtliga angett att medverkar i stor omfattning, i vart fall beträffande de ungdomar som omfattas av socialsekreterarens ansvarsområde. Är medverkan under förundersökningen tillräcklig? Om nej – på vilket sätt bör den utvidgas? Nästan lika många myndigheter har svarat att medverkan under förundersökningen är tillräckligt som att den inte är det. Något fler myndigheter har dock anfört att medverkan inte är tillräcklig. Dessa myndigheter har främst angett att bör vara närvarande vid förhören i större utsträckning. Ett par myndigheter har påpekat att det vore önskvärt att den unges ordinarie handläggare hos var närvarande under förhör. Ett annat påpekande är att det och vid gripande kan vara svårt att få tag på någon socialsekreterare. Vidare har anmärkts att ett närmare samarbete mellan polis och socialtjänst skulle kunna leda till tidsvinster. Slutligen har anförts att det vore bra med socialsekreterare som är knutna till polisen. När och på vilket sätt sker underrättelsen till socialnämnden om att den unge är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa? Det vanligaste svaret är att en kopia av anmälan skickas till social- tjänsten. Alla myndigheter har inte besvarat frågan när underrättelsen sker, men det mest förekommande svaret här synes vara att så sker . Flera myndigheter har svarat att man skickar över en kopia av den kallelse till förhör som går till vårdnadshavarna. vanligt svar är att utredaren kontaktar när denne eller närpolisområdet har fått ärendet. Ett par myndigheter har angett att den socialsekreterare som finns placerad hos polisen tar del av anmälning- arna och vidarebefordrar dem till resp. socialkontor. Från ett par myndigheter har uppgetts att underrättelsen skickas så snart förunder- sökningen har inletts. Någon myndighet har svarat att man genast under- rättar när det är fråga om grövre brott. En annan myndig- het har anfört att man vid enklare brott underrättar när utredningen är klar. Ett par myndigheter har uppgett att man har en sär- skild blankett för underrättelsen till . Slutligen har från något håll anförts att man underrättar i samband med särskilda veckomöten. När och på vilket sätt bereds företrädare för tillfälle att närvara vid polisförhör med den unge? Svaren på frågan varierar. Flera polismyndigheter har svarat att på något sätt alltid bereds tillfälle att medverka vid polisförhören. Vanliga svar är att kallas i samband med att den unge och vårdnadshavarna kallas till förhöret, att kallelsen till är en kopia av den kallelse som går ut till vårdnadshavarna samt att underrättas skriftligen eller per telefon. En myndighet har anfört att polisen har kontakter med företrädare för under utredningens gång och en annan har svarat att det ofta förs en dialog mellan polis och socialtjänst om när förhör kan hållas. Vidare har en myndighet uppgett att i förväg meddelar vilka tider som de inte kan medverka och förhör på dessa tider undviks. Några myndigheter har angett att man har överenskommelser med . Enligt en sådan överenskommelse kallas inte om inte polisen bedömt det som absolut nödvändigt att de är med vid förhöret. Enligt en annan hör av sig i de fall som de vill medverka. Vilka fördelar/nackdelar finns det med att företrädare för är närvarande vid polisförhör med den unge? De vanligaste fördelarna med att företrädare för närvarar vid polisförhören som myndigheterna har framfört är att snabbt blir insatta i ärendet, att de får en bättre bild av den unge och dennes situation samt att de tidigt kan bedöma behovet av insatser och Enkäten har skickats till 24 åklagarkammare runt om i landet. 