sou · GNB339d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Detta är dock inte möjligt, eftersom den kommunala vuxenutbildningen – till skillnad mot och gymnasieskolan – inte tillåter fristående vuxenutbildningsenheter. Reflexioner och förslag 249 utbildningsanordnare måste genomgå prövning vid de kommunala komvuxenheterna för att få betyg. Ett sätt att möjliggöra för vuxna studerande att få sina studier god- kända och betygsatta skulle vara genom att öppna möjligheten för såväl studieförbund som för andra utbildningsanordnare att ställas under tillsyn och medges rätten att under vissa förutsättningar få sätta betyg. Detta torde dock vara både komplicerat och kunna strida mot en av folkbildningens grundstenar om det fria och frivilliga folk- bildningsarbetet Ett annat – och mer tilltalade – sätt att möjliggöra för vuxna att få sina studier i exempelvis studiecirklar betygsatta skulle kunna vara ge- nom att tillåta fristående vuxenutbildningar. Huruvida dessa ska vara fysiska och/eller virtuella kan diskuteras. Till sådana enheter skulle studieförbund och andra utbildningsanordnare, exempelvis elevkoope- rativ – efter vederbörligt godkännande – kunna hänföra sådana utbild- ningar/cirklar, där de önskar ge deltagarna möjlighet att få betyg – men ändå genomföra utbildningarna/cirklarna efter anordnarens pedagogiska ideal. har i avsnitt 7.6 diskuterat frågan om fristående vuxenutbildningsenheter. Högskolepoäng i livslångt lärande Endast studerande inskrivna vid universitet eller högskolor kan få hög- skolepoäng. Detta förutsätter att den studerande har grundläggande be- hörighet, det vill säga avslutade gymnasiala studier – fullständigt av- gångsbetyg eller slutbetyg (motsvarande) – alternativt uppfyller villkoren om , arbetslivserfarenhet samt kunskaper i svenska och engelska som motsvarar gymnasieskolans nationella program (25:4) eller har en jämförbar utländsk examen. I exempelvis Utbildningsradions program på högskolenivå kan alla studera och med godkända resultat fullfölja studierna. Endast de som uppfyller behörighetskraven (grundläggande behörighet och i vissa fall särskilt behörighet) vid högskolan kan dock få högskolepoäng. Samma förhållande gäller vid uppdragsutbildning. Man kan alltså studera och nå bra resultat men på grund av bristande formell behörighet ändå inte få högskolepoäng. I det livslånga lärandet innebär företagens fortbild- ningsinsatser ibland studier på högskolenivå. Ett sådant exempel utgör viss fortbildning för bankpersonal. Fler och fler sådana exempel kommer att aktualiseras. Dessa studier värderas dock inte i högskolepoäng. Samma problemställningar gäller exempelvis också vid utbildningar, militära utbildningar på lägre nivåer etc. 250 Reflexioner och förslag på högre nivåer ges i militära högskolor, vilka dock inte heller de har av utfärdad examinationsrätt. Det finns också anledning för kommittén att med intresse följa det arbete som bedrivs vid och högskolor när det gäller att inom högskoleområdet ta vara på invandrares kompetens. I den kommunala vuxenutbildningen finns inte några formella behö- righetsregler – den studerande tas in om han/hon bedöms ha möjlighet att fullfölja kursen. Borde inte motsvarande förhållande också gälla utbildningar i det livslånga lärandet på universitets- och högskolenivå? 7.10.3Validering mot arbetsmarknadens krav Det kan diskuteras om vuxnas lärande enbart bör beskrivas i betyg från vuxenutbildning och/eller i högskolepoäng. I det livslånga lärandet och på en geografiskt allt vidare arbetsmarknad kanske värde- ring av reell kompetens också bör göras utifrån arbetsmarknadens vill- kor. Vissa länder har därför organiserat värdering av reell kompetens via särskilda valideringsinstitut. Ett exempel – – beskrevs kortfattat i föregående delbetänkande (SOU 1998:51). Utredningen för värdering av utländsk yrkesutbildning på gymnasial nivå och utländska arbetslivserfarenheter (U 1998:02) har i sitt slutbe- tänkande – Validering av utländsk yrkeskompetens (SOU 