sou · GNB368d1 · 2000-01-01 00:00:00 — I de japanska medierna uppmärksammades branden kortfattat i de flesta större radio- och TV-bolagens nyhetssändningar och i notisform i alla landets rikstidningar. Bevakningen koncentrerades till själva bran- den och händelsen följdes inte upp. Rapporteringen utgjordes nästan uteslutande av ett påfallande likalydande nyhetsmaterial från Reuters, AP och den japanska nyhetsbyrån . I Sydafrikanska medier fick branden en relativt stor genomslagskraft – åtminstone i dagspressen. Många tidningar slog upp branden på första sidan med bilder av förtvivlade tonåringar på knä framför döda och skadade kamrater vid katastrofplatsen. Journalisterna rapporterade om brandkatastrofen i under det första skedet från i huvudsak fyra olika platser. Först brandplatsen där de första intervjuerna gjordes med ögonvittnen och representanter för räddningstjänst och polis uttalade sig. blev nästa bevakningsplats. Där höll de berörda myndigheter gemensamma press- konferenser med början från . En tredje bevakningsplats blev sjuk- husen och en fjärde dit ett stort antal sörjande ungdomar och anhöriga sökt sig. Den första och grundläggande uppgiften för en professionell nyhets- journalist är att informera om vad som hänt; att ge allmänheten svar på grundläggande frågor om branden: Vad hade hänt? Var inträffade det? Vilka var inblandade – vilka offer krävdes? Hur gick det till? Vad var orsaken? Hur gick räddningsarbetet till? Hur många kunde räddas? Och vad var bakgrunden till det som hänt? Vem var ansvarig? De tidigare citaten från de första nyhetsinslagen och nyhetsartiklarna ger en viss uppfattning om i vilken utsträckning journalisterna lyckades besvara den här typen av frågor. En mer ingående genomgång i efter- hand visar att journalisterna i betydande utsträckning både tog upp och besvarade många av de frågor som allmänheten kan ställa krav på. Kra- vet på korrekt information måste dock ses mot bakgrund av vad som vid den aktuella tidpunkten är kända uppgifter. I början gavs dock en del felaktiga uppgifter, även om kända sakförhållanden, t ex att ligger i . Och det finns bra exempel på att där (korrekta) faktauppgifter i reportage motsägs i nyhetsstudion direkt efteråt. Förekomsten av felaktiga uppgifter om faktiska sakförhållanden är emellertid inte omfattande och när de förekommer är de oftast ett resul- tat av att inga säkra uppgifter fanns att tillgå vid den aktuella tidpunkten eller att ofullständig och motsägelsefull information gavs från olika upp- giftslämnare. Dessutom handlar det oftast om mindre viktiga sakuppgifter som inte förstör helhetsbilden. I denna mening kan man därför att påstå att allmänhetens behov av grundläggande faktainformation tillgodosågs under brandkatastrofens första dramatiska skede. (Uppgifterna om brand- ens orsaker behandlas i nästa kapitel). 5.4.2Rapporteringen om katastrofens olika faser Journalisternas rapportering från en katastrof eller en stor olycka följer oftast ett bestämt mönster. Först beskrivs själva händelsen – vad som inträffat, när och var det hänt, vilka offer som branden krävt. Och vad som orsakat olyckan eller katastrofen och vem som kan hållas skyldig för det inträffade. Det är den typen av nyhetsrapportering som diskute- rats ovan. I tabell 5.2 som översiktligt presenterar den bild de svenska nyhetsmedierna gav av brandkatastrofens olika inslag eller faser har denna sammanförts under beteckningen branden. Ett annat inslag i bevakningen är att skildra den insats som görs av myndigheter och andra för att rädda och ta hand om de som drabbats av katastrofen. I tabellen har denna rapportering sammanförts under be- teckningen räddningen respektive omhändertagandet. Med omhänder- tagande avses här förutom den rent medicinska vården på sjukhusen även det psykosociala omhändertagandet i olika krisgrupper och andra former av samhällsstöd till de drabbade. Vid en stor katastrof upptar rapportering kring identifiering och un- derrättelser om omkomna och