sou · GNB351d2 · 2000-01-01 00:00:00 — WHONET är en dator- mjukvara som skall kunna användas av mikrobiologer, kliniker och av andra yrkesgrupper som sysslar med infektionskontroll på den plats i världen där de arbetar. Systemet har i praktiken ännu inte fått någon större genomslagkraft. Ett av de specialprogram som WHO medverkar i är Tropical Disea- se Research Program, ett program för forskning och utbildning vad gäl- ler tropiska parasitära sjukdomar såsom lepra, flodblindhet och malaria. Programmet initierades av , Världs- banken och WHO och stöds av dessa jämte ett stort antal länder och s.k. nongovernmental organisations. Med hjälp från programmet har ett nätverk av forskningslaboratorier växt upp runt om i världen. WHO är vidare en av de FN-organisationer som står bakom FN:s samlade program mot hiv/aids i världen, . ersätter bl.a. WHO:s globala program mot aids, som funnits . Sveri- ge var mycket aktivt vid tillkomsten av och har etablerat en ständig dialog med huvudkontoret kring organisationens arbete. Enligt programmets strategiska plan skall leda och stödja åtgärder som syftar till att förhindra överföring av hivinfektion, sörja för förbätt- rad omsorg om och bättre stöd till redan smittade, nedbringa individer- nas och samhällets utsatthet för smitta samt lindra epidemins effekt på hälsa, uppehälle och välbefinnande såväl för den enskilde som för sam- hället. försöker identifiera sunda handlingssätt och strategier för förebyggande arbete och vård. Stöd ges till forskning som syftar till att utveckla nya hjälpmedel och angreppssätt. Vidare hjälper regeringar, samhällsgrupper och andra aktörer med att b ygga upp kom- petens för att själva kunna motverka epidemin, samt bedriver bl.a. verksamhet inom området övervakning och kontroll. SMI har utsetts till . Genom , som trädde i kraft , fick EG särskilda befogenheter på folkhälsans område. Artikel 3 o an- ger som politisk målsättning att gemenskapens verksamhet, på de vill- kor och i den takt som anges i fördraget, skall innefatta "bidrag till att uppnå en hög hälsoskyddsnivå". I artikel 129 (som omarbetades genom Amsterdamfördraget) återfinns den grundläggande bestämmelsen om folkhälsan. Inledningsvis sägs i artikeln att en hög skyddsnivå för män- 318 ,QWHUQDWLRQHOOW VDPDUEHWH niskors hälsa skall säkerställas när gemenskapens hela politik och verk- samhet utformas och genomförs. Vidare sägs bl.a. att gemenskapens in- satser, som skall komplettera den nationella politiken, skall inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa. Det ställs krav på att med- lemsländerna tillsammans med kommissionen skall samordna sina policies och program på dessa områden. Skyddet för hälsan har även inverkan på grundreglerna om fri rörlig- het för varor och personer. Enligt artikel 100a skall förslag till åtgärder för att upprätta den inre marknaden bl.a. utgå från en hög hälsoskydds- nivå. Principerna för den inre marknaden har kompletterats med rest- riktioner. Den fria rörligheten för varor kan begränsas med stöd av ar- tikel 36, vilken tillåter vissa restriktioner för import och transitering i syfte att skydda människors liv och hälsa. Enligt artikel 56 och rådets direktiv av (64/221/EEG) finns i viss mån även möjlighet att i detta syfte inskränka den fria rörligheten för personer. antog kommissionen ett meddelande om ramen för åtgärder på folkhälsans område (KOM (93) 559). Meddelandet uppstäl- ler kriterier för insatserna på folkhälsoområdet samt anger åtta priorite- rade områden inom vilka program skall utvecklas. Ett antal sådana pro- gram har antagits av och rådet. Programmen är inte juridiskt bindande för medlemsstaterna, men kan användas av EG- domstolen i syfte att tolka eller klargöra nivån av hälsoskydd i juridiskt bindande gemenskapsåtgärder som t.ex. direktiv. Ett av de program som antagits rör aids och vissa andra överförbara sjukdomar (beslut nr 647/96/EG av ) och utgör en fortsättning på det av rådet antagna programmet (rådets beslut nr 91/317/EEG och