1998:165) – föreslagit dels ett centralt valideringsorgan, dels regionala organ inom respektive läns regionala kompetensråd. Utanför sina direktiv föreslår utredaren att kompetensprov för validering ska kunna genomgås av alla vuxna som så önskar. Det finns all anledning att gå vidare med arbetet kring denna typ av validering och att diskutera omfattningen. Att inte tillvarata den reella kompetens som finns är ur samhällets synvinkel en form av kapitalför- störing. Inom arbetsmarknaden skulle validering kunna synliggöra dolda kompetenser och på så sätt skapa ytterligare flexibilitet, ge möjligheter till avancemang och kvalificera för inträde till andra yrken eller andra nivåer i samma yrke. Ur individens perspektiv är det dessutom ett underkännande av den kunskap han/hon faktiskt har, vilket vid fortsatta studier ofta leder till onödiga studieskulder och förlängd studietid och till svårigheter att komma in i arbetsmarknaden eller att komma in på rätt nivå. Det leder inte heller till ökat självförtroende. Reflexioner och förslag 251 Om det av betyg, intyg eller liknande framgår att en studerande genom studier vid folkhögskola förvärvat sådana kunskaper som behövs för betyget Godkänd på en eller flera kurser i gymnasial vuxenutbildning kan rektor under vissa förutsättningar sätta betyget Godkänd (G) på aktuell kurs. Det kan då givetvis diskuteras varför inte rektor skulle kunna få utnyttja samtliga betygsteg. I folkhögskolan kommer deltagare och lärare tillsammans överens om innehållet i en kurs – inom synnerligen vida ramar. En kurs i ämnet historia skulle kunna omfatta allt från antiken till postindustriell tid, men den skulle också kunna snävas in och fördjupas så att den endast omfattar antiken eller modern tid. En kurs i gymnasial utbildning inom vuxenutbildning ska innefatta hela kursen och kursdeltagaren ska för att erhålla betyget Godkänd också nå upp till kraven för detta betyg inom samtliga avsnitt. Inte ens synnerligen goda kunskaper inom en del av kursen kan egentligen kompensera icke godkända kunskaper inom en annan del av kursen. Mot bakgrund av ovanstående avser inte att lägga några förslag till förändringar i denna fråga. har inte för avsikt att lägga förslag inom högskoleområdet, men kommittén vill ändå principiellt hävda sin uppfattning att det måste vara uppvisade kunskaper som ska räknas – även vid tilldelande av högskolepoäng – inte frågan om den godkände deltagarens behörighet. delar i huvudsak de förslag som Utred- ningen för värdering av utländsk yrkesutbildning på gymnasial nivå och utländska arbetslivserfarenheter (U 1998:02) har presenterat i sitt slutbetänkande. föreslår att en försöksverksamhet inrättas med syftet att på föreslaget sätt ta vara på den reella kompetens som finns hos många människor. Försöksverk- samheten kan sedan successivt byggas ut, allt eftersom erfa- renheterna medger. vill också un- derstryka vikten av att en sådan försöksverksamhet samord- nas med den validering som redan nu genomförs i den kom- munala vuxenutbildningen. 252 Reflexioner och förslag 7.11Utbildning för vuxenutbildningens personal I sitt senaste delbetänkande (SOU 1998:51) underströk vikten av att utbildningen för blivande lärare inom vuxenut- bildningens område utvecklas. När det gäller utbildning och kompetensutveckling för vuxenutbildare vill inledningsvis un- derstryka behovet av att utbildning för blivande lärare inom vuxenutbildningens område utvecklas, så att de tillförs kunskap om vuxenpedagogiska arbetssätt och arbetsformer. De behöver också kunskap om vuxnas annorlunda livssituation – jämfört med ungas – samt om vuxnas behov av andra inlärningsstilar än ungdomars. Om detta sedan ska leda till en särskild utbild- ning för vuxenlärare eller enbart utbildningsmoduler med ovannämnda innehåll i en utbildning för lärare i de frivilliga skolformerna överlåter till (U 1997:07) att bedöma. avlämnade sitt senaste betänkande har olika händelser inträffat. (97) har fått tilläggsdirektiv (dir. 1998:47). Enligt dessa