sou · GNB314 · 2000-01-01 00:00:00 — 5.ägare eller innehavare av transportmedel åläggas att ombesörja transporter, 6.viss person åläggas tillfällig uppgift för försvarsmakten som väg- visare, budbärare, arbetsmanskap eller sjukvårdspersonal. Radiosändare eller sändar- utrystning får inte tas i anspråk, om den stadigvarande utnyttjas för tillståndspliktiga ljudradio- eller TV-sändningar enligt radio- och TV-lagen (1996:844) eller lokalradiolagen (1993:120). Detsamma gäller anläggning för trådsändning vari sådana sänd- ningar vidaresänds. Radiosändare eller sändar- utrystning får inte tas i anspråk, om den stadigvarande utnyttjas för tillståndspliktiga ljudradio- eller TV-sändningar enligt radio- och TV-lagen (1996:844). Det- samma gäller anläggning för trådsändning vari sådana sänd- ningar vidaresänds. Ägare eller innehavare av egendom som omfattas av förfogande får icke överlåta, förbruka, skada, gömma undan eller föra bort egendomen. Denna lag träder i kraft . Lag om förslag till ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha följande lydelse. En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 5- 13 §§. Detsamma gäller om en nä- ringsidkare eller någon som handlar på dennes vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmel- serna i 2 § andra stycket lagen (1978:763) med vissa bestäm- melser om marknadsföring av alkoholdrycker, 26 § andra stycket lokalradiolagen (1993:120), 12 § första stycket andra och tredje meningen tobakslagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844). Detsamma gäller om en nä- ringsidkare eller någon som handlar på dennes vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmel- serna i 2 § andra stycket lagen (1978:763) med vissa bestäm- melser om marknadsföring av alkoholdrycker, 12 § första stycket andra och tredje meningen tobakslagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844). Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Denna lag träder i kraft . Förslag till ändring i lokalradioförordningen (1993:126) I denna förordning förstås med multiplexering: digital teknik som innebär att flera program- bärande signaler förenas till en gemensam signal, åtkomstkontroll: teknik som gör det möjligt för den sändande att begränsa mottagarnas möj- ligheter att ta emot vissa tjäns- ter, elektronisk programguide: tablå i radiosändning som gör det möjligt för mottagarna att finna vissa tjänster. När ett sändningstillstånd blir ledigt till ansökan skall Radio- och kungöra detta. I kungörelsen skall anges sändningsområdets omfattning, sista dag för ansökan, första dag då sändningar får bedrivas med stöd av tillståndet samt de villkor Radio- och ämnar ställa för tillståndet. Kungörelsen skall införas i ortstidning i sändningsområdet i enlighet med bestämmelserna i lagen (1977:654) om kungö- rande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Ansökan om tillstånd skall ges in till Radio- och . Ansökan skall göras på särskild blankett som verket fastställt. Den sökande skall i ansökan uppge 1. sitt namn, sin firma eller motsvarande uppgift samt sådana uppgifter om aktie- eller andelsinnehav eller avtal som behövs för att pröva den sökan- des anknytning till andra sökande eller tillståndshavare, samt 2. det eller de områden ansö- kan avser. Den sökande skall vidare ange vilka tekniska och finan- siella förutsättningar sökanden har att sända radio i området och därvid lämna uppgift om sändar- och multiplexoperatör samt presen- tera en budget avseende . Den sökande skall också i ansökan redovisa sina planer på att ingå överenskommelser med övriga sökande i fråga om mul- tiplexering, åtkomstkontroll och elektroniska programguider. Den sökande skall vidare lämna uppgift om den mängd eget material denne anser sig beredd att sända och program- verksamhetens format enligt de anvisningar som framgår av ansökningsblanketten. framgå om den sökande kan förenas med villkor som får ställas enligt 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen (1996:844) och att sända program i viss att sända under en viss att använda en viss sänd- ningsteknik samt samverka med andra tillståndshavare i tekniska att sända viss mängd pro- gram unika för den egna samheten av visst format och lämna uppgifter som är nöd- vändiga för nämndens bedöm- ning om sända program stäm- mer överens med de villkor som har meddelats enligt denna lag. Om Radio- och anser att de uppgifter som lämnas enligt 3 och 4 §§ inte är tillräckliga för att verket skall kunna ta ställning till ansökan, skall verket begära att den kompletteras . Om uppgifterna inte lämnas inom den tid verket angett, får ansökan bedömas i det skick den lämnats. Om