sou · GNB3108 · 2000-01-01 00:00:00 — Slutligen har en kammare svarat att man inte begär in yttrande när det står klar att det inte kan bli fråga om åtalsunderlåtelse eftersom tingsrätten ändå ofta inhämtar yttrande. På utredningens fråga i vilken utsträckning det ges anvisningar om hur yttrande kan begränsas har det övervägande antalet åklagarkammare svarat att anvisningar om begränsningar aldrig ges eller ges i liten utsträckning. Flera kammare har dock påpekat att, om det finns ett tidigare yttrande, endast en komplettering begärs. Ett par kammare har hänvisat till att man ger anvisningar enligt Riksåklagarens mall i datasystemet. Utredningen har vidare ställt frågor om yttranden normalt inkommer inom den tid som anges i begäran. Flertalet åklagarkammare har svarat att yttranden normalt kommer in inom den angivna tiden. Nästan lika många har dock angett att så inte är fallet. Den fördröjning det blir fråga om varierar enligt svaren mellan en och . Den vanligaste orsaken till förseningen är att inte har lyckats sammanträffa med den unge och dennes familj. Andra vanliga orsaker som uppgetts är stor arbetsbelastning, resurs- och tidsbrist, semester samt sjukdom. Ett par åklagarkammare i två storstadsområden har anfört att det tar tid innan rätt handläggare får ärendet på sitt bord. Som orsaker till förseningar har också angetts att socialnämndens sammanträde avvaktas och att inte är klar över vilka åtgärder man skall föreslå. När inte hinner få klart yttrandet begärs enligt nästan samtliga svar alltid anstånd, ofta per telefon. Skälen för begäran om anstånd anges regelmässigt och normalt bifaller åklagarna social- tjänstens begäran. På frågan om det förekommer att avger sina yttranden muntligt har de allra flesta åklagarkammare anfört att det inte före- kommer muntliga yttranden. Av de kammare som svarat att det före- kommer har nästan samtliga uppgett att detta endast sker undantagsvis i brådskande fall. Från åklagarna har i enkätsvaren framförts att yttranden har blivit sämre ungdomsmålsreform och att de 88 Utredningens enkätundersökning m.m. inte håller tillräckligt hög kvalitet. Det har också påpekats att social- tjänstens handläggning av ungdomsmål är mycket varierande. Utredningen har frågat tingsrätterna i vilken utsträckning domstolen hämtar in yttranden från , hur som normalt ges för att inkomma med ett yttrande och om denna tidsfrist normalt kan hållas. Flertalet av tingsrätterna har svarat att yttranden sällan inhämtas eftersom det oftast finns med ett yttrande som åklagaren inhämtat innan målet kommer in till tingsrätten. I de fall tingsrätten inhämtar yttrande är det för det mesta fråga om att det behövs en komplettering. Några tingsrätter har anfört att de inhämtar yttrande om den unge är och åtalet gäller ett brott för vilket är föreskrivet fängelse . Någon tingsrätt har uppgett att yttrande inhämtas om det kan bli aktuellt med vård inom . En annan har svarat att man inhämtar yttrande om den tilltalade är och redan föremål för åtgärder. Slutligen har en tingsrätt angett att när det gäller tilltalade avgörs det från fall till fall om yttrande skall inhämtas och att det i dessa fall i stället ofta inhämtas personutredning från kriminalvården. De flesta tingsrätter har anfört att man begär in yttrandet inom en tidsram som gör att tingsrättens tidsfrist enligt 29 § andra stycket LUL kan hållas. Enligt flertalet tingsrätter inkommer yttrande . På frågan om det förekommer att avger sina yttranden muntligt har de flesta tingsrätter svarat att det inte förekommer. I de fall så sker är det mest fråga om att muntligen komplettera ett skriftligt yttrande. Utredningen har ställt frågan om innehållet i yttranden ger ett tillräckligt bra underlag för påföljdsbedömningen. I stort sett lika många tingsrätter har svarat att yttranden ger ett tillräckligt underlag för påföljdsbedömningen som att de inte gör det. De flesta som anser att det föreligger brister anför att det behövs tydligare påföljdsförslag och bättre beskrivningar