och rådets beslut nr 1729/95/EG) vilket gällde 1991–1995. Det nya programmet, som inte enbart rör aids utan även andra smittsamma sjukdomar, avser perioden –2000 och har en total budget om . För arbetet med programmet har kommissionen tillsatt en särskild kommitté som består av två repre- sentanter för varje medlemsstat samt en företrädare för kommissionen som ordförande. Från deltar SMI och . Prog- rammets syfte är att minska spridning av och dödlighet i aids samt före- komsten av andra smittsamma sjukdomar. Detta skall ske genom ett ut- ökat samarbete mellan medlemsländerna och genom en samordning av ländernas förebyggande po litik och program. Vidare skall man stödja olika icke-statliga organisationer, inklusive sammanslutningar av per- soner som berörs av hivinfektion. Fyra särskilda områden inom vilka insatser skall utföras har utpekats: övervakning och kontroll av smitt- samma sjukdomar, smittskyddsåtgärder, information, undervisning och utbildning samt stöd till hivsmittade och aidssjuka och bekämpning av ,QWHUQDWLRQHOOW VDPDUEHWH 319 Inom programmets ram ges, efter ansökan, ekonomiskt stöd till enskilda projekt som inriktas på något av de fyra områdena. Projekten är inte permanenta utan tilldelas resurser för en period i taget. Åtgärder till föreb yggande av smittsamma sjukdomar vidtas emel- lertid även utanför det ovan beskrivna programmet. Gemenskapen har tillsatt en kommitté för utvecklingen av ett nätverk för medlemsländer- nas epidemiologiska övervakningssystem. Medlemsstaterna har åtagit sig att följa de beslut som fattas av kommittén. De myndigheter som deltar i nätverket från svensk sida är och . Syftet är att de nationella övervakningssystemen skall samordnas genom nätver- ket, vilket skall kunna vara till nytta både i rutinmässiga och mer bråds- kande situationer. Nätverket skall bidra till att förbättra föreb yggande åtgärder mot och kontrollen av allvarliga smittsamma sjukdomar. De uppgifter som lämnas till nätverket skall vara av allmän karaktär och inte möjliggöra identifiering av enskilda. har problemet med antibiotikaresistens upp- märksammats alltmer inom EU. Ett antal initiativ har tagits i denna frå- ga. deltar såväl på det humanmedicinska som på det veterinära området med expertis för att forma de europeiska strategierna mot anti- biotikaresistens. pågick en stor utredning där flera av EU- kommissionens direktorat medverkade samt det europeiska läkemedels- verket, WHO och läkemedelsindustrin. Utredningen utmynnade i vissa konkreta förslag till åtgärder. Vidare har konsu- mentdirektorat tillsatt en tvärvetenskaplig expertkommitté som skall lämna sin slutrapport . Inom gemenskapen har vidare, genom rådets direktiv /117/EEG, etablerats ett rapporteringssystem för zoonoser. I direktivet fastslås att det är nödvändigt att genom lämpliga åtgärder förhindra och minska förekomsten av zoonoser som genom animaliska livsmedel kan utgöra ett hot mot människors hälsa, och att det därför är tillrådligt att samla in epidemiologisk information om vissa zoonoser. Direktivet före- skriver bl.a. att varje medlemsland skall utse särskilda referenslabora- torier, att det på nationell nivå skall samlas in uppgifter om vissa zoo- notiska agenser samt att kommissionen skall underrättas om de tendenser och källor till zoonotiska infektioner som konstaterats . Ett arbete som leds direkt av kommissionen och som har hög prio- ritet bland EU:s medlemsländer berör samarbetet med på smitt- skyddsområdet. fattades beslut om en "New Transatlantic Agenda" i 101 punkter. En av dessa punkter var inrättandet av en EU– US Task Force för övervakningen av smittsamma sjukdomar. De konk- reta förslagen till samarbete har bl.a. rört ett utbytesprogram för fältepi- 320 ,QWHUQDWLRQHOOW VDPDUEHWH demiologer och en global övervakning av mikrobiell resistens där det existerande WHONET skall utvärderas. 