det finns mer än en behörig sökande när ansök- ningstiden gått ut, skall Radio- och skriftligen genom vanligt brev meddela sökandena att de har möjlighet att inom en viss angiven tid som inte får understiga sam- ordna sina ansökningar. Ett beslut om tillstånd att sända lokalradio skall innehålla uppgift om tillståndsområdets omfattning, tillståndstiden och övriga villkor för tillståndet. I beslutet skall upplysning lämnas om att användningen av radio- sändare kräver särskilt tillstånd. Ansökan om medgivande enligt 5 kap 16 § radio och TV- lagen skall ske skriftligen hos Radio- och . Sådana uppgifter som avses i 9 kap. 7 a § radio- och TV-lagen eller 3 § första stycket denna förordning skall lämnas på heder och samvete. Förordningen träder i kraft . 1Uppdraget/Några utgångspunkter för arbetet Enligt direktiven skall utredningen lägga fram förslag om de framtida villkoren för den kommersiella lokalradion. Förslagen skall utformas i enlighet med målen för statens insatser på massmedieområdet; att stödja mångfald och reella yttrandemöjligheter, garantera massmediernas oberoende samt säkerställa tillgängligheten till massmedierna. Utred- ningen skall därutöver föreslå på vilket sätt den kommersiella lokal- radions medverkan vid en introduktion av digitala ljudradiosändningar kan underlättas. Målen för statens insatser på massmedieområdet framgår av pro- position 1996/97:3 - Kulturpolitik - där den grundlagsfästa yttrande- friheten sätts i främsta rummet. I propositionen slås fast att det är en central kulturpolitisk uppgift att värna denna frihet och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. Reell yttrandefrihet anges kräva en mångfald av arenor lättillgängliga för människor oberoende av deras tillhörighet1. Vidare anges att statens åtgärder i första hand skall gå ut på att skapa goda betingelser för en självständig verksamhet. Genom att slå vakt om yttrandefriheten och den fria konkurrensen bidrar statsmakterna till att enskilda massmedier kan utvecklas enligt sina egna förutsättningar. 1996/97:3 s. 29. 1.2Några avgränsningar/Nationella sändningstillstånd Från bl.a. de kommersiella aktörernas sida har framförts önskemål om tillstånd att sända över hela landet, med analog eller digital teknik. Det har hävdats att sådana tillstånd skulle gynna tillståndshavarna för lokal radio då efterfrågan på rikstäckande annonsering är stor. Annonsörer som avstår från att använda radion som reklammedium på grund av att den saknar nationell täckning skulle tillkomma. Efterfrågan på annonsutrymme skulle öka med ökade intäkter som följd. Därutöver skulle förutsättningarna för kommersiell radio och public service-radio bli mer lika. Om tillstånd skulle ges för kommersiella nationella digitala ljudradiosändningar skulle vidare lokalradions medverkan vid intro- duktionen av DAB underlättas liksom det framtida teknikskiftet. De kommersiella aktörerna har även framfört önskemål om att själva få disponera en multiplex. Genom att reservera den regionala multi- plexen för kommersiella sändningar skulle dels utrymme skapas för nationella kommersiella sändningar, dels önskemålet om en egen multi- plex kunna tillgodoses. () har av regeringen tilldelats utrymme för sina lokala sändningar i den regionala multiplexen. Utredningen delar bedömningen att det framtida teknikskiftet skulle underlättas om nationella digitala sändningstillstånd infördes för kom- mersiell radio. Utredningens uppdrag avser emellertid den kommersiella lokalradion. Att föreslå nationella sändningstillstånd omfattas således inte av utredningens uppdrag. Som redan har angivits har SR tilldelats utrymme för åtminstone en kanal i den regionala multiplexen. Enligt utredningens mening är det angeläget att de kommersiella bolagen, vid den fortsatta utbyggnaden, ges möjlighet att själva disponera en egen multiplex. Det har inte ingått i utredningens uppdrag att föreslå några regler för närradion. Enligt 3 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har varje svensk medborgare och svensk juridisk person rätt att sända radioprogram genom tråd. Denna rätt hindrar inte att det i lag meddelas föreskrifter i fråga om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning eller om ingripanden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på bl.a. hets mot folkgrupp. 