av vad den planerade vården kommer att innebära. Några tingsrätter har påpekat att man förväntar sig en förbättring genom de nya regler i LUL som trädde i kraft . Tingsrätterna har lämnat en del allmänna synpunkter på social- tjänstens yttranden. Det har framförts att yttranden är bristfälliga och att kvaliteten måste höjas. Det har anmärkts att kvali- Utredningens enkätundersökning m.m. 89 teten på yttrandena har sjunkit efter reformen. Att tingsrätten i stor utsträckning inte längre behöver begära in yttranden eftersom detta redan har gjorts av åklagaren är också ett påpekande som har gjorts. På utredningens fråga vilka arbetsinsatser om normalt krävs för att upprätta ett yttrande varierar svaren. I princip samtliga har angett att man har åtminstone ett sammanträffande med den unge och dennes vårdnadshavare. Många har svarat att man kontaktar skola och liknande för referenser. Genomgång av befintligt aktmaterial och inhämtande av uppgifter från andra myndigheter är också vanliga svar. Vidare har många uppgett att det görs en bedömning och analys av den unges vårdbehov innan yttrandet färdigställs. Flera har också påpekat att det krävs olika administrativa åtgärder i samband med yttrandet liksom att detta kommuniceras med de berörda. Det har i flera fall påpekats att det beror på om den unge är känd hos eller ej vilka arbetsinsatser som krävs för att upprätta ett yttrande. Frågan om hur det normalt behövs för att upprätta ett yttrande har besvarats något olika. I vissa svar har angetts i timmar vilken arbetsinsats som behövs. De flesta svaren har dock angett den tidsperiod som behöver för att kunna färdigställa yttrandet. Svaren varierar här mellan en och . Det vanligaste svaret är att det normalt behövs två–. Det har påpekats att tidsåtgången beror på om den unge är känd för eller inte. Utredningen har frågat hur normalt har på sig för att inkomma med yttrande och om brukar kunna hålla . Enligt socialtjänsternas svar varierar tiden mellan och . Det vanligaste svaret är . I ett par svar har påpekats att får på sig om det är tingsrätten som begär in yttrandet än när åklagaren gör det. Nästan samtliga har svarat att man oftast kan avge yttrandet inom den tidsfrist som anges. I ett par fall har det dock angetts att det är vanligt att man måste begära förlängd tid och i ett fall att så sker i cirka hälften av ärendena. Vad gäller orsakerna till att man måste begära förlängning har de flesta angett att man inte har kunnat få till stånd ett sammanträffande med den unge och dennes familj samt hög arbetsbelastning. Andra orsaker som har angetts är att utredningen är komplicerad, att man väntar på ett utlåtande från barn- och ungdomspsykiatrin, att det är fråga om grövre brott eller gängbrottslighet samt att handläggare blir sjuka eller har semester. I något fall har påpekats att det förekommer att 90 Utredningens enkätundersökning m.m. ett ärende kommer till fel stadsdelsnämnd och att kan ta tid innan ärendet hamnar hos rätt handläggare. På frågan om det förekommer att yttrandena avges muntligen har de flesta svarat att muntliga yttranden inte förekommer. Två av dem som har svarat att det inte förekommer har dock uppgett att det skriftliga yttrandet kan kompletteras muntligen vid huvudförhandlingen. Ett fåtal har angett att det vid enstaka tillfällen kan förekomma att ett yttrande avges muntligen. De orsaker som har angetts är att yttrande beträffande den unge har avgetts tidigare, att åklagaren behöver mindre omfattande uppgifter, att det utgör ett komplement vid huvudförhand- lingen samt att handläggaren av tidsbrist, sjukdom eller glömska inte kunnat upprätta ett skriftligt yttrande. Från har det framförts att det behövs för att upprätta fullgoda yttranden samt att underlaget för åklagare och domstol har försämrats på grund av att yttranden skall avges så snabbt. På frågan om yttranden håller tillräckligt hög kvalitet har lika många advokater svarat att kvaliteten är tillräckligt hög som att den inte är det. Ett par har angett