sou · GNB393 · 2000-01-01 00:00:00 — I de intervjuer som används här ställdes frågor om hur det poli- tiska engagemanget har sett ut i livet. Har engagemanget förändrats? Om ja: på vilket sätt och hur kom det sig? Var det beroende av att något i livssituationen ändrades eller något i själva samhällsklimatet? Undersökningen bygger på ett fåtal intervjuer (12 stycken). Nack- delarna med ett litet antal respondenter är uppenbara. Generalise- ringar är omöjliga att göra. har detta ringa urval en viktig kvalitet. Det ger oss möjlighet att ingående ställa frågor om vad det är respondenterna egentligen åsyftar. Beskriv med egna ord, hur tänkte du då? Vad var det som hände? Den typen av uppföljnings- frågor är näst intill omöjliga att ställa i den kvantitativa studien. Vidare är de enskilda exemplen extra relevanta inom de forsknings- områden där forskningen varit ringa. För ett sådant litet antal respondenter finns ingen självklar ur- valsram. Att söka representativitet är inte möjligt. Vidare skapar en alltför förfinad urvalsram (baserad på ett flertal bakgrundsvariabler) svårigheter i analysen, då vi får många undergrupper med ytterst få respondenter i varje. Alternativet är att i stället fokusera en grupp utifrån vilken vi åtminstone kan se skillnader och mellan åldrar. I enlighet med detta resonemang har jag valt att träffa informan- ter som skiljer sig åt i ålder men som arbetar eller har arbetat inom samma yrke. Tanken var snarare att skapa en så homogen infor- mantgrupp som möjligt än att försöka få representanter med flera olika bakgrunder. Valet föll på lärare födda på 1920-, 50- och 70-tal. Tanken är att lärare är en grupp som alltid varit aktiva medborgare. För denna grupp har därmed tillgängligheten till demokratins olika fora inte varit ett problem. Det gör det enklare att se förändringar i attityder och aktiviteter i stället för förändringar vad gäller just tillgänglighet (vilka till exempel kan bero på språkliga färdigheter eller statusmässiga hinder).24 Inalles har jag genomfört tolv intervjuer med två kvinnor och två män från varje årtionde. Den yngsta var för intervjun 24 och den äldsta . Informanterna är aktiva låg- och mellanstadielärare eller före detta lärare (alla årskurser) som fortfa- rande är medlemmar i . Urvalet är draget från med- lemmar i i kommun och genomfördes så att sex medlemmar, tre kvinnliga och tre manliga, från varje årtion- de, slumpmässigt valdes ut. Dessa kontaktades sedan av Lärarför- bundet som berättade om undersökningen och meddelade att de hade möjlighet att delta. Därefter ringde jag och frågade om de var intresserade. Från det ursprungliga urvalet valde två manliga och två kvinnliga informanter från varje åldersgrupp att delta. Från de pen- sionerade lärarna var dock ett andra urval tvunget att genomföras då endast två av de första sex kunde eller ville delta. Alla intervjuer har gjorts enskilt. Intervjutiden har varierat mellan och . Intervjuerna har i de flesta fall gjorts hemma hos infor- manterna eller på deras arbetsplats. I ett fall har intervjun genom- förts på min arbetsplats. Intervjuerna har skrivits ut i sin helhet och sedan kodats en första gång efter fyra övergripande teman: individualisering vad gäller aktören, individualisering i relation till vad man tänker sig kunna påverka, uttryck för reflexivitet samt uttryck för görbarhet. Efter denna inledande kodning bearbetades varje tema för sig i syfte att ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! finna de grundläggande begrepp vilka bäst beskriver innehållet i intervjuerna. Den empiriska delen av uppsatsen inleds med några ord om vad att påverka samhällsutvecklingen kan tänkas betyda för informan- terna. Därefter går jag igenom resultaten utifrån de tre nyckelbe- grepp som inringats ovan, individualisering, reflexivitet och görbar- het. Slutligen kommer en samlad diskussion av resultaten. Den grundläggande frågeställningen i intervjuerna har gällt om informanten anser sig kunna påverka samhällsutveckling