3 kap. 2 § första stycket YGL anger att sändningar av radioprogram som sker på annat sätt än genom tråd kan regleras genom lag som inne- håller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Eftersom utrymmet för radiosändningar i etern är begränsat har det ansetts omöj- ligt att vidhålla etableringsfriheten, en av de tryckfrihetsrättsliga grund- satserna. Bestämmelsen medger att närmare regler om rätten att sända radioprogram meddelas i villkor och avtal (prop. 1990/91:64 s. 80 ff.). Det allmänna skall eftersträva att radiofrekvenser tas i anspråk på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet (3 kap. 2 § andra stycket)1. Bestämmelsen syftar inte till att begränsa användningen av radiofrekvenser för andra ändamål än program- verksamhet eller att mera i detalj styra hur radiofrekvensspektrum tas i anspråk för programverksamhet. Hänsyn kan tas till behovet av frek- venser för kommunikationsradio, annan trafik från person till person eller användning av radio för räddningstjänst m.m. samt för andra sådana användningar av tekniken för radiosändningar som inte är av egentlig betydelse från yttrande- och informationsfrihetssynpunkt2. 3 kap 3 § hänvisar till 2 kap 12 § andra- femte styckena och 13 § regeringsformen när det gäller sådana begränsningar i sändningsrätten som avses i 1 och 2 §§ YGL. 2 kap. 12 § andra och femte styckena och 13 § regeringsformen. 1990/91:64 s. 116. Frågor om rätt att sända radioprogram skall kunna prövas av domstol eller av en nämnd, vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varit ordinarie domare (3 kap. 5 §). Det gäller t.ex. frågor om att frånta någon ett tillstånd att sända radio- program lika väl som frågor om att välja tillståndshavare. Det får inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en ljudupptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ (1 kap. 3 §). Det innebär att ingripanden mot överskridande av gränserna för vad som är tillåtet att framföra i ett radioprogram eller en ljudupptagning kan äga rum först i efterhand. Utrymme för sanktioner mot överträdelser av föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända program i trådlös ljudradio och TV- program ges med stöd av 3 kap 2 § första stycket YGL. Det är den som sänder radioprogram samt den ansvarige utgivaren som avgör vad som skall förekomma i programmen (3 kap. 4 § jämte 4 kap. 3 §). Enligt 3 kap. 6 a- d §§ lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden ankommer det på innehavaren av ett tillstånd att sända lokalradio att utse en utgivare för hela programverksamheten. Anmälan om vem som är utgivare skall lämnas till Radio- och . I regeringsformen (RF) 2 kap 12 § andra och femte styckena och 13 § anges under vilka förutsättningar de grundläggande fri- och rättigheterna får begränsas. De nu nämnda bestämmelserna i innebär i huvudsak att begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, att begränsning skall stå i proportion till syftet och inte utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen, att den inte får göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning, att begränsningar får göras endast med hänsyn till vissa närmare angivna betydelsefulla hänsyn och att begränsningen i övrigt får göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Radio- och TV-lagen (1996:844) innehåller föreskrifter om sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Den omfattar såväl marksändningar som trådsändningar (kabelsändningar) och satellit- sändningar. Tillstånd krävs för att sända ljudradio- eller TV-program med hjälp av radiovågor på frekvenser under 3 gigahertz (2 kap. 1 §). Enligt 2 kap. 2 § meddelar regeringen tillstånd att sända ljudradio till hela landet och lokala digitala ljudradiosändningar. Däremot är det Radio- och TV- verket som meddelar tillstånd att sända lokalradio enligt lokalradiolagen och närradio. De sändningstillstånd som regeringen meddelar får förenas med villkor. Dessa villkor kan bl.a. innebära att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt. Villkor får även avse skyldighet att sända program till hela landet eller till en viss del av landet under en viss minsta tid, att använda viss sändningsteknik och viss radiosändare, att sända ett mångsidigt programutbud, att regionalt sända och producera program (3 kap. 1 och 2 §§). Villkor för sändningstillstånd kan vidare innehålla förbud mot reklam eller sponsrade program (3 kap. 3 §) eller innebära att ägarförhållandena och inflytandet i ett företag som erhåller tillstånd inte får förändras mer än i begränsad omfattning (3 kap. 4 §). I 4 kap. regleras sändningar för närradio. I 5 kap. 1 § finns en definition av lokalradio intagen. Med lokalradio avses andra tillståndspliktiga lokala ljudradiosändningar än sådana som kräver tillstånd av regeringen eller som får ske endast enligt 2 kap. 2 § fjärde stycket eller som är närradio. Vidare anges att bestämmelser om lokalradio finns i lokalradiolagen. 