sou · GNB333 · 2000-01-01 00:00:00 — avvi- sade klagan på hög hyra eftersom nämnden bedömde att det inte före- låg ett hyresförhållande. gjorde samma bedömning (SÖH 98/287). Som redovisats i kapitel 3 har socialförsäkringsutskottet aktualiserat frågan om det finns risk att kommunerna sätter höga hyror i tvåbädds- rum för att därmed maximera BTP. För att skydda de boende mot oskäligt höga boendeavgifter och undvika felaktiga incitament för kommunerna föreslår jag ett tak för avgiften för boendet i två- och flerbäddsrum. Med ledning av Socialsty- relsens kartläggning 1996 1 bör taket sättas till högst av bas- beloppet (nivå). Boendeavgiften förut- sätts under detta tak variera med hänsyn till standarden. Enligt utredningens direktiv skall utredaren bl a kartlägga kommuner- nas tillämpning av självkostnadsbegreppet. Som redovisats i kapitel 4 är den rättsliga innebörden av självkostnad för kommunerna den totala kostnaden för visst verksamhetsområde, t.ex. all äldreomsorg i hemmet eller allt särskilt boende i kommunen. Självkostnadsbegreppet i 35 § 1 följer och utvärderar 1996:6 sid 11; Snitthyran var +|JVWD DYJLIW 197 SoL och 19 § LSS bör dock ses mot bakgrund av tidigare stadgande om ålderdomshemsavgifter att vården inte fick överstiga vad som mot- svarade vårdplatsens andel i kostnaden för hemmets anläggning, un- derhåll och drift. I kommunallagen har självkostnadsprincipen precise- rats varvid tidigare rättspraxis bibehållits att med självkostnad avses det totala avgiftsuttaget för en verksamhet 2. 8.3.2Kommunerna följer lagens intentioner När kommunerna utformar sina taxesystem har i stort sett alla kommu- ner valt att tolka lagen i linje med vad som gällde i äldre socialtjänst- lagstiftning. Kostnaden för en viss tjänst som t.ex. plats i särskilt bo- ende med helinackordering får utgöra taket för vad kommunen enligt sitt taxesystem får debitera i avgift. I uppföljning av avgifter 1996 framkom att detta normalt sett gäller inte bara för särskilt boende utan även i de fall då den enskilde enbart har enstaka servicein- satser. Det av mig föreslagna nationella taket för avgifter om kan vara högre än kostnaden för de insatser den enskilde erhållit en viss månad. En relativt stora grupp hemtjänsttagare har hjälp (av de som har hemtjänst). Kostnaderna att tillhandahålla viss insats kan variera, men torde kunna ligga lägre än för personer med enbart hjälp med vissa serviceinsatser. Enligt min mening ger självkostnadsprincipen en alltför vid ram för fastställande av de avgifter som regleras i 35 § SoL och 19 § LSS. Jag föreslår att det därför i dessa lagrum i stället införs en bestämmelse innebärande att avgiften inte får överstiga den faktiska kostnaden för utförandet. Med detta avses kommunens genomsnittliga kostnad för att tillhandahålla den biståndsbedömda insatsen. I kostnaden inräknas alla kostnader som kommunen har, såväl ersättning till egenregienhet/ent- reprenör/motsvarande som overheadkostnader. Kostnaden för hemtjänst beräknas med ledning av kostnaden och det antal timmar som normalt erfordras för att utföra de biståndsbedömda insatserna. Vid beräkning av kostnader i särskilt boende bör, i den mån de boende inte har individuellt bedömda in- satser, den genomsnittliga kostnaden avse snittkostnaden för att till- 2 /94:188 sid 81 ff 198 +|JVWD DYJLIW handahålla en plats i kommunens särskilda boenden. På motsvarande sätt beräknas kostnad för korttidsboende och dagverksamhet. Denna bestämmelse kompletterar förslaget om avgiftstak och blir aktuellt t.ex. i de fall då den enskilde har begränsade serviceinsatser eller har hjälp endast under en mindre del av månaden. Det måste emellertid kunna förutsättas att kommunen i dessa fall anpassar av- giften till den tidsperiod insatsen givits. Beträffande avgift för kost innebär förslaget att avgiftsutrymmet begränsas till den genomsnittliga kostnaden för att producera maten, dvs. för kökspersonal, råvaror, lokalkostnader, overhead m.m. När den enskilde erlägger avgift för äldre- och handikappomsorg