och i så fall, på vilket sätt. För att undvika att intervjuerna från början inriktades på enbart påverkan genom partipolitik, vilket hände i den allra första intervjun som genomfördes, inledde jag de övriga intervjuerna med att säga några ord om att man kan påverka samhället på olika sätt och på olika nivåer. Jag har tagit exempel som att det kan gälla att man röstar, att man deltar i en demonstration eller att man försöker handla varor som är bättre för miljön. Informanterna har därefter i ett senare skede i intervjun själva fått beskriva vad de menar när de säger att de kan påverka samhället. De har då tagit upp exempel som innebär att de kan påverka, i bety- delsen vara med och bestämma, på i huvudsak två plan. På det första planet kan de påverka samhället i form av olika organisationer vilka man inte personligen är del av på något direkt sätt. Det kan gälla riksdag, statliga myndigheter, kommuner, företag, föreningar på riksnivå och så vidare. Exempel på påverkansmetoder här är att rösta, demonstrera, bedriva lobbying och så vidare. På det andra planet kan de påverka genom att personligen vara aktiva i sin när- miljö. Det kan till exempel gälla att påverka inom familjen, på arbetsplatsen, på lokala företag och föreningar. Här kan man till exempel prata med butiksföreståndaren om miljövänliga varor i butiken, undvika vissa varor, föra fram demokratiska handlingssätt i familjen eller vara aktiv i en lokalförening. Denna uppdelning kan med termer beskrivas som att informanterna tänker sig en uppdelning mellan den lilla och den stora demokratin.25 Att vara delaktig inom bägge dessa sfärer innebär att man är med och i viss mån bestämmer hur samhällsut- vecklingen ska se ut. Man tänker sig emellertid att man kan påverka mer, över fler områden och fler individer, genom att agera inom den stora demokratin. Som en av informanterna säger är att påpeka för människor att de uppträder illa i tunnelbanan ett långt mindre effektivt sätt än att rösta eller allra helst gå med i ett politiskt parti. Bör, vill, kan och gör? Ett aktivt deltagande i samhällets olika demokratiska organ är grundläggande för demokratin som sådan. Utan aktiva människor kan demokratin, den stora och den lilla, inte fortsätta. Inledningsvis såg vi att människor i (liksom i övriga ) under kommit att bli allt mer aktiva. Vi såg också att det var en utveckling som berört såväl unga som gamla. Däremot vet vi lite om människors resonemang bakom denna förändring. Ser unga och gamla olika på hur man kan och bör påverka samhället? Vilken roll ger man den enskilda individen? På vilket sätt kan hon vara betydelsefull för samhällsförändring? Om vi till exempel ska skapa ett mer uthålligt samhälle, hur ska det gå till, genom att vi röstar på partier som driver de frågor vi är intresserade av eller genom att vi själva , i vår vardag, skapar förändringen? I det avsnitt som här följer kommer jag att redovisa hur de lärare i olika åldrar som jag träffat resonerar kring dessa frågor. Redovis- ningen kommer att utgå från frågor om vad de anser att de bör, vill, kan och gör samt vad de säger att de faktiskt gör för att påverka samhällsutvecklingen. Jag kommer att beskriva hur de tolv infor- manterna förhåller sig till dessa frågeställningar jämfört med varand- ra samt hur detta ändrats över deras livslopp. Att man bör vara med och försöka påverka hur samhället ser ut är något som är självklart för informanterna. Det är en gemensam grundinställning. Det är också en självklarhet för alla att de vill påverka. Framför allt tänker de sig att samhället som sådant behöver det, det krävs aktiva medborgare för att vi i egentlig mening ska kunna tala om ett samhälle. Därför har de en önskan om att själva delta och anser också att människor överlag bör vara aktiva. De menar vidare att det är nödvändigt att vi framför våra åsikter i olika fora, annars löper vi risk att hamna i en situation, där någon annan bestämmer över oss. De framhåller dessutom att det är viktigt att försöka vara med och påverka för att kunna ha rätt att klaga. Det finns alltså en gemensam grund för de tolv informanterna. Däremot finns vissa skillnader mellan de generationer som finns representerade i materialet vad gäller frågorna om hur de anser att de kan påverka och på vilket sätt de verkligen gör så. ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! Om vi börjar med frågan hur de anser att de kan ha ett inflytande diskuteras den på två plan. På det ena planet beskriver man de olika möjligheter som står till buds för ett inflytande och på det andra dis- kuteras de möjligheter som de ser som faktiska vägar till det. Detta andra plan länkas sedan, av informanterna, tätt till vad de säger sig göra. På det första planet finns två skilda uppfattningar om hur man kan gå till väga. Man kan göra det själv eller man kan delegera det till andra. Antingen tänker man sig att man själv blir den politiska agen- ten eller så uppdrar man åt någon annan att vara det. Utifrån den första uppfattningen tänker man sig till exempel att man ringer och talar med politiker för att få dem att lyssna i speci- fika frågor eller att man skriver en insändare, deltar i debattprogram på teve, demonstrerar, delar ut flygblad, arbetar via ett politiskt parti eller en organisation och så vidare. Exempel på tillvägagångssätt utifrån den andra uppfattningen är att rösta, betala pengar till en organisation, skriva under en namninsamling eller vara passiv medlem i en organisation. I bägge dessa uppfattningar finns en aktör. I flera av dem också ett moment av delegerande, men i det förra krävs en högre grad av aktivitet hos aktören och man söker också i möjligaste mån undvika delegering, man söker så långt det är möjligt att själv vara aktiv. I flera av de exempel som givits i intervjuerna på hur man kan föränd- ra samhället är individen själv politiker, om än sällan genom att vara aktiv i ett politiskt parti. Skiljelinjen mellan dessa två perspektiv går alltså inte mellan om man kan tänka sig att agera med andra eller inte, det vill säga mellan ett kollektivt eller individuellt ideal. Att agera tillsammans med andra är mycket tänkbart utifrån bägge upp- fattningarna. Det som skiljer dem är graden av personlig aktivitet och inte synen på samarbete. Det finns ingen bland informanterna som renodlat uttrycker den ena eller den andra uppfattningen, utan de ska uppfattas som huvud- inriktningar hos de olika informanterna. Vidare gäller dessa upp- fattningar främst möjligheter att påverka på lokal nivå, i konkreta frågor. De flesta av de tolv jag intervjuat menar att man nationellt nästan enbart kan rösta, det är det tillvägagångssätt man har. Några säger att de förstås kan gå med i ett politiskt parti och på så sätt försöka påverka även i nationella frågor, men det känns mycket avlägset för dem och framstår inte som något riktigt alternativ. Ska man påverka frågor som att stoppa JAS-plan, höja eller sänka skatter och så vidare får man göra det genom att rösta. Däremot lokalt, och särskilt om det gäller enskilda frågor som engagerar dem mycket, finns ett stort antal förslag på hur man själv ska kunna påverka. Det går en skiljelinje mellan dem som är födda på tjugotalet och de övriga vad gäller dessa två principiella uppfattningar. För det första genom att de äldsta i högre grad uttrycker den delegerande uppfattningen. En av dem menar till exempel att ett bra arbetssätt är att utgöra basen i en topp-organisation som tar striden åt indivi- den. På samma sätt säger en av de andra pensionärerna att man bör och kan gå den politiska vägen, det vill säga vara medlem (inte nödvändigtvis som aktiv) i ett parti, för att kunna påverka sam- hällsutvecklingen. För det andra skiljer sig de som är födda på tjugotalet från de andra genom att det finns en större kongruens mellan det de anser att de principiellt kan göra och det de faktiskt gör. Det är till exem- pel bland de äldsta informanterna vi finner de enda som är med i politiska partier och som i störst utsträckning är medlemmar i