6 kap. handlar om sändningarnas innehåll m.m. Det stadgas bl.a. att Den som sänder ...ljudradioprogram efter tillstånd av regeringen skall se till att programverksamheten som helhet präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet(1 §). I kap. 7 behandlas regler för reklam och annan annonsering, bl.a. skall varje sändning av annonser föregås och efterföljas av en särskild signatur som tydligt skiljer annonserna från övriga sändningar (1 §). Vidare får annonser, som regel, sändas högst mellan hela klockslag (5 §) och det skall anges om programmet är sponsrat (9 §). 9 kap. reglerar granskning och tillsyn. Enligt 9 kap. 2 § övervakar och TV i efterhand om sända program står i överensstämmelse med lagen och de villkor som kan gälla för Viss efterhandsgranskning utförs även av Konsument- ombudsmannen och, beträffande frågan om sända program innehåller våldsskildringar och pornografiska bilder, av Justitiekanslern. I 10 kap. behandlas straff och avgifter m.m. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet sänder program trots att tillstånd krävs enligt lagen, döms till böter eller fängelse (1 §). Den som åsido- satt villkor om annonser och sponsrade program kan ådömas särskild avgift (5 §). Avgiften uppgår till lägst och högst . Den bör dock inte överstiga av den sändandes årsomsättning. När avgiftens storlek fastställs skall bl.a. beaktas de intäkter den sändande kan beräknas ha fått med anledning av över- trädelsen. Under vissa förhållande kan marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen utgå (7 §). och TV, Justitiekanslern och Radio- och äger, under angivna förutsättningar, rätt att meddela föreläggande, ev. i förening med vite, om vissa bestämmelser i lagen inte följs, t.ex. att ange beteckning för program som sänds enligt lagen (9- 12 §§). Tillstånd kan återkallas om tillståndshavaren väsentligen brutit mot föreskrifter om sändningarnas innehåll, reklamregler eller ett villkor som förenats med tillståndet om det inte framstår som alltför ingripande. I 12 och 13 kap. anges hur ärenden om avgifter, vite och återkallelse handläggs, respektive hur beslut enligt lagen överklagas. Lokalradiolagen (1993:120) innehåller föreskrifter om lokalradio varmed avses andra tillståndspliktiga lokala ljudradiosändningar än sådana som kräver tillstånd av regeringen eller som får ske endast enligt 2 kap. 2 § fjärde stycket radio- och TV-lagen eller som är närradio. Tillstånd för lokalradio meddelas av Radio- och . Ett tillstånd för lokalradio innebär rätt att bedriva sådana sändningar som kan tas emot med god hörbarhet inom det sändningsområde som anges i tillståndet (4 §). Varje tillstånd omfattar ett sändningsområde. Flera tillstånd kan lämnas för samma sändningsområde, däremot bör det inte förekomma att den ansvariga myndigheten vid tillståndsgivningen delar upp sändningstiden mellan olika företag (prop. 1992/93:70 s. 14). Ingen kan, vare sig direkt eller indirekt, få mer än ett tillstånd (5 §). Motsvarande reglering har tidigare funnits i radio- och TV-lagen men har numera ändrats3. Enligt lokalradiolagen 6 och 7 §§ kan varken staten, landsting, kommun, programföretag med tillstånd enligt radio- och TV-lagen eller någon som ger ut en dagstidning, direkt eller indirekt, få tillstånd. 1992/93:70 (s. 16) angav regeringen att dess strävan var att utforma reglerna för den nya lokalradion på sådant sätt att antalet självständiga röster skulle komma att väsentligen öka. Tillkomsten av självständiga, lokalt förankrade radioföretag borde underlättas som en utveckling i riktning mot ett fåtal centralt kontrollerade kedjeföretag borde motverkas. Det var mot den bakgrunden de föreslagna begräns- ningarna av rätten att få tillstånd skulle ses. Myndigheterna uteslöts från rätten att få tillstånd då lokalradion inte skulle fungera som språkrör för dessa. När det gällde företag med tillstånd enligt radio- och TV-lagen var motiveringen till begränsningen att främja mångfalden. Samma motivering gavs beträffande begränsningarna för dagspressen. Tillstånd till dagstidningsföretag att sända lokalradio medförde att företagen skulle kunna öka sitt inflytande över nyhetsförmedling och opinionsbildning och således motverka strävan efter att utöka antalet självständiga röster. Tillståndsperioderna är och gäller till utgången av den tillståndsperiod under vilket det meddelats. Den första tillståndsperioden omfattar tiden från intill utgången av . Om tillståndshavaren så begär skall tillstånden förlängas med ytterligare en tillståndsperiod (8 §). Regeringen menade att det fanns flera skäl till att tidsbegränsa tillstånden. Ett skäl var att villkoren kunde behöva justeras eftersom tidigare erfarenhet av kommersiella