skadade en stor plats, liksom upplys- ningar om vad anhöriga kan ringa för att få besked. I tabellen kallas denna typ av medierapportering för underrättelser. Förutom beskrivningen av själva katastrofen, räddningsarbetet, om- händertagandet och de offer som krävts ingår i det mönstret att rappor- tera om olika typer av reaktioner på katastrofen. I första hand om den sorg som katastrofen utlöser. Men också samhällets reaktion i form av tillsättande av olika utredningar för att utröna vad orsaken kan vara och om något brott har begåtts. Dessutom brukar stora olyckor och händel- ser aktualisera olika samhällsproblem. Det tillhör också det som följs upp i medierna. Det som i tabell 5.2 kallas samhällsdebatt omfattar rap- portering kring de frågor branden aktualiserade. I första hand brandsäker- hetsfrågor, integrationsfrågor och ungdomsfrågor. Tabell 5.2 Nyhetsmediermediernas uppmärksamhet av brandkatastrofens olika faser (procent) Kommentar: Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna. Siffror för enskilda medier redovisas i bilaga 4. Rapporteringen kring branden får störst uppmärksamhet i etermedierna och minst i storstadsmorgonpress. Branden får nästan så stort utrymme i radio och TV () som i morgonpressen (). Räddningen får störst uppmärksamhet i kvällspressens nyhets- rapportering, men ett måttligt utrymme i morgonpressen. Däremot får rapporteringen kring sorgen störst uppmärksamhet i morgonpressen och minst i etermedierna. Den skillnad som kan iakttas i nyhetsbevakningens inriktning är i första hand ett resultat av att de tre mediegrupperna inriktar sig på olika nyhetshändelser, men är också ett resultat av i vilken tidfas de befann sig i förhållande till det faktiska händelseförloppet och i förhållande till vad andra medier tidigare publicerat. Etermedierna var först att rapportera om händelsen och att det är därför naturligt att bevakningen fokuserades till branden, dess uppkomst och förlopp och vad som kunde tänkas vara orsaken till branden. Men passar också denna typ av dramatiska händelser TV-mediet. Kvällspressen inriktning på räddningsinsatsen och morgonpressens in- riktning på att skildra sorgen (mer än brandförloppet), återspeglar också den fas som medierna publiceringsmässigt befann sig i. Men skillnaden är också ett resultat av att den dramatiska och konfliktfyllda räddningsin- satsen bättre passar kvällspressens arbetslogik än morgonpressens. Slutsatsen styrks av att skillnaderna mellan mediegrupperna blir än tydligare om man ser till den vinkling nyhetsartiklarna och nyhetsin- slagen får (tabell 3 i bilaga 4) och vilken inriktning tidningarnas bildma- terial har (tabell 4 i bilaga 4). Resultaten i tabell 5.2 och i de följande tabellerna redovisas (ur åskådlighetssynpunkt) inte för enskilda medier, utan endast med genomsnittsvärden för olika mediegrupper. Att slå ihop enskilda medier i grupp kan ofta vara missvisande, eftersom medelvärdesberäkningar är förrädiska. I detta fall är dock skillnaderna mellan olika medier inom en och samma mediegrupp förhållandevis små. Det gör att det går att redo- visa resultaten i form av medelvärden. Det bör dock påpekas att resulta- ten för enskilda nyhetsmedier redovisas i bilaga 4. Nyhetsmediernas rapportering om brandkatastrofens olika aktörer följde också ett bestämt mönster. I den första rapporteringen i radio och TV om branden och räddningsinsatsen intervjuas ögonvittnen, ofta ungdomar som befann sig på brandplatsen, men också förbipasserande. Intervjuer med festdeltagare och andra ungdomar som befanns sig på platsen eller utanför sjukhusen följdes av ett stort antal intervjuer och uttalanden från polis och räddningstjänst. I tabell 5.3 redovisas de olika aktörer som framträdde i nyhets- rapporteringen. Ögonvittnen förekommer, som framgår av tabellen i huvudsak i radio och TV. Men också till en del i kvällstidningarna. Men de spelar endast en begränsad roll i nyhetsflödet som helhet (som mest i TV:s nyhetsprogram) även om de i inledningsskedet