21Smittsamma sjukdomar och mänskliga rättigheter I kapitlet ges en översiktlig redogörelse för de för smittskyddsfrågorna relevanta internationella konventionerna om mänskliga rättigheter och andra internationella dokument som berör dessa frågor. Tyngdpunkten läggs vid frågor som berör tvångsåtgärder. I avsnitt 21.4 ges en närmare redogörelse för art. 5 och art. 8 i den europeiska konventionen angåen- de skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheter- na (). Kapitlet avslutas med en analys av förhållan- det mellan smittskyddslagens bestämmelser och . Redogörelsen i avsnitt 21.4 och analysen i avsnitt 21.5 b ygger främst på följande rättsfallsredogörelser och kommentarer om Stras- bourgorganens praxis samt på genomgång av tillgängliga domar från den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadom- stolen) respektive rapporter från den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna (kommissionen). ., 0lQVNOLJD UlWWLJKHWHU L HXURSHLVN SUD[LV ± HQ NRPPHQWDU WLOO (XURSDNRQYHQWLRQHQ RP GH PlQVNOLJD UlWWLJKHWHUQD, Juridik, , 1997, jämte av honom presenterade van Dijk P. m.fl., 7KHRU\ DQG 3UDFWLFH RI WKH (XURSHDQ &RQYHQWLRQ RQ +XPDQ 5LJKWV, Kluwer and Taxations Publishers, , Fawcett J.E.S., 7KH DSSOLFDWLRQ RI WKH (XURSHDQ &RQYHQWLRQ RQ +XPDQ 5LJKWV, Clarendon Press, , 1987 m.fl., /DZ RI WKH (XURSHDQ &RQYHQWLRQ RQ +XPDQ 5LJKWV, Butterworths, , 1995. 322 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU Kommitténs ordförande och huvudsekreterare har vidare besökt Euro- padomstolen och (Health Division) och diskuterat frågor rörande smittsamma sjukdomar och mänskliga rättigheter med , chef på sekreta- riat, och med och , chef respektive tjänsteman vid enheten för hälsofrågor. Frågorna rörande tolkningen av har vidare diskuterats med , justi- tieråd och medlem av kommissionen, och med , profes- sor i internationell offentlig rätt vid , . 21.2Allmänt om konventionerna om mänskliga rättigheter 1966 antogs den LQWHUQDWLRQHOOD NRQYHQWLRQHQ RP PHGERUJHUOLJD RFK SROLWLVND UlWWLJKHWHU () och den LQWHUQDWLRQHOOD NRQ YHQWLRQHQ RP HNRQRPLVND VRFLDOD RFK NXOWXUHOOD UlWWLJKHWHU. tionerna trädde i kraft . Utöver dessa grundläggande konventioner har också ett flertal särskilda konventioner antagits. Rättigheterna i FN- konventionerna har också utvidgats genom tilläggsprotokoll. vakningen av konventionerna har särskilda kontrollprocedurer inrättats. )1 NRQYHQWLRQHQ behandlar de traditionella mänskliga rättigheterna. Bestämmelserna om de särskilda fri- och rättigheterna finns i art. 6-27. Här återfinns bl.a. rätten till livet (art. 6) förbud mot tortyr m.m. (art. 7) rätten till domstolsprövning och särskilda rättssäkerhetsgarantier i domstolsförfarandet (art. 14) och rätten till privat- och familjeliv m.m. (art. 17). Enligt art. 4 får avsteg från förpliktelserna enligt konventio- nen göras om det föreligger ett allmänt nödläge som hotar nationens fortbestånd. Emellertid är förbudet mot tortyr och förbudet mot retro- aktiv strafflagstiftning s.k. absoluta rättigheter, dvs. göras från dessa förbud. ,QWHUQDWLRQHOOD NRQYHQWLRQHQ RP HNRQRPLVND VRFLDOD RFK NXOWXUHOOD UlWWLJKHWHU innehåller bestämmelser som är avsedda att garantera envar vissa minimirättigheter i ekonomiskt, socialt och kulturellt hänseende. Konventionen har karaktären av målsättningskonvention. Staterna skall enligt art. 2 till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att säkerställa att de i konventionen inskrivna rättigheterna gradvis förverkligas i sin helhet genom alla därtill ägnade medel. Detta skall i första hand ske ge- nom åtgärder på lagstiftningens område. De individuella rättigheterna återfinns i art. 6-15. Här är art. 12 av särskilt intresse. 