enligt SoL bör kommunala insatser enligt HSL erbjudas kostnads- fritt. I den mån en kommun som har hälso- och sjukvårdsansvar i ordinärt boende väljer att ha en särskild besöksavgift för insatser enligt HSL finns rättsliga möjligheter att träffa överenskommelse om gemensamt högkostnadsskydd. Avgiftsfrågor beträffande bostäder med särskild service jämlikt LSS bör utredas i särskild ordning. Översyn av rätten att bibehålla avgiftsfri personlig assistans vid fyllda pågår i regeringskans- liet. Avgifter för hem för vård och boende bör ses över. 9.1Avgifter för hälso- och sjukvård Enligt 26 § HSL får vårdavgifter tas ut av patienterna enligt grunder som eller kommunen bestämmer i den mån inte annat är särskilt föreskrivet. Kommunerna har rätt att ta ut avgift för de sjuk- vårdsinsatser kommunen ger med stöd av 18 § HSL. I särskilt boende har alla kommuner ansvaret för hemsjukvård exkl. läkarinsatser. I ordi- närt boende har cirka hälften av landets kommuner avtalat med sitt landsting om motsvarande ansvar även i ordinärt boende. I HSL föreskrivs att hälso- och sjukvård skall ges på lika villkor, vilket bl.a. innebär att avgifterna inte får vara inkomstdifferentierade. För öppen hälso- och sjukvård inom ansvar gäller ett högkostnadsskydd som innebär att kostnaderna inte skall överstiga . För kommunernas hälso- och sjuk- vård gäller att kommunernas avgifter inte, tillsammans med avgifter för 200 gYULJD WD[HIUnJRU äldreomsorg enligt 35 § SoL, får vara större än att den enskilde förbe- hålls tillräckliga medel för sina personliga behov. Kommunerna har också rätt att ta ut avgifter för inkontinensartiklar som förskrivs inom ramen för kommunernas hälso- och sjukvårds- ansvar. 9.1.2Taxesystemen för hälso- och sjukvård I särskilt boende är det ovanligt med en uppdelning av avgiften i en del för vård enligt HSL, en annan för service och omsorg enligt SoL. I den mån det förekommer gäller det personer som bor i och har hemsjukvård men inte hemtjänst. I närmare hälften av kommunerna är hemsjukvården avgiftsfri i särskilt boende och endast ett mindre antal kommuner har en från hemtjänsttaxan fristående hemsjukvårdstaxa. Även i ordinärt boende är det ovanligt att kommuner som har hemsjuk- vårdsansvar debiterar separata avgifter om personen har både hemsjuk- vård och hemtjänst. Endast var tredje kommun som har hemsjukvårds- ansvar i ordinärt boende har en särskild taxa för hemsjukvården. I de kommuner som tar ut en särskild avgift debiteras denna an- tingen eller per besök. Det genomsnittliga beloppet per må- nad var år och motsvarande per besök var . Det saknas aktuella uppgifter om de faktiskt debiterade avgifterna för hemsjukvård. I SCB:s Hinkundersökning 1994 ställdes frågan. An- talet personer som svarat är litet varför uppgifterna är osäkra. Hälften hade en kostnad som var lägre än , dvs. +DGH KDGH HM KHPVMXNYnUG VDPW KXU DYJLIWHQ I|U KHP VMXNYnUG GHELWHUDGHV SHUVRQHU ERHQGH L RUGLQlUW ERHQGH RFK VHU Källa: HINK 95 och 96, enligt , Äldreuppdraget 97:8 1Äldreuppdraget 98:4, sid 27 2Taxor för vård och omsorg, sid 39 gYULJD WD[HIUnJRU 201 I de fall då avgiften för hemsjukvård anses ingå i avgiften för hemtjänst kan detta innebära endera av följande alternativ: ·Den är i praktiken kostnadsfri för den person som har hemtjänst ·Den påverkar omsorgsnivån, och kan därmed höja avgiften om per- sonen när hänsyn tas till insatser enligt både SoL och HSL kommer upp i en högre omsorgs- och därmed taxenivå. I de fall en kommun har en insatsrelaterad taxa och låter omfattningen av hemsjukvården påverka omsorgs- och därmed taxenivån måste det betraktas som att avgift debiteras för hälso- och sjukvård. Avgiftens storlek är beroende inte bara av utan också hemsjukvår- den. Om taxan då, vilket ju är det vanliga, även är inkomstrelaterad innebär det att kommunen har en inkomstdifferentiering för hälso- och sjukvård, vilket som vi konstaterat inte är lagligt. Till utredningen har överlämnats fråga om det rättvisa i att personer som bor så att man har hemsjukvård inte