vik- tiga nyhetsaktörer. Tabell 5.3 Nyhetsmediernas uppmärksamhet av olika aktörer under brandkatastofen (procent) Kommentar: Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna. Siffror för enskilda medier redovisas i bilaga 4. Fyra aktörer dominerar nyhetsflödet: (1) festdeltagare och ungdomar, (2) direkt berörda myndigheter som räddningstjänsten, polisen och sjukvår- den, (3) lokala och nationella politiker och myndigheter samt (4) företrä- dare för religiösa samfund och föreningsliv. De tre myndigheterna är de dominerande nyhetsaktörerna. Tillsam- mans står de för av framträdandena i radions och televisio- nens nyhetssändningar. Motsvarande andel i pressen är . Flertalet av dessa framträdande står polisen för. Polisen är den enskilt största nyhetsaktören. Även andra myndigheter, liksom de politiska företrädarna, spelar en central roll. Tillsammans står de för . De lokala företrädarna står för mer än hälften av dessa medieframträdanden. Festdeltagare och ungdomar i allmänhet är den tredje största aktörs- gruppen. Deras andel ligger mellan 10–. I kvällspressen får de komma till tals i mycket större utsträckning, mellan . I TT:s nyhetsbyråmaterial är ungdomar sällsynta som nyhetsaktörer (), och det gäller även i de medier som är starkt beroende av TT:s nyhetstjänst, dvs lokal press, Metro och SVT-text. Präster och andra religiösa företrädare spelade också en viktig roll i nyhetsrapporteringen. Tillsammans med företrädare för föreningslivet stod de för av aktörsframträdandena i dagspressen. I radi- ons och TV:s nyhetssändningar intog de dock en något mindre framträ- dande plats. De förekom oftare i radions och televisionens studioprogram. I utredningens samtal med ungdomar som var på festen, men även i samtalen med anhöriga, var en del kritiska till att nyhetsrapporteringen i så hög grad tog fasta på att det var en invandrarfest och att ungdomar beskrevs som invandrare eller invandrarungdomar. De flesta av ungdo- marna uppfattade sig som svenskar, många har överhuvud taget aldrig bott i något annat land. Frågan om och i vad mån medierna etnifierade brandkatastrofen, gjorde den till en invandrarkatastrof, är en mångfasetterad och svår- besvarad fråga. Men på en punkt kan svar ges. Personer med invandrar- bakgrund fick en uppmärksamhet i svenska nyhetsmedier som de tidi- gare aldrig fått. Det framgår av tabell 5.4 där andelen nyhetsaktörer och andelen bildaktörer med invandrarbakgrund redovisas. I kvällstidningarna hade nästan hälften eller av de perso- ner som framträdde i nyhetsrapporteringen invandrarbakgrund. (Personens namn har i huvudsak använts för att avgöra om personen har invandrar- bakgrund). I genomsnitt framträdde personer med invandrarbakgrund under de fem undersökta dygnen närmare 500 gånger som nyhetsaktör i de tre undersökta kvällstidningarna. Andelen personer med invandrar- bakgrund är också hög i televisionens nyhetsprogram – knappt 30 pro- cent, medan den är lägre både i morgonpress och radions nyhets- sändningar. Tabell 5.4 Nyhetsmediernas uppmärksamhet av aktörer med invandrarbakgrund un- der brandkatastrofen (procent) Kommentar: Resultatet avser ett genomsnittsvärde för de olika mediegrupperna Att andelen nyhetsaktörer med invandrarbakgrund är stor hänger natur- ligtvis samman med att det absoluta flertalet av deltagarna på festen just hade invandrarbakgrund i den meningen att de var födda utomlands eller hade minst en förälder som var född utomlands. I denna mening kan medierna därför knappast sägas ha etnifierat brandkatastrofen. Den stora medieuppmärksamheten har också av många setts som något posi- tivt, att en stor del av de som bor i blir synliga i medierna. Däremot kan medierna sägas ha etnifierat brandkatastrofen i den meningen att ungdomar som aldrig uppfattat sig annat än som svenskar i medierna behandlades som en grupp, ett kollektiv som de själva inte ansåg sig tillhöra. Medierna kan också sägas ha etnifierat brandkatastrofen i den me- ningen att svenska ungdomar utan