att kvaliteten varierar. De som har anfört att kvaliteten inte är tillräckligt hög har påpekat bl.a. att yttrandena är för schabloniserade, att det ofta saknas konkreta påföljdsförslag och att föreslagna vårdåtgärder behöver specificeras. I enkäten till åklagarna har utredningen ställt frågor som rör bestämmel- serna om åtalsunderlåtelse. Utredningen har frågat i vilken utsträckning åklagaren beaktar den unges vilja att göra rätt för sig vid beslut om åtalsunderlåtelse. Svaren på frågan är varierande. Några kammare har svarat att den unges vilja att göra rätt för sig har mycket stor betydelse och då framför allt om den unges vilja också visat sig i handling. Andra kammare har anfört att detta beaktas endast i ringa utsträckning. En kammare har angett att vid butikstillgrepp och våldsbrott åtal väcks eller strafföreläggande utfärdas i princip alltid. Det mest förekommande svaret synes vara att den unges vilja att göra rätt för sig beaktas, men att den inte har någon avgörande betydelse utan utgör en omständighet i helhetsbedömningen. Utredningens enkätundersökning m.m. 91 Utredningen har också frågat om den omständigheten att den unge deltagit i medling har påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunder- låtelse. Flertalet åklagarkammare har svarat att medlingsverksamhet inte förekommer eller att de saknar erfarenhet av medling. De kammare som besvarat frågan jakande har anfört att den omständigheten att den unge har deltagit i medling ökar förutsättningarna för åtalsunderlåtelse. Ett par av dessa kammare har påpekat att brottslighetens art ändå kan medföra att åtal sker. Vidare har utredningen frågat åklagarna om bestämmelsen i 17 § fjärde stycket LUL, som begränsar möjligheterna att besluta om åtals- underlåtelse vid återfall i brott, har påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunderlåtelse. Nästan samtliga åklagarkammare har svarat att man har blivit mer restriktiv med att meddela åtalsunderlåtelse efter lagändringen. Flera har uttryckt att det numera ges åtalsunderlåtelse bara en gång och att återfall generellt leder till åtal. Endast två åklagar- kammare har anfört att bestämmelsen inte har påverkat bedömningen vid beslut om åtalsunderlåtelse. I åklagarenkäten har vidare ställts frågan hur antalet beslut om åtalsunderlåtelse förhåller sig till antalet beslut att väcka åtal/utfärda strafföreläggande i ungdomsmål –. De flesta åklagakammare har angett i antal hur många beslut om åtalsunderlåtelse resp. beslut om åtal eller strafföreläggande som kammaren har meddelat. Siffrorna varierar mellan och beträffande åtalsunderlåtelser och mellan och vad gäller beslut om åtal eller strafföreläggande. Svaren visar att det övervägande antalet kammare meddelar betydligt fler beslut om åtal eller strafföreläggande än beslut om åtalsunderlåtelse. Av de kammare som mer allmänt beskrivit förhållandet har nästan samtliga anfört att antalet beslut att väcka åtal eller utfärda strafföre- läggande betydligt överstiger antalet beslut om åtalsunderlåtelse. Två kammare har anfört att förhållandet mellan de olika besluten är relativt jämt. Slutligen har några kammare angett att frågan inte kan besvaras eller att statistik saknas. Utredningen har även frågat åklagarna om förhållandet mellan antalet beslut om åtalsunderlåtelse och beslut att väcka åtal/utfärda strafföre- läggande har förändrats ungdomsmålsreform. Flertalet åklagarkammare har svarat att antalet åtalsunderlåtelser har minskat efter reformen. Några har angett att det är fråga om en kraftig minskning. Det har påpekats att det tidigare inte var ovanligt med åtalsunderlåtelse vid återfall. En kammare har uppgett att antalet hot-och våldsbrott har ökat vilket har betydelse för åtalsfrekvensen. 