får eventuella av- gifter för denna inräknade i högkostnadsskydd. Avgift för distriktssköterskeinsats i hemmet ingår inte i högkost- nadsskyddet om man bor i en kommun som har ansvaret för hemsjuk- vård i ordinärt boende. I övriga kommuner skiljer det sig mellan den äldre som bor i ordinärt boende och den som hyr en lägenhet i ett ser- vicehus. För den sistnämnde ingår eventuella avgifter för hemsjukvård inte i högkostnadsskyddet. De som har som sjukvårdshuvudman har ett högkost- nadsskydd om . För de som har kommunen som sjukvårdshu- vudman kan kostnaden bli väsentligt högre. Detta kan anses innebära att vård inte ges på lika villkor i landet. En lösning många kommuner valt är som vi sett att inte debitera några avgifter eller att låta hemsjukvården ingå i, men i praktiken inte påverka hemtjänsttaxan eller avgiften i det särskilda boendet. En annan lösning kan vara att finna former för att högkostnadsskyd- det skall kunna gälla all öppen hälso- och sjukvård oberoende av om primär- eller sekundärkommunen är huvudman. Denna fråga har be- handlats såväl av som av HSU 2000. HSU 2000 skriver i sitt betänkande Reform på recept (SoU 1995:122) Kommittén har – efter att ha övervägt för- och nackdelarna med olika lösningar – stannat för att inte föreslå ett statligt reglerat hög- kostnadsskydd som omfattar såväl kommunala som landstings- 202 gYULJD WD[HIUnJRU kommunala avgifter för hälso- och sjukvård. Kommittén vill dock peka på möjligheten för landsting och kommuner att avtala om att kommunala sjukvårdsavgifter skall inordnas i högkostnadsskyddet. Regering och riksdag följde kommitténs förslag. gällande lagstift- ning innebär att hälso- och sjukvårdsavgifter en kommun tar ut i sär- skilda boendeformer inte kan samordnas med högkost- nadsskydd. Däremot kan en kommun som har träffat överenskommelse med sitt landsting om hemsjukvårdsansvaret i ordinärt boende även avtala om att eventuella avgifter för hälso- och sjukvården ska omfattas av högkostnadsskydd. 9.1.4Taxor vid gemensamt huvudmannaskap Hos utredningen har även aktualiserats de taxeproblem som uppstår när kommun och landsting samverkar, t.ex. om en gemensamt finansierad rehabiliteringsenhet för äldre. Sådana gemensamma verksamheter växer fram på flera håll i landet, bl.a. tack vare de särskilda utveck- lingsmedel som ställde till förfogande på regeringens uppdrag ("Rehab äldre 300"). torde gälla att den enskilde skall betala den avgift som fastställts av huvudmannen för hälso- och sjukvården i den boen- deform man bor i. Bor man i ordinärt boende betalar man "lands- tingstaxan", i särskilt boende "kommuntaxan" i de fall då ansvaret för hemsjukvård är uppdelat på huvudmännen. Det innebär att personer, som på samma ställe får samma rehabilitering, kan få betala olika av- gift. Det innebär vidare att i den mån avgift debiteras så räknas det för den ene in i högkostnadsskydd, medan det för den andre enbart stäms av mot dennes förbehållsbelopp. Huvudmännen i bl.a. i har påtalat att detta för- svårar samverkan och kan ge felaktiga incitament för den enskilde att efterfråga rehabilitering. Även i detta fall har lösningen vanligen blivit att ingen avgift debiteras. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv kan detta vara klokt. Rehabilitering är oftast effektiv långt upp i åldrarna och kan i vart fall för innebära ökad självständighet. Det ger inte bara en bättre livskvalitet utan också minskat behov av äldreomsorg. Det kan också senarelägga sjukvårdsbehov. De äldsta åldersgrupperna, som är målgruppen för flertalet "Samrehabiliteringsenheter", har sällan en onödig efterfrågan på rehabilitering. Snarare kan en avgift vara en försvårande faktor i arbetet med att motivera dem till rehabilitering. gYULJD WD[HIUnJRU 203 9.1.5Lokala lösningar bör eftersträvas Som redovisats i flera kapitel pågår en integrering mellan vård, omsorg och service i äldreomsorgen. Det är önskvärt att en sådan utveckling inte försvåras av taxesättningen. Detta sker enklast genom en taxa där enbart hemtjänst och annan