23 åklagarkammare har inkommit med svar. Nedan följer en samman- ställning av åklagarnas svar. Beskriv hur verksamheten är organiserad för att handlägga ungdomsmål, dvs. mål där den misstänkte är men inte har fyllt . Vid de flesta åklagarkammare ungdomsmålen på särskilda åklagare. I vissa fall vid de större myndigheterna är det en särskild kammare som handlägger ungdomsmålen. Flera kammare har anfört att denna särskilda lottning endast gäller ungdomar som inte har fyllt och att de mål som gäller åldersgruppen 18–som vanligt. Några kammare har svarat att samtliga åklagare vid kammaren handlägger ungdomsmålen och att man således inte har utsett några särskilda ungdomsåklagare. Ett par kammare har anfört att man har försökt med ett system med särskilda ungdomsåklagare men återgått till att lotta ungdomsmålen på samtliga åklagare. Vid några kammare är det olika om det är särskilda åklagare eller inte beroende på vilket forum man stämmer in vid. Har reform haft någon betydelse för myndighetens organisation och/eller arbetsformer? Om ja – på vilket sätt? Flertalet kammare har svarat att reformen har haft betydelse på det sättet att man utsett särskilda ungdomsåklagare. Några har framfört att man numera har ökade kontakter och en större samordning med polis och socialtjänst. Det har också påpekats att handläggningsrutinerna för ungdomsmål har stramats upp. Slutligen har ett antal kammare svarat att det inte skett någon förändring. Hur många ungdomsmål handläggs vid myndigheten ? (om statistik saknas, ange ett ungefärligt antal) a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Då ett relativt stort antal kammare förklarat att de inte kan besvara frågan är det inte meningsfullt att redovisa ett genomsnittligt antal ungdomsmål för någon av kategorierna. Beträffande de åklagarkammare som har svarat varierar antalet för kategori a) mellan 60 och 900 mål och mellan 180 och 1 100 för kategori b). Hur lång är regelmässigt handläggningstiden hos polis- (från delgivning av misstanke till slutredovisning till åklagaren) resp. åklagarmyndigheten (från slutredovisning av utredningen av polisen till beslut i åtalsfrågan) för ungdomsmål? Om handläggningstiden varierar för t.ex. olika brottstyper – ge exempel på den normala handläggningstiden för olika brottstyper. a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Beträffande gruppen ungdomsmål under a) är svaren varierande. Det vanligaste svaret är dock att fyraveckorsfristen kan hållas, i vart fall i inte alltför komplicerade ärenden. Variationerna i tidsangivelserna ligger mellan och drygt . Det har också påpekats från flera kammare att tiderna varierar mycket beroende på målets karaktär. Enligt svaren åtgår den största delen av tiden hos polisen medan handläggningen hos åklagaren normalt synes uppgå . Vad gäller kategori b) är svaren än mer varierande, tidsangivelserna ligger mellan och . Handläggningstiden förefaller generellt vara längre än vad som gäller för de mål som faller inom kategori a). Gemensamt synes vidare vara att de mål som avser ungdomar handläggs snabbare än de mål där ungdomarna är 18–. Även här har påpekats att tiderna varierar mycket. Förekommer det att tidsfristen i 4 § LUL överskrids? Om ja – i vilken utsträckning och varför? Beskrivs även ev. förekommande rutiner för bevakning av tidsfristen. Inledningsvis skall anmärkas att enkätsvaren inkom före och att tidsfristen enligt 4 § LUL då var att beslut i åtalsfrågan skulle vara fattat senast från att den unge delgivits misstanke. Samtliga åklagarkammare har svarat att det förekommer att tidsfristen överskrids. Det är dock stora variationer beträffande i vilken omfattning som det förekommer. Svaren varierar mellan mycket sällan och nästan regelmässigt. Vad gäller orsakerna till att tidsfristen överskrids synes de vanligaste skälen vara att målet avser flera misstänkta och omfattande brottslighet. En annan vanlig orsak som angetts är att yttrandena från dröjer. Vidare har flera kammare som orsaker till att tidsfristen överskrids anfört att den unge misstänks för nya brott, att polisen inte redovisar utredningen , att det är hög arbetsbelastning och resursbrist hos både polis och åklagare samt att målet är särskilt komplicerat. Andra omständigheter som gör det svårt