sou · GNB3147 · 2000-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen i 2 § första stycket förundersökningskungörelsen (1947:948), enligt vilken undersökningsledaren, då förundersökningen leds av någon annan än åklagaren, skall hålla åklagaren underrättad om förundersökningens gång, i den mån det behövs med hänsyn till brottets beskaffenhet, får anses innebära att det ankommer på undersökningsle- daren att i här diskuterade fall uppmärksamma åklagaren på omständig- heter som talar för att det kan finnas anledning att inleda en särskild ekonomisk undersökning. I andra stycket finns regler om förhållandet mellan polis och åklagare under verkställandet av en särskild ekonomisk undersökning. meningen anges att undersökningen skall ledas av åklagaren; denne har alltså ingen möjlighet att överlämna ledningen av undersökningen till po- lismyndigheten. Av praktiska skäl bör det undvikas att ledningen av förundersökning- en och ledningen av den särskilda ekonomiska undersökningen utövas av olika befattningshavare. Om åklagaren beslutar att inleda en särskild ekonomisk undersökning i ett fall där han inte redan leder förundersök- ningen, bör han följaktligen överta ledningen av denna. Av andra stycket framgår vidare att åklagaren, på motsvarande sätt som under en förundersökning, vid verkställandet av en särskild ekono- misk undersökning får anlita biträde av polismyndigheten eller uppdra åt en polisman att företa en viss åtgärd som hör till undersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. Vi föreslår att åkla- garen under den särskilda ekonomiska undersökningen även skall få an- lita biträde av skattemyndigheten. En bestämmelse härom skall enligt förlaget tas in i lagen (1997:1024) om skattem yndigheters medverkan i brottsutredningar (2 a §). Skall enligt 21 kap. 3 a § tredje stycket 3 offentlig försvarare utses för den som är föremål för särskild ekonomisk undersökning, åligger det åklagaren att göra anmälan om det hos rätten. Som anförts i kommentaren till 22 a kap. 2 § kommer det, enligt utred- ningens bedömning, relativt ofta att finnas särskilda skäl att förordna of- fentlig försvarare i mål om utvidgat förverkande. Skall offentlig försva- rare förordnas för den som undersökningen avser, åligger det enligt före- varande paragraf åklagaren att, även utan framställning från den under- söktes sida, göra anmälan härom hos rätten. Det ligger i sakens natur att ett sådant förordnande i fall där en of- fentlig försvarare redan förordnats under förundersökningen regelmäs- sigt bör meddelas denne. Om användande av tvångsmedel under en särskild ekonomisk under- sökning finns bestämmelser i 26 - 28 kap. Av denna paragraf framgår att möjligheterna att använda tvångsmedel under en särskild ekonomisk undersökning regleras av bestämmelserna i 26 - 28 kap. När någon skäligen misstänks för brott som kan utgöra grund för för- verkande enligt 36 kap. 1 a § , 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotikastrafflagen (1968:64) eller 18 § skattebrottslagen (1971:69) och en särskild ekonomisk undersök- ning har inletts, skall den misstänkte, då han hörs, underrättas om un- dersökningen. När det under en särskild ekonomisk undersökning skäligen kan antas att förutsättningar för förverkande enligt 36 kap. 5 a § brottsbal- ken föreligger, skall den som förverkandet kan komma att avse under- rättas härom då han hörs. En särskild ekonomisk undersökning får enligt 1 § inledas så snart någon kan misstänkas för ett brott som kan ligga till grund för utvidgat förver- kande. Detta innebär att en sådan undersökning får inledas redan innan bevisningen mot den misstänkte nått en sådan styrka att han är skäligen misstänkt för ett sådant brott. När bevisningen nått en sådan styrka att han är skäligen misstänkt, skall han, enligt vad som föreskrivs i första stycket, underrättas om att en särskild ekonomisk undersökning pågår. Bestämmelsen syftar