äldreomsorg påverkar avgiften, medan hemsjukvård erbjuds kostnadsfritt. Denna möjlighet finns för kommunerna och är den vanligaste formen, varför det enligt min bedömning inte erfordras någon lagstiftningsändring. I de fall då den enskilde enbart har kommunala insatser enligt HSL kan kommunerna erbjuda avgiftsfri hemsjukvård. Detta är ett sätt att garantera att ingen får högre kostnader för öppen hälso- och sjukvård än på grund av att de har hemsjukvård. En annan lösning är som vi sett att kommuner som enligt avtal med sitt landsting har ansvaret för hemsjukvården i ordinärt boende kan träffa avtal med om gemensamt högkostnadsskydd. Detta torde för huvudmännen innebära ett marginellt intäktsbortfall men vara av betydelse för enskilda individer. Träffas avtal mellan huvudmännen om kommunala hälso- och sjuk- vårdsavgiften i ordinärt boende inskränker detta inte kommunens skyl- dighet att bevaka att den kommunala avgiften inte inskränker den en- skildes förbehållsbelopp. 9.2Några avgiftsfrågor i övrigt 9.2.1Olika avgifter i SoL och LSS I vissa fall kan det uppstå problem när en insats kan beviljas såväl som avgiftsfri insats enligt LSS och som avgiftsbelagd insats enligt SoL. I gruppbostad eller servicebostad ingår personlig hjälp i boendet. I sär- skilt anpassad bostad måste den enskilde ha rätt till personlig assistans eller hemtjänst för att få samma insats. Om personen inte har rätt till personlig assistans enligt LSS och beviljas erforderlig hjälp enligt SoL innebär det att avgift kan komma att debiteras. Denna fråga ligger utanför utredningens område, men jag vill peka på den eftersom den väckts under utredningen. Ett annat problem som påpekats är avgiftskonsekvens som kan följa när en person som haft personlig assistans jämlikt LSS fyller och i stället får insatsen jämlikt SoL. När en person som haft personlig assi- stans fyller upphör rätten till assistans enligt LSS eller assistan- sersättning enligt . Den enskilde beviljas då vanligen motsva- rande insatser enligt SoL. Det kan innebära att den enskilde från en 204 gYULJD WD[HIUnJRU månad till en annan får en hög avgift för den assistans som fram till 65- årsdagen var avgiftsfri. I en rapport inom ramen för uppföljningen av handikappreformen har belyst de problem detta skapar. föreslog efter mönster från ett regelverk där avgiften successivt trappas upp efter fyllda . Frågan om rätten att få behålla personlig assistans vid fyllda bereds inom . 9.2.2Avgift för "hem för vård och boende" Efter lagändring som trädde i kraft är hem för vård och boende jml 23 § SoL inte längre avsett enbart för missbrukare utan också för människor med t.ex. problem av social eller psykisk karaktär. Bestämmelse om avgift för hem för vård och boende finns i 34 § SoL. Där regleras dock endast avgift för det fall missbrukare bor i ett hem för vård och boende. Bestämmelser för andra grupper saknas. Även denna fråga ligger utanför utredningens område, men jag vill peka på den eftersom det till utredningen har påpekats det angelägna att i lag ange avgiftsbestämmelser tillämpliga även när andra än missbrukare bor i hem för vård och boende. 10 Kostnader för förslagen De av utredningens förslag som har inverkan på utgifter och intäkter för stat, kommun och enskilda är främst tydligare riktvärde för förbehållsbelopp och tak för avgift för hemtjänst. Det intäktsbortfall som kommunerna får med de föreslagna för- ändringarna i regelverket avseende riktvärde för förbehållsbelopp och avgiftstak kan uppskattas till högst . Av dessa svarar förbehållsbeloppet för och avgiftstaket för . En känslighetsanalys har gjorts av hur intäktsbortfallet påverkas av ökande inkomster i pensionärskollektivet. kan intäktsbort- fallet vara större än . Detta beror helt på det föreslagna avgiftstaket. I detta kapitel redovisas även 28 alternativa förslag, som ger ett intäktsbortfall . Ju lägre avgiftstak, desto mer ökar intäktsbortfallet . Vidare har andra frågor som utredningen väckt betydelse, såsom ·Brandskydd i särskilda boendeformer ·Begreppet särskilt boende införs i fastighetstaxeringslagen. ·Alla med egen TV betalar TV-licens oavsett typ av särskild bo- endeform Vissa, möjligen flertalet , kan behöva ett förstärkt brand- skydd. Investeringskostnaderna är ej möjliga att beräkna. Om be- greppet särskilt boende införs i fastighetstaxeringslagen innebär det ett bortfall av skatteintäkter för staten om mycket grovt räknat kring . 