lokalradiosändningar saknades. Även tekniska förutsättningar eller andra förändringar kunde medföra att det fanns skäl att justera villkoren i olika avseenden, t.ex. sändningsområdenas omfattning. Regeringen påpekade, för tydlighets skull, att det av tekniska skäl kunde bli nödvändigt att ändra t.ex. sändarfrekvens under pågående tillståndsperiod (prop. 1992/93:70 s. 22 f.). Sändningsområdenas omfattning och förändringar i dessa beslutas av Radio- och . Vid tillståndsperiodernas slut är ändringar av sändningsområdena möjliga. För det fall en tillståndshavare motsätter sig ändring får sådan vidtas endast om ändrade tekniska förhållanden föranleder det eller den gällande indelningen annars framstår som olämplig (9 §). 1992/93:70 (s. 13 f.) kan ändringar t.ex. behöva göras om efterfrågan på tillstånd på en viss ort inte kan tillgodoses utan att omfattningen av andra sändningsområden ändras 1997/98:184 Ändringar i radio- och TV-lagen m.m.. eller om befolkningsunderlaget inom vissa områden har visat sig vara otillräckligt. Vidare anges i propositionen att myndigheten, innan beslut tas om en ändrad indelning, bör samråda med berörda tillståndshavare. Vid tillståndsperiodens slut bör myndigheten emellertid kunna besluta om en ändring även om någon av de berörda motsätter sig det. I de fall ändringarna inte är mer omfattande än att sändningsområdet framstår som väsentligen detsamma äger tillståndshavaren rätt till förlängning. Är ändringarna däremot genomgripande skall sändningsområdet utlysas som ledigt. När ett tillstånd för ett sändningsområde blir ledigt till ansökan skall Radio- och kungöra detta (11 §). I de fall två eller fler ansök- ningar kommer in skall de sökande beredas tillfälle att samordna ansök- ningarna. Om så inte kan ske kallas de sökande till offentlig auktion. Den som erbjuder sig att betala det högsta beloppet i årlig avgift erhåller sändningstillståndet (12- 13 §§). Orsaken till att betalningsviljan blev kriteriet för urvalet angavs vara följande (prop. 1992/93:70 s. 23 f.). De flesta av de remissinstanser som är kritiska mot förslaget att låta de sökandes betalningsvilja avgöra valet förespråkar att det i stället skall ske en bedömning av de sökandes avsikter med verksamheten. Ofta hävdas att en sådan urvalsmetod kommer att leda till innehållsmässig mångfald medan auktionsmetoden förutsätts få till följd att olika radiostationer kommer att sända ut ett likartat programutbud. Regeringen finner inte denna argumentation övertygande. På de platser där det finns marknadsmässigt utrymme för mer än en lokalradiostation är det sannolikt att de olika stationerna kommer att sträva efter att hålla olika programprofil, som ett sätt att attrahera olika delar av publiken och därmed framstå som mer effektiva reklammedier. Det är också troligt att stationerna successivt kommer att justera sin programinrikting för att anpassa den till publikens önskemål. En urvalsmetod som innebär att den sökande måste förbinda sig att hålla en viss programprofil skulle hindra en sådan anpassning och därmed kunna få till följd att stationer med höga programambitioner tvingades bort från marknaden. Det verkliga resultatet skulle bli att mångfalden minskade i jämförelse med en situation då olika radiostationer fritt får bestämma sitt programinnehåll. Till detta kommer att ett urval utifrån de sökandes planer och ambitioner skulle medföra ett oacceptabelt inslag av godtycke i tillståndsgivningen. Det avgörande för om en viss sökande skulle kunna få tillstånd skulle vara om han lyckades formulera sin ansökan på ett sätt som tilltalar en myndighet. För att efterlevnaden av de gjorda åtagandena skulle kunna kontrolleras, något som skulle vara nödvändigt i ett system av antytt slag, skulle det vidare behöva upp- rättas en kontrollapparat med sanktioner mot den som inte uppfyllde sina löften. Inte heller detta skulle vara acceptabelt. Avgiften justeras med hänsyn till rådande konsumentprisindex (15 §). Om Radio- och medger det får ett tillstånd överlåtas till någon annan, detta för att marknadsmekanismerna skall kunna verka (prop. 1992/93:70 s. 25). Är förvärvaren behörig skall sådant med- givande lämnas. Medges inte överlåtelsen är den utan verkan enligt lokalradiolagen. Den som förvärvar ett tillstånd övertar överlåtarens rättigheter och skyldigheter enligt lagen och som belöper efter beslutet om medgivande (18 §). Ett tillstånd kan frånträdas varvid det ånyo utlyses som ledigt för ansökan. Om tillståndshavaren försätts i konkurs eller träder i likvidation upphör tillståndet att gälla (20 §). Om tillståndshavaren avlider upphör tillståndet att gälla efter dödsfallet (21 §).