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 323 lar rättigheter avseende hälsa och kan ses som en programförklaring för hälso- och sjukvården. Enligt artikeln erkänner konventionsstaterna rät- ten för envar att såväl psykiskt som fysiskt åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa. Staterna skall därvid vidta åtgärder som är nödvändiga för att bl.a. förhindra uppkomsten av, behandla och kontrollera epidemier, folk- och yrkessjukdomar samt andra sjukdomar. Den HXURSHLVND NRQYHQWLRQHQ DQJnHQGH VN\GG I|U GH PlQVNOLJD UlWWLJ KHWHUQD RFK GH JUXQGOlJJDQGH IULKHWHUQD () antogs 1950. Den HXURSHLVND VRFLDOD VWDGJDQ antogs 1961. rade 1953, det år då konventionen trädde i kraft. är konventionen införlivad i den svenska nationella rätten (jfr lagen (1994:1219) om den europeiska konventio- nen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläg- gande friheterna). (XURSDNRQYHQWLRQHQ innehåller bestämmelser om medborgerliga och politiska rättigheter. De särskilda fri- och rättigheterna återfinns i art. 2-14. Artiklarna behandlar rätten till liv (art. 2), förbud mot tortyr samt omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning (art. 3), förbud mot slaveri, träldom och tvångsarbete (art. 4), rätten till frihet och personlig säkerhet (art. 5), rätten till domstolsprövning och garan- tier i domstolsförfarandet (art. 6), förbud mot att döma till straff utan stöd i lag och mot retroaktiva straffdomar (art. 7), rätten till skydd för privat- och familjeliv (art. 8), rätten till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet (art. 9), rätten till yttrandefrihet (art. 10), rätten till för- samlings- och föreningsfrihet (art. 11), rätten att ingå äktenskap och bilda familj (art. 12), rätten att föra talan vid inhemsk myndighet om kränkningar av fri- och rättigheterna (art. 13) samt förbud mot diskri- minering (art. 14). Konventionens materiella regler har utvidgats ge- nom fyra tilläggsprotokoll bl.a. rörande äganderätten, rätten till person- lig rörelsefrihet och vissa bestämmelser om brottmål. Här skall nämnas att enligt art. 15 får avvikelser göras från åtagan- dena enligt konventionen och tilläggsprotokollen då särskilda omstän- digheter föreligger. Så är fallet under krig eller i annat allmänt nödläge som hotar nationens existens. Vissa rättigheter, t.ex. rätten till liv enligt art. 2 och förbudet mot tortyr m.m. enligt art. 3, är dock absoluta vilket innebär att avvikelser inte får göras från dessa rättigheter. Övervakningen av efterlevnaden av innehåller ett mer effektivt kontrollsystem än övriga internationella konventioner bl.a. eftersom kränkningar kan prövas vid en särskild domstol vars 324 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU beslut blir bindande för berörd medlemsstat. Fram till skedde prövningen av påstådda kränkningar av GHQ HXURSHLVND NRPPLVVLRQHQ I|U GH PlQVNOLJD UlWWLJKHWHUQD och av den HXURSHLVND GRPVWROHQ I|U GH PlQVNOLJD UlWWLJKHWHUQD (fortsättningsvis kommissio- nen resp. ). Dessa båda kontrollorgan är ersat- ta med en domstol, Europeiska domstolen för de mänskliga rättighe- terna. Uppgifter när det gäller övervakningen åvilar också Den HXURSHLVND VRFLDOD VWDGJDQ innehåller bestämmelser som grovt kan delas in i kategorierna skydd avseende arbete (t.ex. rätten till arbete och arbetsvillkor), socialt skydd (bl.a. hälso- och sjukvård och rätt till socialt bistånd) samt skydd rörande områden utanför arbetsmiljön (bl.a. rättigheter för barn och familjer). Stadgan inleds med uppräkning av ett antal rättsgrundsatser och principer som har karaktär av programförkla- ringar och följs därefter av 19 artiklar med bindande förpliktelser. En- ligt stadgan skall de fördragsslutande parterna erkänna att målet för den politik som de skall fullfölja med alla lämpliga medel, såväl nationellt som internationellt, skall vara att uppnå sådana förhållanden att rätts- grundsatserna och principerna skall kunna förverkligas. Såvitt gäller frågor om rätten till hälsa sägs i inledningen att "äger rätt att komma i åtnjutande av all hjälp som kan bidraga till att giva honom bästa möjliga hälsa". Denna grundsats motsvaras av art. 11 enligt vil- ken ratificerande stat förbinder sig att trygga den enskildes rätt att be- varas vid god hälsa genom att vidtaga erforderliga åtgärder i syfte att bl.a. i möjligaste mån undanröja orsakerna till ohälsa, att tillhandagå med råd och upplysningar till hälsans