206 .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ I utredningen har diskuterats olika sätt att säkerställa att den enskilde har tillräckliga medel för sina egna behov, och att skillnader i avgifter för samma typ av insats begränsas. De modeller som diskuterats är i korthet 5LNWYlUGH I|U I|UEHKnOOVEHORSS QHGDQ NDOODG K|JUH Ordinärt boende: Ensamboende , makar/sammanboende . Särskilt boende med helinackordering: Ensamboende , makar/sammanboende . (allt nivå). $OWHUQDWLYW ULNWYlUGH I|U I|UEHKnOOVEHORSS QHGDQ NDOODG OlJUH Ordinärt boende: Ensamboende , makar/sammanboende . Särskilt boende med helinackordering: Ensamboende , makar/sammanboende . Utredaren har stannat för att föreslå ett avgiftstak om . Utöver detta har sex alternativ beräknats: "tak" vid 200, 500, 700, 900, 2 000 samt . Som en möjlighet att begränsa de marginaleffekter som uppstår genom kombinationen av skatter, reducering av bostadsstöd och avgifter har en modifiering av "30/20-regeln" beräknats. I enlighet med vad som redovisats ovan skulle en sådan bestämmelse kunna utformas som att den enskilde skall ha kvar riktvärdet för förbehållsbelopp samt av inkomster överstigande folkpension jämte pensionstillskott. .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ 207 Tabell 30. ,QWlNWVERUWIDOO I|U NRPPXQHUQD WNU ,QWlNWVERUWIDOO EHURHQGH DY *) Denna kostnad beror på spärren mot för höga marginaleffekter Källa: Beräkningar av SCB för I tabellen redovisas utfallet för 28 olika alternativ. Den lägsta kostna- den, , uppstår om inget riktvärde införs för förbehållsbe- loppet, men ett tak sätts för avgifterna vid . Det är det alternativ som är redovisat med i kolumnen förbehållsbelopp med "dagens" och i kolumnen avgiftstak med . 208 .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ Utredningens förslag återfinns på raden högre förbehållsbelopp, av- giftstak om . Utredningen bedömer att intäktsbortfallet sanno- likt är högst . Av denna kostnad beror på rikt- värdet för förbehållsbelopp och på avgiftstaket. Reduktionen av kommunernas intäkter av avgifter har beräknats av SCB med den så kallade FASIT-modellen. SCB har utarbetat en metod för att i denna modell kunna göra beräkningar på makronivå av effekter av äldres avgifter. Utgångspunkten är de avgifter enskilda individer faktiskt betalat. Uppgifter om detta hämtar SCB in i sin årliga studie om hushållens inkomster (HINK). I HINK ingår data som erhålls via offentliga register, vidare data som erhållits via intervjuer med cirka 15 000 hushåll (motsvarar cirka 27 000 individer) samt för ålders- pensionärer uppgifter som insamlats från respektive kommun. Uppgif- terna om äldreomsorg har inhämtats – 1997, då antalet äldre personer utökats för att kunna få fram säkrare data om äldres kostnader för hälso- och sjukvård och äldreomsorg. Cirka 8 000 ålders- pensionärer har ingått i studien dessa år. Den enskilde själv har lämnat uppgifter om bl.a. sin boendekostnad och utgifter för hälso- och sjukvård och tandvård. Från offentliga re- gister har uppgift hämtas om disponibel inkomst m.m. Respektive kommun har lämnat uppgifter om vad de personer i Hinkurvalet som har äldreomsorg betalar i avgifter för vård och om- sorg, kost samt hyra i särskilt boende under- sökningsåret. I modellen ingår data om samtliga personer. Taxekonstruktionerna har lagts in för de 50 största kommunerna för att få ett tillräckligt antal personer som omfattas av ett visst taxesystem. Kommunernas intäkter beräknas med ledning av vad dessa personer betalat för boende, kost, vård, omsorg och service till kommunen. Uppräkning görs till riksnivå med ledning av de vikter som utarbetats för FASIT-modellen. Härvid har övriga kommuner antagits ha ungefär liknande avgiftsnivåer och taxekonstruktioner som sin residenshuvudstad. Uppräkningen har i FASIT-modellen gett en viss undertäckning av antalet äldreomsorgstagare jämfört med den nationella statistiken avse- ende november respektive år. En uppräkning av de via FASIT-model- len beräknade beloppen har därför gjorts av (antal äldreomsorgstagare enligt socialtjänststatistiken dividerad med antalet enligt FASIT-modellen multiplicerat med beräknat intäktsbortfall). .