till att ge den som är föremål för en särskild eko- nomisk undersökning motsvarande möjligheter att ta till vara sina intres- sen under denna undersökning som den misstänkte erhåller vad gäller en förundersökning om ansvar för brott i och med att han underrättas om misstanken enligt 23 kap. 18 §. Bedrivs förundersökningen avseende det brott som kan utgöra grund för utvidgat förverkande och den särskilda ekonomiska undersökningen parallellt redan från ett tidigt skede, kom- mer underrättelse enligt det nämnda lagrummet och underrättelse enligt förevarande paragraf att ske . Inleds den särskilda eko- nomiska undersökningen först efter det att vederbörande underrättats om brottsmisstanken enligt 23 kap. 18 §, skall underrättelse enligt föreva- rande paragraf däremot ske redan i samband med beslutet om att inleda en särskild ekonomisk undersökning; i den situationen är ju personen i fråga redan skäligen misstänkt för ett brott som kan utgöra grund för ut- vidgat förverkande. I andra stycket finns en bestämmelse om underrättelseskyldighet när det under den särskilda ekonomisk undersökningen framkommer om- ständigheter som aktualiserar frågan om ett utvidgat förverkande hos en närstående till lagöverträdaren. Innebörden av denna bestämmelse är att den närstående, när undersökningen kommit så långt att det skäligen kan antas att förutsättningarna för ett utvidgat förverkande enligt 36 kap. 5 a § föreligger, skall underrättas härom när han hörs i undersökningen. Av 7 § följer att det under den särskilda ekonomiska undersökningen i övrigt gäller motsvarande regler som i fråga om förundersökning såvitt avser den insyn i och det inflytande över undersökningen som tillkommer den som är föremål för denna. Angående den särskilda ekonomiska undersökningen skall i tillämpliga delar gälla vad som föreskrivs om förundersökning i 23 kap. 4, 6, 7, 9 – 15 och 17 §§, 18 § första stycket andra – fjärde meningarna och andra och tredje styckena, 19 och 20 §§, 21 § första, andra och fjärde styckena samt 23 §. Som konstaterats i den allmänna motiveringen bör beträffande den sär- skilda ekonomiska undersökningen i långa stycken gälla samma regler som beträffande förundersökning. I förevarande paragraf anges de lag- rum i 23 kap. som skall äga motsvarande tillämpning beträffande den särskilda ekonomiska undersökningen. I 23 kap. 4 § första stycket föreskrivs att objektivitet skall iakttas un- der förundersökning. Vidare anges att undersökningen, om möjligt, skall bedrivas med iakttagande av diskretion och så att inte någon får vidkän- nas kostnad eller olägenhet. Enligt paragrafens andra stycke skall förun- dersökningen bedrivas så skyndsamt som möjligt. I andra stycket finns också en regel om att förundersökningen skall läggas ned, om det inte längre finns anledning att fullfölja den. Det i 23 kap. 4 § angivna objektivitetskravet bör givetvis gälla även för den särskilda ekonomiska undersökningen. Relevanta omständigheter skall sålunda dokumenteras och bevis säkras oavsett om omständigheten eller beviset är till för- eller nackdel för den som undersökningen avser. Det ligger i sakens natur att det under en undersökning, som syftar till att klarlägga huruvida det är sannolikt en viss persons tillgångar här- rör från brott, måste vidtas utredningsåtgärder som kan innebära att ve- derbörande utsätts för misstanke om brott. Så långt möjligt bör emeller- tid diskretion iakttas under den särskilda ekonomiska undersökningen. Det är vidare angeläget att intresset av att inte någon i onödan drabbas av kostnader eller olägenheter beaktas även under den särskilda ekono- miska undersökningen, t.ex. vid bestämmande av tid och plats för förhör. Frågan om utvidgat förverkande kan visserligen handläggas i en se- parat rättegång, vilket innebär bl.a. att man vid genomförandet av en särskild ekonomisk undersökning inte behöver ta hänsyn till sådana sär- skilda tidsfrister som i vissa