förbättrande och för utvecklande av känslan av personligt ansvar i hälsoangelägenheter samt att i möjli- gaste mån förebygga uppkomsten av epidemier, folksjukdomar och andra sjukdomar. Rättigheterna enligt stadgan har utvidgats genom tilläggsprotokoll. har stadgan genomgått en revision. Vid revideringen har bl.a. tillagts vissa rättigheter. Den reviderade stadgan öppnades för undertecknade 1996 men har ännu inte trätt i kraft. har också antagit ytterligare kon- ventioner rörande de mänskliga rättigheterna. Här skall särskilt nämnas den HXURSHLVND NRQYHQWLRQHQ WLOO I|UKLQGUDQGH DY WRUW\U RFK RPlQVNOLJ HOOHU I|UQHGUDQGH EHKDQGOLQJ HOOHU EHVWUDIIQLQJ (antagen 1987) och den HXURSHLVND NRQYHQWLRQHQ RP PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU RFK ELRPHGLFLQ (antagen 1997). Enligt den först nämnda konventionen, som utgör ett komplement till art. 3 i , skall en särskild kommit- té, , genom besök på fängelser, institutio- ner o.dyl. undersöka hur personer behandlas under frihetsberövande. Avsikten är att kommittén skall om möjligt förstärka sådana personers 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 325 Resultat och rekommendationer redovisas i landrapporter. Syftet med den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och biome- dicin är att skydda de mänskliga rättigheterna och respekten för män- niskors värde i biologisk och medicinsk verksamhet. Konventionen innehåller bl.a. principer och föreskrifter om information, samtycke, användningen av genteknologi, medicinsk forskning m.m. 21.3Frågor om mänskliga rättigheter och smittsamma sjukdomar i internationella rekommendationer m.m. Före hivepidemins inträde ifrågasattes sällan de internationella organen användandet av tvångsåtgärder vid smittsamma sjukdomar. Här skall dock erinras om den särskilda överenskommelsen rörande åtgärder till förhindrande av spridning av vissa smittsamma sjukdomar, Internatio- nal Health Regulations, vilken närmare beskrivs i kap. 20. Frågor om förhållandet mellan mänskliga rättigheter och hiv/aids har däremot återkommande varit föremål för diskussioner i olika internationella organ och ett stort antal resolutioner, deklarationer och rekommenda- tioner har antagits. Så har t.ex. nästan samtliga organ inom FN antagit resolutioner m.m. som berör hiv/aids och mänskliga rättigheter. Vidare har dessa frågor behandlats vid flera internationella konferenser. Frågor som rört diskriminering p.g.a. hiv/aids har rönt stor upp- märksamhet, men också frågor om tvångsåtgärder och rätten till kon- fidentialitet. I den följande framställningen redovisas de viktigaste ut- talanden och rekommendationer som gjorts av Världshälsoorganisa- tionen (WHO), FN:s kommission för mänskliga rättigheter och Europa- rådet. WHO har inte antagit närmare riktlinjer rörande förhållandet mellan åt- gärder mot smittsamma sjukdomar och de mänskliga rättigheterna. I ett flertal dokument har dock betonats vikten av respekt för de mänskliga rättigheterna som förutsättning för en framgångsrik hivprevention och vissa generella uttalanden har gjorts. I en resolution antagen av 1988, WHA 41/24, uppmärksammas medlemsstater- nas ansvar för att trygga hälsa för alla och kontrollera spridningen av 326 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU hivinfektion men även den enskildes ansvar att inte utsätta sig själv eller andra för risk att smittas av hivinfektion. Världshälsoförsamlingen uppmanar medlemsstaterna att skydda hivpositivas och aidssjukas mänskliga rättigheter och värdighet samt förhindra diskriminerande be- handling av dessa. I 1989 anordnade WHO i samarbete med FN:s center för mänskliga rättigheter en internationell konsultation rörande frågor om aids och mänskliga rättigheter. Vid konsultationen deltog ett antal ex- perter inom områdena juridik, mänskliga rättigheter, etik, religion och folkhälsa. Syftet med konsultationen var främst att ge en bättre förstå- else för dimensionen mänskliga rättigheter när det gäller hiv/aids. Un- der konsultationen diskuterades de olika rättigheternas betydelse men några slutsatser om innebörden av dessa i förhållande till olika åtgärder mot spridningen av hiv/aids gavs inte i dokumentet. I en resolution , WHA 45/35, uttalade Världshälsoförsamlingen att när det gäller hiv/aids finns det inte några folkhälsoskäl för åtgärder som begränsar individens rättigheter, särskilt åtgärder som innebär tvångsvis screening (om detta begrepp se kap. 5). Detta uttalande har senare vidhållits i ett antal resolutioner. 