bör kommittén också se över behovet av och lämna förslag till en högskoleutbildning för skolledare. Utgångspunkten är att utbildningen bör omfatta 40 högskolepoäng och att den ska vara öppen för sökande med en pedagogisk utbildning som lärare, förskollä- rare eller fritidspedagog. Utredningen förlängdes och ska nu redovisa sitt arbete . gavs i uppdrag att ansvara för en speciell satsning på kompe- tensutveckling för rektorer och andra skolledare. och de båda lärarorganisationerna, Lärarförbun- det och , kom överens om ett nytt kollektivavtal som förändrade lärarnas lönesystem och deras arbetstider. beslutade de tre parterna om en omfattande gemensam satsning på skolutveckling (, 1997). Detta arbete har konkretiserats och vidareutvecklats. Regeringen, och lärarnas fackliga organisationer har ställt sig bakom en gemensam avsiktsförkla- ring för att stimulera läraryrkets utveckling och rekrytering. tillsattes en styrgrupp för att snabbt konkretisera åtgärder på en rad Reflexioner och förslag 253 Styrgruppen har enats om första steget i ett gemensamt åtgärdsprogram för att främja läraryrkets utveckling och rekrytering och för att fortsätta det gemensamma arbetet att göra skolan till en mer attraktiv arbetsplats genom att utveckla skolans arbetsformer. Styrgruppen betonar vikten av ett målmedvetet och uthålligt arbete på den lokala nivån (Utbildningsdepartemenentet 1998a och Utbildnings- departementet 1999b). Regeringen har /99 avsatt för insatser i syfte att stärka lärare inom vuxenutbildningen i att utveckla metodik och pedagogik anpassade för vuxnas lärande. Detta kan ske genom att ·erbjuda seminarier initierade av lärare för lärare inom den samlade vuxenutbildningen, ·initiera nätverk för vuxenutbildare och Regeringen avser att bidra med per deltagare, dock högst per seminarium samt ett engångsbelopp på 200 000 kro- nor till lärarprojekt. Projekten bör om möjligt påbörjas (Regeingskansliet 1998; 1999; 1999a). har beslutat att fördela till samtliga kommuner för utveckling av studie- och yrkesvägledningen. Bidraget ska användas till kompetensutveckling med inriktning på samarbete och ansvarsfördelning mellan befattningshavare inom den enskilda skolan samt mellan skolor och skolformer. Tilldelningen av medel grundar sig på antalet elever i grundskola, gym- nasieskola och vuxenutbildning i respektive kommun (, 1998i). För lärare i vuxenutbildning på gymnasial nivå och påbygg- nadsnivå finns endast den reguljära utbildningen för gymnasielärare. På vissa lärarhögskolor finns möjlighet att i viss utsträckning välja till ett vuxenpedagogiskt block om 5–10 poäng. För lärare på grundläggande nivå finns på motsvarande sätt enbart lärarutbildning för låg-, mellan- och högstadielärare (nuvarande åk 1/6-lärare och 5/9-lärare). Denna lärargrupp kan dock komplettera med en påbyggnadsutbildning om 20 poäng i vuxenpedagogik för undervisning på grundläggande nivå (SOU 1997:120). Någon statligt anordnad fortbildning för lärare finns ej. För fortbildningsbehov för lärare i ansvarar enligt Skolla- gen kommunen (SFS 1985:1100). 254 Reflexioner och förslag Varje kommun och landsting skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen. Kommuner och landsting skall vinnlägga sig om en planering av personalens fortbildning. (2 kap 7§) För lärare inom folkbildningen (folkhögskolor och studieförbund) finns en speciell lärarutbildning i (F-linjen). Lärare/cirkelledare inom studieförbunden har därutöver också möjlighet (ibland skyldighet) att delta i förbundsspecifika fortbildningar. Någon särskild grundutbild- ning för cirkelledare i allmänhet finns dock inte – och är kanske inte heller önskvärd i många studieförbund. Någon statligt anordnad fortbildning för lärare/cirkelledare verksamma inom folkbildningens område förekommer inte. I sin fördelning av statsbidrag för folkhögskolorna föreskriver att av tilldelade medel – exklusive förstärkningsbidraget – ska avsättas för utvecklingsinsatser, exempelvis pedagogiskt utvecklingsarbete, personalfortbildning, utveckling