situationer gäller för väckande av åtal, t.ex. då den misstänkte är häktad. Effektivitetshänsyn talar emellertid allmänt 240 Författningskommentar SOU 1999:147 sett för att en särskild ekonomisk undersökning skall genomföras utan onödig tidsutdräkt. En särskild ekonomisk undersökningen skall i likhet med en förunder- sökning läggas ned, om det inte längre finns skäl att fullfölja den. Denna regel blir tillämplig bl.a. när förundersökningen avseende det förverkan- degrundande brottet läggs ned, när det inte längre finns anledning att anta att ett brott som kan utgöra grund för utvidgat förverkande har be- gåtts, när den person som undersökningen avser är misstänkt för brottet eller när resultatet av vidtagna undersökningar talar så starkt för att tillgångarna förvärvats på lagligt sätt att det inte framstår som meningsfullt att driva undersökningen vidare. Undantagsvis kan det finnas skäl att lägga ned en särskild ekonomisk undersökning även i fall där det inte kan uteslutas att ytterligare utred- ningsåtgärder skulle kunna leda till att det framstod som sannolikt att viss egendom härrör från brott, t.ex. då de erforderliga utredningsåtgär- derna skulle kräva sådana kostnader att de inte står i rimligt förhållande till värdet av egendomen i fråga. Att en särskild ekonomisk undersökning har lagts ned utgör inget hinder mot att undersökningen senare åter tas upp. Frågan om ett åter- upptagande kan aktualiseras exempelvis när nya omständigheter, som talar för att egendom härrör från brott, har framkommit eller när en tidi- gare nedlagd förundersökning beträffande ett brott som kan utgöra grund för utvidgat förverkande tas upp på nytt. I 23 kap. 6 § finns en allmän regel om åklagarens rätt att låta anställa förhör med dem som kan antas ha kännedom om förhållanden av bety- delse för bedömningen av förverkandefrågan. 23 kap. 7 och 8 §§ inne- håller regler om hämtning till förhör respektive skyldighet att kvarstanna för förhör, m.m. I 23 kap. 10 - 12 §§ ges ytterligare regler för förfarandet vid förhör under förundersökningen. I 10 § anges vilka som får närvara vid sådant förhör, medan frågan, vilka möjligheter den som är närvarande med stöd av 10 § har att ställa frågor till den hörde, regleras i 11 §. Vidare har i 12 § meddelats bestämmelser om förbud mot vissa otillbörliga förfa- ringssätt vid sådant förhör. Möjligheten att hålla vittnesförhör redan under förundersökningen regleras i 23 kap. 13 §. I 23 kap. 14 § finns bestämmelser om inhämtan- de av yttrande från en sakkunnig och om möjligheten att hos rätten begä- ra föreläggande om att skriftligt bevis skall företes eller föremål tillhan- dahållas för besiktning, liksom att påkalla att rätten förordnar att allmän handling, som kan antas ha betydelse som bevis, skall tillhandahållas vid undersökningen. I 23 kap. 15 § har en möjlighet öppnats att redan under förundersök- ningen ta upp bevisning avsedd att användas vid den kom- SOU 1999:147 Författningskommentar 241 Och enligt 23 kap. 17 § föreligger en skyl- dighet för polismyndigheten att i mån av behov gå undersökningsledaren till handa när förhör eller annan åtgärd under förundersökningen erford- ras på ort utom dennes tjänstgöringsområde. Samtliga nu angivna lagrum skall alltså äga motsvarande tillämpning vid särskild ekonomisk undersökning. I 6 § har meddelats en bestämmelse om att den som är föremål för en särskild ekonomisk undersökning i ett visst skede skall underrättas om att en sådan undersökning pågår. Bestämmelsen utgör närmast en mot- svarighet till regeln i 23 kap. 18 § första stycket första meningen. Då förutsättningarna för underrättelseskyldigheten måste utformas något annorlunda när fråga är om särskild ekonomisk undersökning, har det emellertid här inte varit möjligt att endast hänvisa till bestämmelsen i 23 kap. 18 §. De regler i övrigt som enligt 23 kap. 18 § gäller i fråga om den misstänktes insyn i och inflytande över