invandrarbakgrund som var med på festen och som fanns bland de omkomna och skadade och deras anhö- riga har uppmärksammats i mycket begränsad omfattning av nyhetsme- dierna. Däremot kan medierna inte sägas ha etnifierat brandkatastrofen på så sätt att någon främlingsfientlig förklaringsmodell till katastrofen förts fram i medierna. Efter Estoniakatastrofen fanns det exempelvis belägg för att det existerade en dold främlingsfientlig förklaringsmodell i medi- erna som oreflekterat och i generaliserande termer förklarade katastro- fen med att fartyget var estniskt, sköttes av estniska sjömän osv. Vi fick ner utskjutsstegen för livräddning från fönster. Därefter delades aldrig några order ut, utan allt bara hände. Lågorna slog ut ur fönstren som det hängde folk i fönstren. Jag tog fram slang, grenrör och strålrör. Släppte fram vatten för att ge mina rökdykare den säkerhet de behövde för att kunna angripa elden och gå in i byggnaden. De var redan på väg in. Under denna korta tid hade maskinstegen redan kom- mit upp till det fönster där det var flest ungdomar. När den bara var från fönstret föll minst en person till marken. Om personen hoppade eller blev utputtad vet jag inte, det stod flera i fönstret. Skriken var ohyggliga (rapport från brandman ) Rapporteringen kring räddningsinsatsen upptog endast en mindre del av mediernas bevakning av brandkatastrofen, men kom att bli det inslag i nyhetsbevakningen som både under och efter branden kom att kritiseras mest. Kritiken mot medierna kom i första hand från polis och räddningspersonal och handlade om att medierna och då särskilt televi- sionen endast efter branden släppte fram chockade ung- domar som direkt i TV utgöt sin förtvivlan och vrede över polisens och räddningspersonalens insatser. – Vi tycker vi har blivit orättvist beskyllda för att vi inte gjorde vårt bästa, att vi var passiva, att vi inte tog oss in och räddade fler, så sa en brandman till GT (1/11-98). Och i utredningens möten med polis och räddningspersonal har man ofta vittnat om hur sårande kritiken från ungdomarna var. Och att man inte kunde förstå hur framförallt televisionen kunde släppa fram kriti- ken. Ungdomarna gick som nämnts till häftigt angrepp mot polis och räddnings- personal för att de uppträtt passivt och initiativlöst och att polisen hin- drat ungdomar att hjälpa till i räddningsarbetet. Men också för att polisen uppträtt nonchalant och hindrat anhöriga att på brandplatsen ta reda på om deras barn fanns bland de omkomna eller skadade. I en intervju med tre festdeltagare i SVT2 fick bl a Bilahs kamrat berätta: Jag sprang omkring och leta efter mina bröder, men Bilah här var rätt modig. Han gick in bland röken och allting som inte ens polisen och brand- männen vågade göra, och försökte hämta ut folk Ok, jag kan bara ta detta exempel. Min kompis , han bär på en nästan döende kropp, och så sa han till en polis. – Kan du hjälpa mig? Vet du vad han gör? Han bara flinar. Om det skulle vara hans barn eller vad som helst, jag menar ändå. Det var ju så att ungdomarna gick in, hämtade ut andra ungdomar, la dem på marken, sprang upp igen. Och sen var det andra ungdomar som var där ute som var lite skadade, dom fick ju bära ungdo- marna vidare till ambulansen medan polisen stod och titta på. vågar gå in med gasmasker, så går vanliga ungdomar in och hämtar folk, och många dom inte ens känner. Så många av dom som dog måste ha dött för att dom gick in och hämtade andra Intervjuer på samma tema sändes även i TV4: ....men låg det massa döda där inne va, men vi fick inte ta ut dom för brandmännen, jag vet inte varför, men det kunde finnas säkert hopp om att någon överlever, fattar du vad jag menar, men vi fick inte ta ut dom. Så fort trängde vi in oss. Vi var skitmånga, vi bara trängde in oss, drog ut några åtminstone. Så låg det bara en massa döda på varandra. Så mer kunde vi inte göra, så blev vi utkörda utav brandmännen och polisen... Kritik förekom även i radio och TV mot sjukvården, men det var mycket