1986 tillkom WHO:s globala program mot aids. I samband med att strategierna för det globala förebyggande programmet fastställdes behandlades i ett särskilt dokument sociala aspekter av prevention och kontrollåtgärder. I detta dokument, "Social Aspects of AIDS Preven- tion and Controlprograms", framhölls bl.a. att förebyggande arbete och kontrollåtgärder kan utföras effektivt på ett sådant sätt som respekterar och skyddar mänskliga rättigheter samt att det inte finns några folk- hälsoskäl som berättigar isolering, karantän eller några diskriminerande åtgärder enbart av den anledningen att en person misstänks ha eller har smittats av hivinfektion. Grunden för detta var enligt dokumentet främst det förhållandet att hivinfektion inte sprids genom social kontakt (casual contact) utan nästan enbart sprids genom handlingar som står under individens kontroll. Dessa ståndpunkter har sedermera vidhållits i senare antagna globala program för hiv/aids-prevention samt i olika riktlinjer som antagits av WHO:s globala program för aids och av det organ som 1996 tog över aidsprogrammet, . 21.3.3FN:s kommission för mänskliga rättigheter Frågor om hiv/aids och mänskliga rättigheter har sedan slutet av 1980- talet behandlats i ett flertal resolutioner och rapporter av såväl FN:s kommission för mänskliga rättigheter och dess underkommission för förhindrande av diskriminering och skydd för minoriteter. 6PLWWVDPPD VMXNGRPDU RFK PlQVNOLJD UlWWLJKHWHU 327 nen 1989/11 fastslog FN:s kommission för mänskliga rättigheter att alla män och kvinnor är berättigade till skydd mot diskriminering som är relaterad till deras hälsotillstånd. I ett antal efterföljande resolutioner fastslås att diskriminering som grundas på hiv/aids är förbjuden enligt de internationella reglerna om mänskliga rättigheter och staterna upp- manas att försäkra sig om att deras lagar, handlingsprogram m.m. res- pekterar de mänskliga rättigheterna, däribland individens rätt till privat- liv och integritet, samt förbjuder diskriminering grundad på hiv/aids. hölls i samarbete med en andra interna- tionell konsultation om hiv/aids och mänskliga rättigheter. Vid konsul- tationen deltog 35 experter inom området för aids och mänskliga rättig- heter. Konsultationen antog riktlinjer för hiv/aids och mänskliga rättig- heter vilka FN:s kommission för mänskliga rättigheter i resolutionen /27 inbjuder staterna att efterfölja. Riktlinjerna behandlar dels frå- gor rörande de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter och dels olika åtgärder som staterna bör vidta för att tillse att de mänskliga rättigheterna respekteras och för att uppnå de hivrelaterade folkhäl- somålen. Staternas direkta åtgärder har manifesterats i 12 huvud- punkter rörande bl.a. utformningen av hälso- och strafflagstiftning samt tillgången till stöd och hjälp för grupper som är särskilt utsatta. Av särskilt intresse är frågor som rör de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter. I riktlinjerna framhålls inledningsvis att främjandet och skyddet av de mänskliga rättigheterna utgör ett grund- läggande element för förhindrande av spridningen av hivinfektion och för att minska sjukdomens följder för dem som smittats. Enligt riktlin- jerna är främjandet av de mänskliga rättigheterna nödvändigt både för att skydda de smittades inneboende värdighet och för att nå folkhälso- målen, därvid bl.a. att minska sårbarheten för hivinfektion och att för- må individer och befolkningsgrupper att ta ansvar för hiv/aids.