att hålla tidsfristen är enligt svaren att det kan vara svårt att få tag på den misstänkte, målsägande eller vittnen, att det i målet förekommer flera målsägande och vittnen samt att det behövs viss bevisning som t.ex. utlåtande från eller rättsintyg. Beträffande bevakningsrutiner anges det i de flesta svaren att de enskilda åklagarna själva sköter bevakningen av tidsfristen. Har handläggningstiden för ungdomsmål förändrats 1995? a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Det klart vanligaste svaret beträffande kategori a) är att handläggningstiden har förkortats. Några åklagarkammare har angett att det är fråga om en väsentlig förkortning. Endast en kammare har anfört att handläggningstiden totalt sett inte genomgått någon större förändring. Vad gäller ungdomsmål enligt kategori b) har de flesta åklagar- kammare svarat att handläggningstiden även här har förkortats. Flera har dock angett att det endast är fråga om en mindre förkortning. Vidare har flera åklagarkammare uppgett att det för denna grupp av ungdoms- mål inte har skett någon förändring av handläggningstiden. Från ett par kammare har det också påpekats att minskningen av handläggningstiden inte gäller mål som avser åldersgruppen 18–. Vad kan anses vara en tillräckligt snabb handläggning (både förundersöknings- och domstolsstadiet) med beaktande av att tiden mellan brott och reaktion inte bör vara alltför lång? a)för ungdomar som misstänks för brott för vilket är föreskrivet fängelse b)övriga ungdomsmål (18–samt som misstänks för lindrigare brott än vad som anges ovan) Beträffande kategori a) varierar svaren mellan och . De flesta svaren har angett cirka som en tillräckligt snabb handläggningstid. Relativt många har dock anfört att handläggningstiden bör vara . När det gäller gruppen ungdomsmål under b) varierar svaren än mer. De uppgivna tiderna ligger mellan och . Det vanligaste svaret är dock två – . Från några håll har på- pekats att handläggningstiden för dem under bör vara kortare än för åldergruppen 18–. Det har också anmärkts att det bör införas en yttre tidsgräns även för denna kategori ungdomsmål. En annan kommentar är att intresset av en snabb reaktion gör sig gällande på samma sätt oberoende av brottets svårhetsgrad. En åklagarkammare har påpekat att handläggningstiden på grund av arbetsbelastningen hos polisen förlängs genom att polisen avvaktar med att delge den unge misstanke om brott. På så vis börjar inte tidsfristen löpa och tiden mellan brott och reaktion förlängs. Har samarbetet med polis, domstol och socialtjänst förändrats reform? Om ja – på vilket sätt? Nästan samtliga åklagarkammare har svarat att samarbetet förändrats på ett positivt sätt. Framför allt synes kontakterna med polisen och ha utökats och förbättrats. Det har framförts att man har fått större förståelse för varandras arbete och bättre personkännedom. Några åklagarkammare har angett att man har samverkansträffar eller liknande möten med de berörda myndigheterna. Någon kammare har påpekat att en nackdel med det utökade samarbetet med polisen är att utredarna upplevs som osjälvständiga och att förundersökningsledarskapet övergår i arbetsledning. Endast ett fåtal åklagarkammare har anfört att det inte skett någon förändring i samarbetet. Hur tillämpas bestämmelsen i 2 § första stycket LUL om att det skall vara särskilt lämpade åklagare som leder förundersökningen i ungdomsmål? Det vanligaste svaret är att särskilda ungdomsåklagare utses. De flesta kammare har inte angett vilka kriterier eller liknande som ligger till grund för att utse vissa åklagare. Några kammare har anfört att åklagarnas intresse av att handlägga denna typ av mål är av betydelse. Ett par kammare har påpekat att ungdomsåklagarna med tiden får särskild erfarenhet av ungdomsmål. Från någon kammare har framförts att det är bra om det är en rutinerad åklagare. Slutligen har flera kammare svarat att bestämmelsen inte tillämpas