sam- hällsorienterande organisationer som Röda Korset, och . De informanter som är födda uttrycker i högre grad att det är den egna individen som bör vara den främsta aktören. Bland dem som är födda finns heller ingen som är medlem i den ovan nämnda typen av organisationer förutom det egna fackförbundet (i vilket en är aktiv). Liksom alla andra menar de fyra sjuttiotalisterna att det är viktigt att organisera sig för att kunna påverka i samhällsfrågor. Anledningen till att de inte gått med är emellertid att de inte anser sig ha tid och inte funnit det område där de vill engagera sig. De tänker sig att ett medlemskap inte bara är ett medlemskap, det kräver också ett större engagemang. Att vara stöd- medlem är därmed inte det sätt de vill aktivera sig på. De uttrycker på så sätt ett slags aktivitetsideal, men detta aktivitetsideal innebär att de blir mindre aktiva än sina äldre kollegor som kan tänka sig vara medlem utan att vara särskilt aktiv. De informanter som är födda uttalar även de detta aktivistideal men är mer aktiva än sjuttiotalisterna. Inte heller bland femtiotalisterna finns någon som är med i ett politiskt parti och alla fyra menar att det är något som de känner sig tveksamma inför. De kan tänka sig att vända sig till ett parti om de skulle driva en enskild fråga, men de är inte intresserade av partier som sådana. Däremot ger femtiotalisterna exempel på olika sätt som de drivit frågor i sin närmiljö, utan att vara anslutna till någon större organisation. Någon skriver insändare i lokaltidningen, någon annan har tillsammans med en mindre aktionsgrupp drivit fram ett tillfälligt stopp av ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! utbyggnaden av vägen förbi huset, eller så har man startat en ny för- skola, jobbat för att få motorvärmare i bostadsområdet, propagerat bland sina invandrade landsmän () för att få dem att rösta, boj- kottat franska varor och så vidare. Tre av de fyra femtiotalisterna är också stödmedlemmar i och . Vad gäller miljö som ett konkret exempel på hur man tänker sig att man kan påverka samhällsutvecklingen är det ett område där informanterna överlag uppfattar att de i hög grad känner att de kan påverka. De känner att de kan dra sitt strå till stacken på ett väldigt konkret sätt. De skillnader som noterats ovan återkommer även här men är emellertid mindre tydliga. Tanken att individen i sin vardag och framför allt i sin roll som konsument har ett samhällsansvar har slagit igenom hos alla de tolv jag intervjuat. Ansvar för ett hållbart samhälle och en fortsatt utveckling på det området är i liten ut- sträckning något man delegerar vidare. Individen, jämfört med andra aktörer som näringslivet och politiker, är också den som i störst utsträckning har möjlighet att driva på den här utvecklingen. Så här svarar en av de informanter som är födda på frågan om vem som har det största ansvaret för att driva samhället i uthållig riktning: ... (tänker)... Ja, jag tror att det återigen får bli den lilla människan... Nej men... jo, om vi tänker , det tror jag... Absolut, jag tror att där, eftersom man är så många så blir det säkert större effekt om man slutar med någonting eller skär ned på någonting. De pensionerade lärarna uttrycker emellertid större tilltro till att via politiska partier och det demokratiska systemet verka för ett mer hållbart samhälle. Politiker är de ombud som bör vara mest verk- samma i den här frågan, därför att de har större möjligheter att åstadkomma förändringar än individerna, även om dessas handlingar också är viktiga. Dessutom poängterar man att det är näringslivet som främst bidrar till miljöförstöringen och att de har både störst möjlighet och störst ansvar för att arbeta för ett miljövänligare samhälle. Näringslivet bör därför också ta ett större ansvar. Man bör emellertid vara försiktig med att pressa näringslivet i allt för hög grad, det måste också kunna leva vidare. Dessa tankegångar finns naturligtvis även bland de yngre, en av dem födda menar till exempel