av ny verksamhet, utvärderingsprojekt och insatser för rekrytering av prioriterade grupper (, 1998a). För studieförbunden ställs mer allmänt formulerade krav på insatser för utveckling och utvärdering av verksamheterna. finns också ett särskilt anslag om för särskild utvecklings- och försöksverksamhet inom folkhögskola och studieförbund. För lärare/handledare inom AmuGruppen krävs inte grundutbildning som lärare – däremot pedagogisk kompetens, som bedöms i varje enskilt fall vid ansökningstillfället. För dessa lärare/handledare ordnas speciell fort- och vidareutbildning, ibland tillsammans med branschföreträdare, exempelvis TYA (Transportfackens ). För privata utbildningsanordnare ställer varje utbildningsanordnare upp de utbildningskrav för lärare/handledare inom företaget, utbildnings- anordnaren anser behövliga/lämpliga och sörjer själva för deras fortbild- ning. För vägledare i grundskola, gymnasieskola, vuxenutbild- ning och högskola finns endast en för samtliga utbildningsformer ge- mensam utbildning vid tre lärarhögskolor. Den omfattar 120 poäng och syftar till att den studerande efter genomgången utbildning ska ha fär- digheter i att vägleda och informera ungdomar och vuxna i grund- och gymnasieskola, högskola samt vuxenutbildning. Utbildningen innehåller tre stora block: ·Det samhällsvetenskapliga blocket syftar till att ge kunskaper om hur samhälle, arbetsliv och utbildning är organiserade och fungerar. Reflexioner och förslag 255 ·Det beteendevetenskapliga blocket inrymmer sådana grunder i psy- kologi, pedagogik och sociologi som är nödvändiga för att förstå människors beteenden på ett sådant sätt att man kan fungera som vägledare, undervisare och informatör. ·Praktik, huvudsakligen inom grund- och gymnasieskolan – mer säll- synt inom vuxenutbildning och högskola – men även på arbetsförmedlingen. Praktiken innebär bland annat att man själv- ständigt genomför vägledningssamtal med enskilda eller i grupper, informerar samt undervisar. För vägledarnas fortbildning ansvarar arbetsgivaren. Några speciella statliga fortbildningskurser av vidareutbildningskaraktär finns inte. En- staka exempel finns på kommuner som från universitet eller högskolor köpt kurser i kompetensutveckling för sin vägledningspersonal. För vägledare inom arbetsmarknadsverket ges såväl grundutbildning som fortbildning internt inom verket. Kuratorer i vuxenutbildning förekommer i huvudsak vid de stora enheterna. Vid övriga enheter fullgörs deras arbetsuppgifter av vägledningspersonal och/eller skolledning. Utbildning för skolkuratorer ges i socionomprogrammet som omfattar 140 poäng. Sådan utbildning ges i , , , , och . Mål och yrkesinriktning är gemensamma för utbildningen på samtliga orter, medan innehåll och uppläggning varierar. Socionomprogrammet har ofta följande uppläggning: ·Basblock (60 poäng) som omfattar dels Människa och samhälle, dels Samhällsinstitutioner och politik, dels ock Grundläggande teorier och metoder i socialt arbete, organisation och regelverk. ·Fortsättningsblock (40 poäng) som koncentreras kring områdena Socialt arbete och sociala problem samt handledd studiepraktik. ·Fördjupningsblock (40 poäng) som behandlar teorier och metoder för psykosocialt och strukturinriktat socialt arbete samt socialt arbete och kunskapsproduktion. Handledd studiepraktik erbjuds sällan på enheter med vuxenutbildning. För skolledare i allmänhet finns inte någon statlig utbildning. Endast rektorer i offentlig tjänst kan få del i en grundläggande statlig rek- torsutbildning, som lagt ut på sex olika universitet. Den är ett led i styrningen av skolan och ska således i första hand förmedla kunskaper och insikter i de för statens styrning viktigaste områdena, framför allt kunskaper och insikter om det offentliga skolväsendets uppdrag, om skolans nationella mål och styrinstrument och om utvärde- 256 Reflexioner och förslag rings- och utvecklingsarbete. Utbildningen har utvärderats och i viss utsträckning kritiserats (, 1998d). Någon