sällsynt: det fanns inte sjukvårdspersonal här tillräckligt för att hjälpa till (ögonvittne vid brandplatsen i TV4). Och även förhållanden på sjuk- husen fick kritiska synpunkter: jag fick inte ens gå in och besöka min . Dom sa hämta personer, hämta det. Dom ville inte släppa in mig. Min mamma fick komma ut och hämta in mig, så jag tycker inte dom varit mycket till hjälp . Det bör i detta sammanhang påpekas att inslagen i radio och TV upprepades , morgonen och förmiddagen. Det förekom även att samma ungdomar exempelvis intervjuades både i radions och televisionens nyhetssändningar och sedan även i olika typer av studioprogram. Även om det handlade om många sända inslag, hand- lade det om ett begränsat antal intervjuer och ett begränsat antal ungdo- mar som intervjuades. Kritiken mot polis och räddningstjänst förkom även i de tryckta me- dierna, i första hand i kvällstidningarna. I GT var en ung man: rasande över vad han ser som polisens underlåtenhet att rädda liv. – De bara stod där och sa att vi skulle ta det lugnt och sätta filtar runt oss. Som de (ungdomarna) såg det, gjorde polisen ingenting denna förfärliga natt än att hindra kamrater och föräldrar från att minska katastrofen Om vi hade fått hjälpa till kanske det varit tio-tjugo döda istället för sextio. Kritiken i medierna mot räddningsinsatsen resulterade snart i motsätt- ningar mellan ungdomar och polis och räddningspersonal. De hjältedåd som ungdomarna påstods ha utfört ifrågasattes. Polis och räddnings- tjänst hävdar att privatpersonernas insatser i själva verket försämrade möjligheterna att undsätta ungdomarna i det brinnande huset (GT 31/ 10 –98). I (31/10 –98) stod det bland annat: chockade aggressiva ungdo- mar (försvårade) räddningsarbetet när de försökte slita ut sina instängda kamrater ur dörröppningen till det belamrade trapphuset. När brand- männen försökte resa en brandstege hindrades de av mer eller mindre hysteriska ungdomar. – De ryckte i oss och ville vi skulle hjälpa deras Det var störande. Men man får räkna med att det händer i en sådan situation när känslorna svallar. Och även i andra avseenden gavs senare en annan bild av förhål- landena på skadeplatsen än vad som rapporterades i TV den första nat- ten: - Ute på gården fick en brandman ett knytnävsslag i ansiktet när han job- bade med en skadad. Det var ett par grabbar som vägrade acceptera att deras kamrat faktiskt var död och utom all hjälp (brandman i GT 1/11 –98) Det var uppenbart att det fanns mycket olikartade uppfattningar om hur räddningsarbetet hade utförts. Nyhetsjournalisternas viktigaste uppgift i sådan situation är att ge en allsidig belysning av de uppfattningar som finns. Men i journalistens uppgift ligger också att utöva sedvanlig källkri- tik mot de uppfattningar som förs fram utan att ta ställning för någon sida. I tabell 5.5 görs ett försök att reda ut vilken bild som gavs i medierna av nyhetsaktörerna under brandkatastrofen. Där anges i vilken utsträck- ning (1) festdeltagarna/ungdomarna, (2) polisen, (3) räddningstjänsten, (4) sjukvården och (5) andra myndigheter och politiker omtalades posi- tivt eller fick beröm eller omtalades negativt eller utsattes för kritik. I tabellen redovisas i absoluta tal i vilken utsträckning det uttalades posi- tiva och negativa omdömen om de fyra aktörsgrupperna – i olika medie- grupper och under de första fem dygnens rapportering. Tabell 5.5 Beröm och kritik av olika aktörer i nyhetsrapporteringen under brand- katastrofen (absoluta tal) Det första som kan konstateras är att förekomsten av positiva och nega- tiva värderingar om de inblandade aktörerna är ganska måttligt om man ser till nyhetsrapporteringen i sin helhet. I de sex storstadsmorgontidningar som undersökts förekommer under de undersökta dagarna sammanlagt 50 berömmande eller kritiska omdömen. För det andra är de positiva eller berömmande omdömena många fler än de negativa. Både för räddningstjänsten och sjukvården är över- vikten positiva omdömen mycket stor. Sjukvården