att den politiska vägen är allra viktigast.26 Men som helhet lägger de yngre ändå större betoning på individens möjligheter att förändra samhället på det här området. Individerna, och de själva, är de som allra främst kan på- verka utvecklingen mot ett hållbart samhälle. Det finns således en stark föreställning bland framför allt infor- manter födda på femtio- och sjuttiotal att om man ska påverka ska man göra det själv i görligaste mån. Den egna handlingen är mycket värd, man tror på den egna aktiviteten. är det alltså så att det är få av dessa informanter som är aktiva på mer än något av alla de sätt som de tänker sig att de skulle kunna påverka. Detta gäller framförallt de yngsta, med de tydligaste aktivist- idealen, vilka är de som i minst utsträckning är och har varit aktiva. En del av detta förklaras av att de är just yngst bland informanterna och därmed inte har haft lika gott om tid på sig att samla på sig erfarenheter. En del kan emellertid vara utslag av en generations- effekt, eftersom de som är mest aktiva inte är de allra äldsta utan är födda . Ytterligare en indikation på detta är att de pensionerade lärarna säger att de inte är uppfostrade till att vara aktiva på det sätt som man förutsätts vara . Så här beskriver en av dem detta: Vi hade inte den ambitionen hemma där jag växte upp att man skulle delta... så aktivt i det politiska livet. Utan man var... medlem i en politisk organisation, gick på möten och... ja det var väl bra då. Det var väl den tidens, kanske den tidens miniminivå, plus att man röstade. Så att det, det ser jag nog som det sociala arvet jag hade med mig. Dessa resultat antyder att en förändring, mot en större betoning av individen som den viktigaste aktören, vad gäller synen på det poli- tiska subjektet har ägt rum. En förändring där det gamla idealet, att vara medlem och på så sätt gå den politiska vägen ersätts av nyare aktivistideal. Detta aktivistideal verkar dock kunna fungera som en boja för framförallt de yngsta av informanterna vilka menar sig vilja men inte riktigt kunna aktivera sig. Jag återkommer nedan med en utförligare beskrivning samt en diskussion kring betydelsen av detta. De individualiseringsprocesser som de senmoderna teoretikerna talar om kan ha effekter inte bara på hur man ser på den politiska aktören utan också på objektet. Vad är det informanterna tänker ska påverkas? Ligger objektet inom den stora eller den lilla demokratin? Är det frågor knutna framför allt till den egna vardagen som man tänker sig påverka eller är det frågor på ett mer strukturellt plan? Synen på det politiska objektet tycks bland dessa informanter vara delvis länkat till synen på subjektet. De som i högre grad menar att man ska driva politiken själv är också i högre grad intresserade av ENGAGEMANG MED FÖRHINDER ! den typen av nära frågor som går att bedriva på egen hand. Detta gäller oavsett när man är född. Eftersom de äldsta informanterna emellertid i högre grad än de yngre förespråkar en delegerande demokrati är de också i högre grad än de yngre intresserade av samhällsfrågor på strukturnivå. Frågor vilka de inte driver själva utan som de framför allt via medlemskap i organisationer delegerar åt andra. Fördelningsfrågor, moral, ungdomar och ekonomi är exempel som de ger på frågor som har intresserat och fortfarande intresserar dem. De informanter som föddes och som i högre grad menar att individen själv ska driva frågor uttrycker också i högre grad att de arbetar med en typ av mycket konkreta frågor som är möjliga att arbeta med på egen hand, utanför större organisationer eller genom att i olika former delegera ansvaret. Vidare uttrycker dessa informanter att de har bytt intresseområde vad gäller frågor som de arbetat för att påverka. Tre av fyra menar att de när de var yngre i högre grad var aktiva för globala och storpolitiska frågor som fred, rättvisa och jämlikhet. De är fortfarande intresserade av dessa frågor, men har kommit att arbeta för det som ligger mycket nära deras egen