speciell ut- bildning för rektorer i vuxenutbildning finns inte. I kommu- nerna ges fortbildning – främst i ämnen som kommunekonomi och per- sonalhantering. anger i sin Utvecklingsplan (, 1998m) att man avser att stödja och medverka till kompetensutveckling av studievägle- dare, lärare och skolledare. har i olika sammanhang diskuterats regionala ut- vecklingscentra för att stärka personalens kompetensutveckling och stimulera utvecklingen i det kommunala skolväsendet. har också till uppgift att initiera eller delta i aktiviteter i regionala centra för skolutveckling. ska enligt sina direktiv (dir. 1997:54) belysa möjliga vägar att organisera de av regeringen förordade regionala utvecklingscentra. I det följande diskuteras främst utbildningsbehov för personal i vuxenutbildning, folkhögskolor och studieförbund. Mål för de nya vuxenutbildarna Vuxenutbildningens samhällsnytta och praktiska inriktning på sam- hällsproblem bör enligt uppfattning vidare- utvecklas. Vuxenutbildningsenheter ska kunna utvecklas till laboratorier och elektroniska knutpunkter, kunskapscentra mitt i samhället. De ska vara tillgängliga när kunskap efterfrågas eller problem behöver lösas. Vuxenutbildningens uppgift är enligt läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, inte bara att ge deltagarna möjlighet skaffa sig kunskap i form av fakta, förståelse, färdighet och förtrogenhet (SFS 1994:2), utan också att ge de studerande kunskaper med inriktning på problemlösning och det praktiska livet i ett kunskapssamhälle, där kommunikativ förmåga är viktig, liksom förmågan till flexibilitet, krea- tivitet, kritiskt tänkande och samarbete. Vuxenutbildningen måste också leda till att de studerande får ökat självförtroende och självständighet. Deltagarna måste få öva upp sin förmåga att själva söka och hantera kunskap. De måste få möjligheter att utvecklas till kritiska, självständiga, samarbetsinställda och med IT förtrogna människor, vilka själva lärt sig att ta ansvar för egna studier. Vuxenutbildningen måste ge för- utsättningar för deltagarna att själva lära sig lära. Reflexioner och förslag 257 Kunskapsförmedlingen är på väg att ändra form, metoder och inne- håll. I den nya vuxenutbildningen är inte alltid ämnet utgångspunkten utan till frågeställningar anknutna temata. I den nya vuxenutbildningen ska individualiserad undervisning i en heterogen miljö möjliggöras genom anpassning till varje studerande och dennes behov av kunskap. För att dessa mål ska kunna uppnås är det viktigt att all personal vid vuxenutbildningen – inte bara lärarna – ges möjlighet till utbildning, vidareutbildning och utveckling. Det finns flera anledningar att anta att behovet av vuxenutbildning kommer att öka ju längre vi vandrar in i kunskapssamhället. Alla män- niskor behöver som grund en treårig gymnasial utbildning – ett Kun- skapslyft för dem som saknar detta. Ofta kommer denna utbildningsnivå inte att vara tillräcklig – människor kommer att behöva komplettera med påbyggnadsutbildningar av olika slag. Högskoleutbildning för vuxna kommer att öka inte bara på så sätt att fler människor skaffar sig en grundutbildning utan också genom att fort- och vidareutbildning får en allt större omfattning. I kunskapssamhället ställs ökande krav på livslångt lärande. I huvudsak kommer det att utgöras av informellt lä- rande i arbetsliv, samhällsliv, på fritid och i föreningar men i viss ut- sträckning också av mer formellt lärande i form av kurser m.m. Om ovanstående antaganden är riktiga finns det anledning att stryka under behovet av utbildning för vuxenutbildare, vilken skulle kunna karaktäriseras av bland annat följande begrepp och områden: Att förstå utbildning som en del av vuxenlivet och då speciellt arbetslivet. En vuxenutbildare måste kunna arbeta med kompetensutveckling på företag, uppdragsutbildning i olika former, intensivutbildning av enskilda etc. En vuxenutbildare är en gruppledare och ett socialt kitt – en . Han/hon måste kunna förstå innebörden och ta kon- sekvensen