eller att samtliga åklagare anses lika lämpade. Har specialiseringen inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet, dvs. att särskilt lämpade polismän, åklagare och domare skall handlägga ungdomsmålen, inneburit någon förändring beträffandet ungdomsmålens handläggning? Om ja – på vilket sätt? Flertalet åklagarkammare har svarat att specialiseringen inneburit en positiv förändring för handläggningen av ungdomsmål. Flera har angett att handläggningstiden har minskat och att kontakterna mellan de olika myndigheterna har ökat och förbättrats. Andra förändringar som har påpekats är att alla inblandade har fått större kunskap, att man har fått ökad personkännedom och bättre personkontakter, att målen handläggs med ett större engagemang, att handläggningen sker effektivare, att enhetligheten i rättstillämpningen har ökat, att kvaliteten i handlägg- ningen ökat samt att man har fått bättre rutiner. Ett relativt stort antal åklagarkammare har svarat att specialiseringen inte inneburit någon förändring eller att den inte har genomförts, i vart fall inte inom alla de berörda myndigheterna. Hur tillämpas bestämmelsen i 2 § andra stycket LUL om att samma åklagare om möjligt skall tilldelas den nya förundersökningen om den unge återkommer efter att ha begått nya brott? Flertalet kammare har uppgett att bestämmelsen tillämpas helt eller delvis, dvs. att återkommande ärenden om möjligt på samma åklagare. Ett par kammare har angett att man har geografisk lottning vilket i praktiken innebär att det blir samma åklagare som handlägger det nya ärendet. En kammare har påpekat att bestämmelsen ibland frångås för att undvika en sned arbetsbelastning mellan åklagarna. Ungefär lika många kammare som svarat att bestämmelsen tillämpas helt eller delvis har dock svarat att den inte tillämpas. Vilka fördelar/nackdelar finns det med att den unge får träffa samma åklagare? I princip samtliga åklagarkammare har svarat att det finns fördelar med att den unge får träffa samma åklagare vid återfall i brott. Det vanligaste svaret är att det är en fördel att känna till den unge och dennes bakgrund och att detta ger en bättre grund för beslut i åtalsfrågorna. Andra fördelar som har påpekats är att det ger ett ökat tryck på den unge att sköta sig, att handläggningen går snabbare och att det leder till ökad rättssäkerhet. Vad gäller eventuella nackdelar har flera kammare svarat att det inte finns några sådana. Av dem som angett att det kan föreligga nackdelar har några anfört att det kan uppfattas som om åklagaren förföljer den unge eller att den unge uppfattar åklagarens uppgifter och åtgärder som personliga i stället för ett tjänsteåliggande. Andra nackdelar med att träffa samma åklagare vid återfall som har framförts är att den unge kan komma på kant med åklagaren, att det kan leda till en sned arbets- fördelning, att åklagaren kan ha en förutfattad mening om den unge samt att den unge kan vara hotfull. I vilken utsträckning är åklagaren förundersökningsledare bortsett från de mål där det enligt 3 § LUL föreskrivs att åklagaren alltid skall leda förundersökningen? Enligt de flesta svaren är åklagaren förundersökningsledare endast undantagsvis i mål där det inte föreskrivs enligt lag. Flera kammare har svarat att åklagaren är förundersökningsledare om denne redan är inlottad på personen i fråga. Det har också uppgetts att åklagaren har förundersökningsledarskapet vid gängbrottslighet. Endast en kammare har angett att åklagaren alltid leder förundersökningen i mål där den misstänkte är . I vilken utsträckning avkunnas domarna muntligen i anslutning till huvudförhandlingen? Är det i detta avseende någon skillnad mellan tingsrätt och hovrätt? Samtliga åklagarkammare har svarat att tingsrätterna i stor eller mycket stor utsträckning avkunnar domarna i anslutning till huvudförhand- lingen. Vad gäller hovrätterna har flertalet angett att det där inte är lika vanligt att domarna avkunnas