vardag. Det rör sig om barnens skolgång och fritid, situationen på arbetsplatsen samt den yttre miljön i närområdet. Den fjärde femtiotalistens utveckling skiljer sig till del från de andra genom att han när han var yngre i stort sett inte var intresserad av samhällsfrågor. Däremot har han liksom de andra kommit bli intresserad av att driva frågor vilka har nära knytning till barnens fritid, arbetet i skolan och frågor relaterade till närområdet. Gemensamt för dem alla är att de menar att detta att bilda familj var den brytpunkt som gjorde att de ändrade fokus. För de två manliga informanterna innebar det också att de kom att bli mer aktiva än de varit tidigare. En av informanterna, som deltagit i striden om almarna i , menar att den förändring som hon kan se i sitt liv vad gäller politiskt engagemang, utöver den förändring i livs- loppet som det innebar att få barn, också beror på en förändring i tidsandan. Hon menar att vi gått från ett samhällsklimat där man var mer intresserad av övergripande politiska frågor till dagens klimat som mest är inriktat på att ta hand om sig själv. En utveckling som hon själv inte uppskattar men finner svår att ställa sig utanför. De informanter som är födda poängterar i hög grad att det är viktigt att de frågor som de skulle kunna intressera sig för är sådana där de får respons på det de gör och att det är knutet till något konkret. Av de fyra har endast en informant funnit något som hon känner att hon kan engagera sig i. Hon är aktiv som platsombud på sin skola, en uppgift som hon tycker är bra därför att den ger ett visst inflytande över frågor som är viktiga i hennes var- dag. De övriga tre har inte funnit något område som de vill engagera sig i. Det viktiga för dem är emellertid i lägre grad vilken fråga de engagerar sig i, det viktiga är att den känns engagerande och att de verkligen kan påverka. De miljöfrågor som man anser vara viktiga att arbeta för ligger, för de flesta informanterna, på motsvarande sätt nära den egna vardagen. Ombedda att ge exempel på vad det är som de ser som viktigt att förändra och utveckla när det gäller miljö svarar de flesta av informanterna att det övergripande handlar om frågor som rör luften och vattnet, dålig mat och globala miljöproblem som ozonhål och växthuseffekten. Men det de gör för att förändra detta, det vill säga själva objektet för deras handlingar, är den egna vardagen. Det är dessa handlingar som de ser som viktigast att förändra. Två av tjugotalisterna tar upp näringslivet specifikt som miljöproblem och att politiker borde driva på näringslivet att bli mer miljövänligt. På samma sätt säger en av femtiotalisterna att politiker måste verka för att upplysa utvecklingsländer så att de inte begår samma misstag som vi gjort. Men i övrigt ser vi, till skillnad från samhällsfrågor i stort, alltså inga skillnader mellan yngre och äldre. Detta kan vara ett resultat av att det politiska objektet på miljöområdet är tämligen oklart för informanterna. Ett flertal av informanterna svarade något oprecist vad det var de tänkte på när de tänkte på miljöproblem och vad det var som egentligen behövde åtgärdas och hur detta skulle ske.27 Det kan också vara så att miljöfrågor i högre grad än andra frågor har kommit att bli allas problem så att åldersskillnader blir mindre tydliga så länge man ställer frågan på en generell nivå. Att se två sidor Reflexivitet handlar som det beskrivits av de senmoderna teoreti- kerna om tilltro och ifrågasättande. Att ifrågasätta det man förut haft tilltro till. Det objekt som ifrågasätts varierar mellan teorierna. Det kan till exempel gälla frågor på strukturell nivå som huruvida det demokratiska systemet är ett verkligt forum för makt och sam- hällsförändring (Becks bas för subpolitikens framväxt). Men det reflexiva ifrågasättandet kan också riktas mot den egna personen i frågan om hur man själv egentligen kan påverka samhällsutveck- ingen. Ytterligare en aspekt rör vad det egentligen är som ska påver- ENGAGEMANG MED FÖRHINDER !