av sitt ledarskap. En vuxenutbildare måste kunna ge råd och motivera dem. Den gamla lärarrollen som fakta- och kunskapsför- medlare kompletteras mer och mer av handledarrollen, där uppgiften är att stödja och stimulera de studerande på olika nivåer och i olika sammanhang att själva – och i samverkan – hämta in kunskap och värdera denna. Den nya lärarrollen ställer också särskilda krav på för- måga att samarbeta mellan olika personalkategorier, vilket blir spe- 258 Reflexioner och förslag ciellt tydligt i distansutbildningar av olika slag. Där handlar det ex- empelvis om samarbete med teknisk personal. Att kunna förstå och ta vara på deltagarnas olika erfarenheter och omsätta dem i studiesituationen är en viktig del av vuxenpedagogiken, liksom att behandla de studerande som vuxna. Vuxna ska – till skillnad mot barn och ungdomar – inte skolas in i samhället, inte fostras, utan som en länk i det livslånga lärandet fort- och vidareutbildas. De ska ha maximalt inflytande över sin studie- situation – en situation som innebär uppoffringar och kan leda till problem av olika slag med omgivningen i hem och på arbete. Konflikter – också de i utbildningssituationerna – är ofta komplicerade. Detta ställer krav på kunskap i konflikthan- tering och konfliktlösning och på förmåga att kunna gå in i konflikter och hantera dessa på lämpligt sätt. Ett par exempel kan ges. Målstyrningen i sig själv är i viss bemärkelse konfliktskapande. Den ställer krav på genomtänkta strategier och gemensam viljein- riktning hos olika personalgrupper. Samarbete mellan olika perso- nalgrupper – exempelvis i frågor som rör målstyrning och uppfölj- ning/utvärdering – är inte alltid okomplicerad. Deltagarsammansättningen har blivit mer heterogen. Deltagare ur olika invandrargrupper med sinsemellan olika kulturer och värdering- ar samt motsättningar mellan invandrare och invandrarfientliga grupperingar ger också upphov till konflikter av olika slag. Utbildning på arbetsplatser, inlärning förmedlad via videokonferenser eller direkt på Internet/intranät, via datorn på arbetet eller hem till TV-n kommer att öka i omfattning och bety- delse. Den traditionella utbildningsorganisationen kommer givetvis att leva kvar men kommer också delvis att ställas på ända. Läraren blir utbildningskonstruktören, mentorn och dirigenten. Det ställer nya krav på utbildning för vuxenutbildare. Vägledningens uppgifter ökar i omfattning och betydelse i vuxenut- bildningen. Uppsökande insatser i olika former leder troligtvis till att kortutbildade och mindre studiemotiverade nås och kanske kan motiveras för att pröva studier. Detta ställer i så fall krav på ökad och fördjupad vägledning, där upprättandet av individuella studieplaner blir en konsekvens av vägledningssamtalen. Det ställer också krav på en dy- namisk vägledning som kan lyssna in olika människors behov och in- tressen. Reflexioner och förslag 259 Ökad samverkan med arbetsförmedling, fackliga organisationer och med andra aktörer på utbildningsmarknaden är redan nu ett faktum. Det handlar exempelvis om uppsökande verksamhet, rekryteringsåtgärder till riktade grupper, individuella handlingsplaner som ska följas upp i individuella studieplaner och fördjupat kunskapsutbyte om arbetsmark- nadsläget lokalt, regionalt och nationellt. Behovet av kurativa insatser torde komma att öka. Om vuxenutbild- ningen lyckas rekrytera kortutbildade och arbetslösa i större utsträckning än , så följer med detta troligen också nya problem av olika slag – ekonomiska och sociala problem, missbruksproblem etc. Det ger upphov till större – möjligen också nya – behov av kurativa stödåtgärder än vad som varit fallet. Behovet av kurativa insatser av olika slag är också stort för människor med olika former av funktionshinder. Exemplen ovan visar att nya krav ställs på såväl vägledare som ku- ratorer och därmed också på utbildningarna för dessa pesonalgrupper. De nuvarande utbildningarna är alltför inriktade på att svara mot barns och ungdomarnas behov.