utsätts för mycket litet kritik och mycket beröm. I båda morgontidningar utdelas det exempelvis enbart beröm för sjukvårdens insatser. Även för politiker överväger de positiva omdömena, vilket är sällsynt i nyhetsrapporteringen . För det tredje utsattes festdeltagare och ungdomar också för kritiska omdömen i medierna. I kvällspressen är det till och med en kraftig över- vikt för de negativa omdömena. För det fjärde är det polisen som får den mest omfattande och den kraftigaste kritiken i medierna. De får visserligen också ta del av beröm och positiva omdömen, men då kommer de positiva uttalandena uteslu- tande från antingen polisen själv eller företrädare för räddningstjänsten. För det femte är det i första hand rapporteringen under inlednings- skedet och i radio och TV som polis och räddningstjänst utsätts för kraf- tigt kritiska omdömen, som de tidigare citaten vittnat om. De kritiska inslagen förekommer i störst utsträckning Radio och därefter i Rapport, Aktuellt och i det regionala nyhetsprogrammet (SVT2). Sändningarna i () stod för sammanlagt ungefär hälften av de kritiska omdömen som riktades mot polisen (om Radio räknas bort) . Det bör påpekas att det i betydande utsträckning handlar om upprepningar av samma inslag. Ser man till nyhetsrapporteringen om brandkatastrofen i sin helhet går det knappast att hävda att polis och räddningstjänst generellt sett behandlades kritiskt i medierna. Den starkt negativa bevakningen var i stort sett koncentrerad till SVT:s nyhetssändningar och till lokalradions sändningar efter branden. Och polisen var dessutom den aktör som fick komma till tals mest i nyhetsmedierna. Räddningspersonal och polis har för utredningen och i andra sam- manhang vittnat om hur starkt och hur sårande de upplevde den kritik som riktades mot dem i medierna och då särskilt i televisionen. har då kritiken varit mer riktad mot televisionen som släppte fram ung- domarna, än mot ungdomarna själva. En förklaring till att ungdomarnas kritik upplevdes så starkt av räddningspersonalen var att kritiken i första hand kom i ett medium med mycket stor genomslagskraft där man personligt och direkt konfronteras med den som uttalar kritiken. En andra förklaring är tidpunkten när personalen tar del av kritiken. Många av brandmännen och räddnings- tjänstens personal såg redan på sennatten och på TV:s nyhetssändningar. Efter att varit på brand- platsen och deltagit i räddningsinsatsen möttes man i TV av aggressiva ungdomar som kritiserade deras insatser. Kritiken mot räddningspersonal kom dessutom mycket tidigt i mediernas rapportering om branden. Den kom därför att starkt påverka stämningen mellan ungdomar och polis och räddningspersonal – men också att påverka polisens och brand- personalens syn på TV-journalisternas insatser under brandkatastrofens första skede. 5.5.1Räddningsinsatsen i utländska nyhetsmedier Den kritik som ungdomarna framförde i de svenska nyhetssändningarna i radio och TV fick ett ganska måttligt ge- nomslag i utländska nyhetsmedier. Det visar den kartläggning som ut- redningen med bistånd från olika ambassader låtit genomföra. Enligt ambassadernas rapporter framkom mycket få eller inga kom- mentarer om polisens och räddningspersonalens insatser i de grekiska, japanska och chilenska nyhetsmedierna. Och i de engelska nyhetsmedi- erna tog rapporteringen mer sikte på att beskriva den hopplösa och förtvivlade situationen som rådde för polis och brandkår utan värde- rande omdömen om deras insatser. Även i beskrevs polisens och räddningspersonalens insatser, enligt ambassadens bedömning, re- lativt sakligt och fördomsfritt. De danska, finländska, irländska och polska nyhetsmedierna rap- porterade klart positivt om räddningsinsatsen, enligt ambassadernas rap- porter. I de danska medierna framhölls att utryckningen var mycket snabb och effektiv och att så många dödsoffer krävdes beskrevs i första hand ha berott på att långt fler personer än tillåtet uppehöll sig i lokalen då branden inträffade.