direkt. Relativt många har dock uppgett att det inte föreligger någon skillnad mellan instanserna. Flera kammare har påpekat att det inte är särskilt vanligt att ungdomsmålen överklagas till hovrätten. Betyder domstolarnas muntliga avkunnandet av fällande domar något för de ungas insikter om sina brott? Om ja – på vilket sätt? De allra flesta åklagarkammare har svarat att det muntliga avkunnandet har betydelse. Flera har anfört att det är viktigt att den unge får ett snabbt besked och får domen förklarad för sig. Det har påpekats att avkunnandet och det som ordföranden säger i samband med detta kan få den unge att inse allvaret i det inträffade. Just de allmänna ord som sägs till den unge vid avkunnandet har av flera kammare angetts vara av stor vikt, om det sker på ett bra och pedagogiskt sätt. Några kammare har förklarat att de inte kan besvara frågan, men ingen kammare har besvarat frågan nekande. I vilken utsträckning underrättas den unge om beslut om åtalsunderlåtelse vid ett personligt sammanträffande? Samtliga åklagarkammare har svarat att beslut om åtalsunderlåtelse alltid eller meddelas vid ett personligt sammanträffande. Flera kammare har anmärkt att om den unge är intagen i ett s.k. §12- hem kan personalen vid hemmet sköta delgivningen. En kammare har angett att underrättelsen alltid sker vid ett personligt möte när det för brottet är föreskrivet fängelse . En annan kammare har uppgett att vid bagatellförseelser och i fall som avser ett brott som ligger före en tidigare personlig delgivning kan delgivningen ske per post. I vilken utsträckning underrättas den unge om beslut om strafföreläggande vid ett personligt sammanträffande? Svaren på frågan varierar. Flertalet åklagarkammare har svarat att den unge delges beslut om strafföreläggande vid ett personligt samman- träffande i de fall det utfärdas med stöd av 15 § LUL, dvs. när man har tillämpat de särskilda straffnedsättningsregler som gäller vid strafföre- läggande för ungdomar . Flera kammare har hänvisat till 1 § förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöver- trädare som anger i vilka fall personlig delgivning skall ske. Vidare har flera kammare angett att det sker ett personligt sammanträffande i de fall det för brottet är föreskrivet fängelse . Någon kammare har anfört att personlig delgivning av beslutet sker i samtliga åklagarledda förundersökningar. En annan kammare har uppgett att personlig delgivning inte sker vid trafikbrott, snatteri eller liknande. Slutligen kan nämnas att en kammare har angett att det är sällan det sker ett personligt sammanträffande för att underrätta den unge om beslutet om strafföreläggande medan en annan kammare svarat att det sker så gott som alltid. Hur snart efter beslutet sker sådana sammanträffanden beträffande åtalsunderlåtelse resp. strafföreläggande? Samtliga åklagarkammare har svarat att man sammanträffar med den unge för att delge beslutet efter det att beslutet har fattats. Flera kammare har angett att beslutet vanligen delges inom . Några kammare har anfört att det undantagsvis kan förekomma att det går innan sammanträffandet. I dessa fall beror det på att den unge eller dennes vårdnadshavare har förhinder, att det är skollov och liknande eller att den unge bor långt från kansliorten och delgivningen därför i stället sker i samband med en tingsdag på eller närmare den unges bostadsort. Innebär det personliga sammanträffandet vid meddelande av beslut om åtalsunderlåtelse och strafföreläggande något för de ungas insikter om sina brott? Om ja – på vilket sätt? Det stora flertalet åklagarkammare har besvarat frågan jakande och menar att det personliga sammanträffandet har betydelse för de ungas insikter om sin brott. Det har framförts att sammanträffandet gör att brottslighetens konsekvenser tydliggörs. Flera har svarat att man brukar förklara vilka konsekvenser fortsatt brottslighet kan få för t.ex. möjligheten att få körkort.