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ 209 För personer i ordinärt boende och serviceboende har effekterna be- räknats med ledning av HINK 1996 men nivåer och avser således de förhållanden som gäller . 6SHFLDOEHUlNQLQJ I|U VlUVNLOW ERHQGH I SCB-modellen finns enbart taxor för hemtjänst med. För BoA-utred- ningen har SCB kompletterat med en metod för att även kunna beräkna effekterna av ändrade taxeregler för äldre i särskilt boende med he- linackordering. I de alternativ där utgångspunkten är nu gällande förbehållsbelopp ("dagens" i tabellen ovan) har beräkningarna gjorts för alla där man kan särskilja avgifter för vård, omsorg och service från hyran. I de fall då kosten inte är särskild från avgift för vård och omsorg har kostdelen av avgiften beräknats till och dragits ifrån avgiften med antagandet att det som då återstår kan anses vara avgift för vård och omsorg. Detta innebär en viss överskattning av omsorgsavgiften, eftersom den genomsnittliga kostavgiften är högre. I de fall då beräkningarna bygger på vi ssa riktvärden för förbehålls- beloppet ("högre" resp "lägre" i tabellen ovan) ingår alla, även de som betalar "helinackorderingsavgift", dvs. en gemensam avgift som avser såväl boendekostnaden, kosten som vården. Om den enskilde inte har sitt förbehållsbelopp kvar när såväl avgift för vård och omsorg som kost satts ned till har reduktion gjorts av hyran. I princip är, som redovisats i kapitel 3, hyra inte en avgift och skall således inte reduce- ras för personer som betalar en separat hyra. Den överskattning av re- duktionen detta innebär torde dock vara försumbar. Respektive kommuns taxeregler har justerats så att ingen skall kunna betala mer än de olika tak som ingått i de alternativa beräkningarna. För kommuner som inte har separat vård- och omsorgsavgift i särskilt boende antas att vård- och omsorgsdelen i taxan är ungefär lika som den majoritet av kommuner som har separarat hyra och kost från avgiften. Intäktsbortfallet är differensen mellan faktiskt erlagda avgiftsintäk- ter och vad kommunerna skulle få om ingen betalar mer än "taket". 210 .RVWQDGHU I|U I|UVODJHQ För varje person som ingår i modellen har beräknats vad personen har kvar när från disponibel inkomst (som inkluderar BTP) dras bostads- kostnad och faktiskt erlagd avgift. Avgiften har reducerats så att perso- nen skall ha kvar lägst aktuellt riktvärde för förbehållsbeloppet. Re- duktion har som nämnts gjorts såväl på avgiften för vård och omsorg som kost och boende. Reduktionen av avgiften = intäktsbortfallet. Avgiften har reducerats så att personen skall ha kvar lägst riktvärdet för förbehållsbeloppet + av nettoinkomst överstigande grundpensio- nen. Reduktionen av avgiften = intäktsbortfallet. En känslighetsanalys har gjorts av hur intäktsbortfallet påverkas av att andelen äldre med högre inkomster ökar. En beräkning har gjorts i ett femtonårsperspektiv. Bland beräkningsförutsättningarna kan nämnas att andelen äldreomsorgstagare av befolkningen förutsatts vara densamma som liksom fördelningen på olika omsorgsformer (hemhjälp i olika insatsnivåer, särskilt boende med helinackordering, dagverksamhet m.m.). Vidare har antagits att andelen äldreomsorgstagare som är män resp kvinnor och ensamboende resp sammanboende är densamma . SCBs befolkningsprognos har använts. Antalet äldreomsorgstagare har förutsatts öka i proportion till ökningen av antalet äldre. Vidare har kommunerna antagits ha samma taxeregler som .