förundersökningen liksom om åklagarens möjlighet att före åtalsbeslutet anordna ett särskilt sam- manträffande med den misstänkte och hans försvarare skall däremot till- lämpas på motsvarande sätt vid en särskild ekonomisk undersökning. I 23 kap. 19 § finns regler om de möjligheter som tillkommer den misstänkte att få till stånd en domstolsprövning av frågan om utredning- ens komplettering. Även dessa regler skall äga motsvarande tillämpning vid särskild ekonomisk undersökning. Detsamma gäller bestämmelsen i 23 kap. 20 § om att förundersökningen skall avslutas med ett formligt beslut i åtalsfrågan. Ett beslut att inte väcka talan om utvidgat förverkande hindrar inte att den särskilda ekonomiska undersökningen senare åter upptas och att sådan talan väcks, t.ex. om nya omständigheter av betydelse för frågans bedömning framkommer. Någon bestämmelse om att talan om utvidgat förverkande skall väck- as efter det att beslut därom fattats, har inte ansetts nöd- vändig. På motsvarande sätt som i fråga om väckande av åtal får det an- ses ligga i åklagarens allmänna tjänsteplikt att väcka talan om utvidgat förverkande så snart omständigheterna medger det. Också reglerna om förundersökningsprotokoll i 23 kap. 21 § första, andra och fjärde styckena skall i tillämpliga delar gälla vid särskild eko- nomisk undersökning. Liksom förundersökningsprotokollet bildar un- derlag för åtalsfrågans bedömning och för anordnandet av huvudför- handlingen vid rätten, är protokollet över den särskilda ekonomiska un- dersökningen avsett att utgöra underlag för åklagarens bedömning av frågan om talan om utvidgat förverkande skall anställas och för rättens anordnande av huvudförhandlingen i de fall där sådan talan väcks. Av betydelse för utredningen är typiskt sett uppgifter som avser vilka tillgångar den undersökte äger, när och hur dessa anskaffats samt vilket värde de kan beräknas ha. Detsamma gäller uppgifter om den undersök- tes inkomstförhållanden och ekonomiska omständigheter i övrigt vid ti- den för anskaffandet av tillgångarna i fråga, liksom vilka överlåtelser till närstående fysiska och juridiska personer som skett. Som berörts i kom- mentaren till bl.a. 36 kap. 1 a § BrB kan även andra än rent ekonomiska omständigheter vara av viss betydelse för bedömningen av förverkande- frågan. Även vad som framkommit i fråga om omständigheter av detta slag skall givetvis protokollföras. Slutligen skall även bestämmelsen i 23 kap. 23 § om komplettering av förundersökning sedan åtal väckts äga motsvarande tillämpning vid särskild ekonomisk undersökning. När sådan komplettering blir aktuell skall alltså reglerna i förevarande kapitel gälla i tillämpliga delar. Lik- som vid en komplettering av en förundersökning bör den som förverkan- detalan riktar sig mot och hans försvarare ges tillfälle att ta del av den nya utredningen innan den ges in till rätten. Närmare föreskrifter om åklagarens verksamhet under en särskild eko- nomisk undersökning, om underrättelse enligt 18 § första stycket fjärde meningen samt om protokoll vid en särskild ekonomisk undersökning meddelas av regeringen. Paragrafen ger regeringen rätt att i vissa avseenden meddela närmare fö- reskrifter om den särskilda ekonomiska undersökningen. Föreskrifterna i fråga finns i förordningen om särskild ekonomisk undersökning. Är någon skäligen misstänkt för brott och kan det skäligen befaras, att han genom att avvika eller genom att undanskaffa egendom eller annor- ledes undandrager sig att betala böter, värdet av förverkad egendom, fö- retagsbot eller annan ersättning till det allmänna eller skadestånd eller annan ersättning till målsägande, som kan antagas komma att på grund av brottet ådömas honom, får förordnas om kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. Är någon skäligen misstänkt för brott som kan utgöra grund för förverkande enligt 31 kap. 1 a § , 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotikastrafflagen (1968:64) eller 18 § skattebrottslagen (1971:69) eller har han dömts för sådant brott och kan det skäligen befaras att han genom att förfara på sätt som sägs i första stycket undandrar sig att betala belopp som kan antas komma att förklaras förverkat enligt bestämmelserna i de nämnda pa- ragraferna, får förordnas om kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. Sådant förordnande får också meddelas, om det skäligen kan antas att förverkande enligt 36 kap. 5 a § får ske hos någon och det skäligen kan befa- ras att han genom att förfara på angivet sätt undandrar sig att betala belopp som förverkandet kan antas komma att avse. Kvarstad får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. I paragrafen anges förutsättningarna för kvarstad i brottmål. I ett nytt andra stycke har meddelats bestämmelser om kvarstad till säkerställande av utvidgat förverkande. Kvarstad kan enligt dessa bestämmelser riktas mot den som är misstänkt för ett brott som kan föranleda utvidgat för- verkande, den som har fällts till ansvar för ett sådant brott eller en sådan lagöverträdaren närstående person hos vilken förverkande kan ske enligt 36 kap. 5 a §. En förutsättning för kvarstad är i det först nämnda fallet att brottsmisstanken är av viss styrka. Liksom enligt första stycket krävs här att personen i fråga är skäligen misstänkt för brottet. När utvidgat förverkande hos närstående ifrågasätts, krävs för förordnande om kvar- stad att det skäligen kan antas att sådant förverkande får ske hos den närstående. I samtliga här avsedda fall fordras dessutom, liksom enligt första stycket, att det skäligen kan befaras att vederbörande undandrar sig betalning genom att avvika, undanskaffa egendom eller på annat sätt. Kvarstad kan alltså inte grundas på varje åtgärd genom vilken personen i fråga sätter sig ur stånd att betala det belopp som kan antas bli förklarat förverkat. Bestämmelsen tar sikte på illojala förfaranden som äventyrar möjligheten att betala. Hit hör inte bara att egendom döljs utan även ex- empelvis att tillgångar används för inköp av egendom utomlands eller eljest på sådant sätt att egendomen blir svåråtkomlig för exekutiva åt- gärder. Beslut om kvarstad meddelas av rätten. Fråga om kvarstad enligt 1 § första stycket får upptagas på yrkande av undersökningsledaren, åklagaren eller målsäganden. Efter åtalet får rätten även självmant upptaga fråga därom. Fråga om kvarstad enligt 1 § andra stycket får upptas endast på yr- kande av åklagaren. I anledning av målsägandens anspråk på skadestånd eller annan er- sättning får undersökningsledaren eller åklagaren yrka kvarstad endast om anspråket anmälts hos honom. Rätten får endast på yrkande förordna därom. Väcks fråga om kvarstad, skall, så snart det kan ske, förhandling därom äga rum inför rätten. Om sådan förhandling gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 24 kap. 17 §. Är det fara i dröjsmål, får rätten bevilja åtgärden att gälla till dess annorlunda förordnas. I paragrafens nuvarande andra och tredje stycken finns bestämmelser om initiativrätten beträffande kvarstadsfrågor i brottmål. Genom ett tillägg i andra stycket har kvarstad till säkerställande av ett utvidgat förverkande undantagits från tillämpningsområdet för bestämmelserna i detta stycke. I stället föreskrivs i tredje stycket, som är nytt, att fråga om kvarstad för sådant ändamål får upptas endast på yrkande av åklagaren. En sådan ordning är naturlig, eftersom utvidgat förverkande förutsätter att åklaga- ren för talan därom. När fråga om förverkande enligt 36 kap. 1 a eller 5 a § , 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotika- strafflagen (1968:64) eller 18 § skattebrottslagen (1971:69) inte skall handläggas gemensamt med åtalet, skall rätten då den förordnar om kvarstad enligt 1 § andra stycket utsätta den tid inom vilken talan om sådant förverkande skall väckas. I fråga om sådan