92 Utredningens enkätundersökning m.m. Några kammare har angett att reformen inte inneburit någon skillnad. Vidare har ett antal kammare inte besvarat frågan med hänvisning till att statistik saknas. Endast en kammare har anfört att det numera meddelas något fler beslut om åtalsunderlåtelse än före reformen. Från någon åklagarkammare har framförts att de särskilda reglerna om åtalsunderlåtelse i LUL bör tas bort. Det kan också nämnas att en synpunkt har lämnats från tingsrätterna, nämligen att antalet åtalsunderlåtelser har minskat vilket gör att tings- rätterna får in fler ungdomsmål. 4.10.2Uppgifter om åtalsunderlåtelse från har undersökt påföljdsvalet när det gäller lagförda ungdomar i åldersgruppen 15–. Enligt rapporten var det vanligast att ungdomar i åldersgruppen 15–lagfördes genom strafföreläggande eller beslut om åtalsunderlåtelse. Endast beträffande av dessa ungdomar väcktes åtal och meddelades dom. åtalas allt fler ungdomar som antalet beslut om åtals- underlåtelse har minskat. Antalet strafföreläggande ligger på en mer jämn nivå och följer kurvan för samtliga lagförda ungdomar. Det är därför enligt rapporten en rimlig utgångspunkt att den ökade andelen domar är relaterad till minskningen av andelen åtalsunderlåtelser. Samma typ av ärenden som tidigare ledde till åtalsunderlåtelse synes således fr.o.m. mitten av oftare leda till åtal och dom. Den påföljd som har ökat andelsmässigt när andelen domar har ökat fr.o.m. mitten av är överlämnande till vård inom social- tjänsten. Vidare har andelen bötesdomar minskat. Denna minskning började dock tidigare än ökningen av andelen domar om överlämnande till vård inom och sammanfaller snarare med en allmän minskning av antalet lagförda ungdomar. En antaglig slutsats är därför enligt rapporten att den ökade andelen åtal vid lagföring av ungdomar har inneburit att påföljden överlämnande till vård inom allt oftare utdöms av domstolarna. Det har också undersökts vilka av de lagrum som ger möjlighet att meddela åtalsunderlåtelse som har minskat i användning, dvs. vilken typ av åtalsunderlåtelser som har minskat. Dessa uppgifter är dock något svårtolkade eftersom reglerna om åtalsunderlåtelse har ändrats ett flertal gånger . Utredningens enkätundersökning m.m. 93 När det gäller åtalsunderlåtelser som meddelas med stöd av nu- varande 17 § LUL, som innehåller förutsättningar för åtalsunderlåtelse för ungdomar , visar statistiken att minskningen av antalet åtalsunderlåtelser började än , då lagändringen som begränsar möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse vid återfall infördes. Statistiken visar också att antalet meddelade åtalsunderlåtelser enligt 20 kap. 7 § , som innehåller allmänna förutsättningar för åtalsunderlåtelse, minskar kraftigt i samband med en lagändring som innebar att detta stadgande blev subsidiärt till reglerna om åtalsunderlåtelse i LUL. Denna ändring innebar dock inte något i sak när det gäller möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse. Statistiken över antalet meddelade åtalsunderlåtelser enligt de olika lagrummen visar att antalet minskar när det gäller samtliga lagrum. Möjligen tyder siffrorna på att antalet åtalsunderlåtelser som meddelas med stöd av reglerna i LUL har minskat något mer än antalet meddelade åtalsunderlåtelser enligt 20 kap. 7 § . Utredningen har ställt frågor om offentliga försvarare till tingsrätterna och advokaterna. Utredningen har frågat tingsrätterna i vilken omfattning offentliga försvarare utses i ungdomsmål. Av svaren framgår att så sker i stor omfattning. De flesta tingsrätter har svarat att offentlig försvarare utses regelmässigt eller i mycket stor utsträckning. Vissa av tingsrätterna har angett att man är mer benägen att utse offentlig försvarare om den tilltalade är liksom om det för brottet är föreskrivet fängelse . Att brottet är erkänt eller förnekat och att det är åberopat muntlig bevisning är också omständigheter som några tings- rätter har uppgett att de väger in i bedömningen. Vidare har en del tingsrätter anfört att offentlig försvarare normalt inte utses i erkända bötesmål. På frågan om det har skett någon förändring i domstolens praxis att utse offentliga försvarare i ungdomsmål ungdoms- målsreform har det helt övervägande antalet tingsrätter svarat att det