tidsfrist skall be- stämmelserna i 5 och 6 §§ äga motsvarande tillämpning. Frågan om utvidgat förverkande skall i regel handläggas gemensamt med åtalet för det förverkandegrundande brottet. Meddelas kvarstad till sä- kerställande av det utvidgade förverkandet, gäller i sådant fall bestäm- melserna i 5 och 6 §§ beträffande utsättande av tid för åtals väckande, m.m. Om det föreligger särskilda skäl, kan dock rätten medge att åtalet och frågan om utvidgat förverkande handläggs var för sig. Har ett beslut om separat handläggning redan meddelats när rätten förordnar om kvar- stad enligt 1 § andra stycket, skall rätten, enligt vad som föreskrivs i förevarande paragraf, utsätta den tid inom vilken talan om utvidgat för- verkande skall väckas. Hänvisningen till bestämmelserna i 5 och 6 §§ innebär att motsvarande regler som i fråga om utsatt tid för åtals väck- ande kommer att gälla för denna tidsfrist. Tiden får sålunda inte be- stämmas längre än som är oundgängligen erforderligt. Visar sig den ut- satta tiden otillräcklig, kan rätten medge förlängning, förutsatt att en framställning därom görs före tidens utgång. Väcks inte talan inom ut- satt tid och har inte heller någon begäran om förlängning inkommit till rätten, skall rätten häva kvarstaden. Föremål, som skäligen kan antagas äga betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat, må tagas i beslag. Detsamma gäller i fråga om föremål som skäligen kan antas vara av betydelse för utredning av en fråga om förverkande enligt 36 kap. 1 a eller 5 a § , 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotikastrafflagen (1968:64) eller 18§ skattebrottslagen (1971:69). Vad i detta kapitel stadgas om föremål gälle ock, i den mån ej annat är föreskrivet, om skriftlig handling. Tvångsmedel enligt detta kapitel får beslutas endast om skälen för åt- gärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. I paragrafen finns de grundläggande bestämmelserna om beslag. Genom ett tillägg i första stycket har en möjlighet öppnats att ta i beslag föremål som kan antas vara av betydelse för utredningen av en fråga om utvidgat förverkande. Brev, telegram eller annan försändelse som finns hos ett post- eller tele- befordringsföretag, får tas i beslag endast om försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren och fråga är om brott för vilket är före- skrivet fängelse eller däröver eller om förverkande enligt 36 kap. 1 a eller 5 a § , 11 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 6 a § narkotikastrafflagen (1968:64) eller 18 § skatte- brottslagen (1971:69). I paragrafen regleras möjligheterna att beslagta försändelser hos ett post- eller telebefordringsföretag. Ändringen innebär, förutom en redaktionell justering, att möjlighet ges att hos sådana företag ta i beslag försändelser som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen av en fråga om ut- vidgat förverkande. För att sådant beslag skall få ske krävs dock att för- sändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren, om den hade avläm- nats till denne (jämför 2 §). Rätten må förordna om beslag å föremål, som företes vid rätten eller el- jest är tillgängligt för beslag. Fråga om beslag enligt 1 § första stycket första meningen må av rätten upptagas på yrkande av unders ökningsledaren eller åklagaren. Efter åtalet äge rätten även på yrkande av målsäganden så ock självmant upptaga fråga därom. Fråga om beslag enligt 1 § första stycket andra meningen får upp- tas endast på yrkande av åklagaren. Väckes vid rätten fråga om beslag, skall, så snart ske kan, förhand- ling därom äga rum inför rätten. Om sådan förhandling gälle i tillämpli- ga delar vad i 24 kap. 17 § är stadgat. Är fara i dröjsmål, må rätten förordna om beslag att gälla, till dess annorlunda förordnas. Bestämmelser om vem som får besluta om beslag finns i 4 § samt i före- varande paragraf. De gjorda ändringarna motsvarar dem som gjorts i 26 kap. 2 §.