inte skett någon förändring i deras praxis. Ett mindre antal tingsrätter har anfört att offentlig försvarare numera utses i större omfattning . Utredningen har i enkäten till advokaterna frågat om arbetet med ungdomsmål innebär några särskilda svårigheter i förhållande till andra brottmål. Flertalet har svarat att det arbetet innebär vissa svårigheter jämfört med andra brottmål. Ett vanligt påpekande är att kontakterna 94 Utredningens enkätundersökning m.m. med vårdnadshavare kan innebära problem. Flera har framhållit att det krävs mer arbete i ett ungdomsmål bl.a. eftersom genomgången av målet måste ske mer grundligt och pedagogiskt. Det har också anmärkt att tidsfristen kan göra det svårt att skaffa fram egen utredning och bevisning. Nästan lika många advokater anser dock att arbetet med ungdomsmålen inte innebär några särskilda svårigheter. Det har också lämnats ett par allmänna synpunkter från advokaterna i enkätsvaren. Den vanligaste synpunkten är att offentliga försvarare bör förordnas tidigare i handläggningen. Det har också påpekats att den unge alltför ofta hörs av polisen utan att en offentlig försvarare är närvarande. Utredningen har till åklagarna ställt frågan i vilken utsträckning yttranden från frivårdsmyndigheten enligt 10 § LUL inhämtas. I stort sett samtliga åklagarkammare har svarat att yttranden från frivårds- myndigheten aldrig begärs in eller att det sker i mycket liten utsträck- ning. Enligt svaren förekommer det att sådana yttranden inhämtas när den unge tidigare dömts till skyddstillsyn, när vård inom inte anses tillräckligt ingripande och när den unge skall fylla Det har vidare i enkätsvaren i samband med frågorna om handlägg- ningens kvalitet framförts en del synpunkter som inte är direkt hänförliga till de tidigare redovisade ämnesområdena. Från polisen har framförts anmärkningar som rör polisens resurser. Allmänt har anförts att det behövs mer resurser. Det har också påtalats att det behövs fler ungdomsutredare och fler poliser i yttre tjänst. En annan anmärkning från polisen är att kostnaderna för ett omhänder- tagande av en ungdomsbrottsling inte bör åvila kommunen. Annat som har påpekats är att straffbarhetsåldern bör sänkas till och att polisen bör vara skyldig att utreda brott av barn mellan . Åklagarna har anmärkt att kommunernas resurser varierar, vilket kan leda till olika påföljd för jämförbara gärningar. Åklagarna har också påtalat att det är resursbrist inom samtliga myndigheter som handlägger ungdomsmål. Även åklagare har framfört att straffbarhetsåldern bör sänkas. En annan synpunkt från åklagarna är att registreringen av ungdomar som begår brott bör utökas till att avse fler påföljder och även barn . Från tingsrätterna har framförts att tidsbrist och resursbrist hos samtliga inblandade gör att utredningarna i ungdomsmålen inte är så fullständiga som man kunde önska. Det har också påpekats att tingsrätterna bör få tillgång till registerutdrag eller liknande för att se om Utredningens enkätundersökning m.m. 95 den unge har gjort sig skyldig till brott som inte framgår av kriminal- registerutdraget. Slutligen kan nämnas att har anmärkt att polisen behöver mer resurser för handläggningen av ungdomsmål. En annat påpekande från är att ungdomsmålen har blivit mer lättarbetade. 5Utredningens överväganden och förslag Som utredningen konstaterat i avsnitt 4.2.6 får resultatet av enkät- undersökningen anses positivt. Enligt de flesta enkätsvaren är kvaliteten på ungdomsmålshandläggningen tillräckligt hög och den har förbättrats ungdomsmålsreform. Enkätresultatet tyder dock på att rättstillämpningen i vissa avseenden är något ojämn och skiljer sig mellan olika myndigheter. De grundläggande syftena med de bestämmelser som infördes var att förkorta tiden mellan brott och reaktion samt att skapa förutsättningar för ett förbättrat samarbete mellan de myndigheter som berörs när ungdomar misstänks för brott. En viktig ambition var vidare att skapa förutsättningar för bättre kontakter med den unge och dennes föräldrar eller andra fostrare. Reformens yttersta syfte var att ha en viss brottsförebyggande effekt. Ser man till enkätresultaten har handläggningstiden för ungdoms- målen minskat. Enkätsvaren tyder också på att samarbetet mellan de berörda myndigheterna har förbättrats. Även ambitionen att skapa förutsättningar för bättre kontakter med den unge och dennes vårdnads- havare synes enligt enkätsvaren ha uppfyllts. Om reformens yttersta syfte, nämligen att ha en viss brottsförebyggande effekt, har uppfyllts har utredningen inte försökt att besvara, eftersom sådana effekter är närmast omöjliga att mäta och i vart fall skulle kräva en forskningsinsats som inte kan göras inom ramen för denna utredning. Utredningen kommer i detta kapitel att överväga resultatet av de olika frågorna som har ställts i enkäterna. I vissa fall kommer utredningen att ge förslag till ändringar för att ytterligare förbättra handläggningen av ungdomsmålen. 98 Utredningens överväganden och förslag Det är viktigt att de myndigheter som handlägger ungdomsmål har en organisation som gör det möjligt med en snabb och rättssäker hand- läggning. Vidare är det av stor betydelse att myndigheterna har ett fungerande samarbete för att arbetet med ungdomsmålen skall bli effektivt. I detta avsnitt kommer utredningen att behandla organisations- och samarbetsfrågor. Frågan om specialisering, som har ett nära samband med dessa frågor, behandlas i avsnitt 5.4. Ungdomsmålen handläggs normalt inom de olika närpolisområdena. En sådan organisation kan enligt utredningen ha både för- och nackdelar jämfört med om handläggningen sker på särskilda ungdomsrotlar eller liknande. Utredningen anser att det är viktigt att , som har fått regeringens uppdrag att granska närpolisreformen, särskilt undersöker om och – i så fall – på vilket sätt handläggningen av ungdomsmål har påverkats av den reformen. Beträffande polisens organisation anförs i förarbetena till ungdomsmålsreform (prop. 1994/95:12 s. 54 f.) att organisationen på lokal nivå och fördelningen av arbetsuppgifter inom polismyndigheten lämpar sig mindre väl för en reglering i lag. De regler som ändå kan sägas styra hur polisen skall vara organiserad när det gäller hand- läggning av ungdomsmål är främst 2 § LUL som föreskriver att det skall vara särskilt lämpade polismän som skall leda förundersökningen och att den unge vid återfall i brott om möjligt skall få träffa samma polisman vid den nya förundersökningen. Organisationen bör också rimligen påverkas av det skyndsamhetskrav som föreskrivs i 4 § LUL samt övriga regler som gäller för handläggningen. Regeringen säger vidare i propositionen att det får ankomma på varje polismyndighet att organisera verksamheten på ett sätt som är avpassat efter de lokala förhållandena. På det sättet uppnår man enligt regeringen att utredningen av ungdomsbrott fungerar tillfredsställande och effektivt. Utredningens överväganden och förslag 99 Enligt enkätsvaren från polisen är det vanligast att ungdomsmålen handläggs inom närpolisorganisationen. De flesta polismyndigheterna har angett att ungdomsmålsreform har haft betydelse för organisation och arbetsformer på så sätt att särskilda ungdomsutredare har utsetts och att närpolisen har tagit över handläggningen. Det har i enkätsvaren från främst åklagarna, men även från , framförts att kvaliteten på polisens handläggning av ungdomsmålen har sjunkit sedan närpolisen övertagit handläggningen. Enligt utredningens mening synes ungdomsmålsreform ha utgått från att handläggningen inom polisen skulle ske inom särskilda ungdomsrotlar eller liknande. Så har inte blivit fallet. Normalt handläggs i stället ungdomsmålen inom de olika närpolisområdena. Det är därmed inte sagt att detta behöver vara en nackdel. Om ungdomsärendena handläggs av närpolisen kommer utredningen att ske där den unge bor. Polismännen lär känna ungdomarna och den sociala kontrollen ökar. Det kan också underlätta kontakterna med på många platser genom att man verkar inom samma område.