sou · GNB388d2 · 2000-01-01 00:00:00 — uppgav själv i förhöret att hon var mycket dålig på bilmärken. rätt tydliga spår i den beskrivning hon kunnat lämna avseende fordonet. Den förklaring som PU tycks ha stannat för, dvs. sett ett bevakningsfordon, synes sannolik och den kan mycket väl vara riktig. Några övertygande belägg för att uppgifterna kan förklaras på detta sätt föreligger dock inte. var relativt van vid att se bevakningsfordon, inte minst bör hon ha sett Svensk Bevakningstjänsts bilar tidigare. Det talar mot att hon skulle identifiera en väktarbil som polisbil. Av förhöret med henne framgår vidare att hon skilde mellan ljusa och mörka polisbilar (detta var vid den tid då såväl de blågula som de äldre svartvita polisbilarna fanns i drift). Hon identifierade denna bil som mörk, dvs. den svartvita typen. Svensk Bevakningstjänsts bilar var, enligt vad som framgår av de bilder som intagits i uppslaget, vita med blågula symboler. Man kan tänka sig dem förväxlade med de nya polisbilarna, men knappast med den äldre modell, som sade sig ha sett. Det är kort sagt en fullt möjlig men inte alldeles utömmande förklaring som PU fastnat för. Så framställs den ju inte heller av utredningsmännen själva. Det förtjänar också understrykas att PU trots ingående utredning alltså inte lyckats få fram vilken bekvakningsbil och vilken väktare i så fall skulle ha sett. De utredningsåtgärder som vidtogs inskränkte sig till samtalen med och samt en allmän kontroll av var diverse polisfordon befunnit sig. Det tycks som om utredarna lagt tipset till handlingarna efter det att de ansett sig ha kunnat konstatera att det inte kunde ha varit någon polisbil. Utredningen i detta skede ter sig grund, illa dokumenterad och bitvis uppenbart bristfällig. Det gäller t.ex. den första kontakten med , som resulterade i en fragmen- tarisk förhörsanteckning. Av dokumentationen att döma tillfrågades han inte om han sett några polisbilar etc, vilket han borde ha gjort om han hade gått den angivna vägen vid den angivna tidpunkten. Detta är ännu en illustration till polisarbetets brister . Iakttagelse av man med walkie-talkie meddelade att han för mordet gjort en iakttagelse av en man med walkie-talkie i hörnet . Det framgår av ett hållet förhör med att han hade vänt sig till polisen sedan han hört att man efterlyste iakttagelser av walkie-talkies. uppgav att han kom gående på och skulle gå upp (söder om ), där han hade sin bil parke- rad. Snett bakifrån, sneddande över , kom en man, som bar en walkie-talkie mot bröstet. På apparatens översida fanns en röd knapp som stack upp en bit. Mannen, som var , gick fort och målmed- vetet. iakttog honom bara . gav relativt utförliga signalementsuppgifter. Han lämnade också en skiss över platsen för iakttagelsen. lämnade sina uppgifter vid ett personligt besök. Tipsmottagaren har antecknat att är ett trovärdigt vittne. Av förhöret framgår att kunde tids- bestämma iakttagelsen rätt väl. Han hade tillsammans med sin hustru spelat Bingo vid Kungshallen och med ledning av när spelet börjat och de spel de deltagit i kunde händelsen bestämmas . och hans hustru gick efter iakttagelsen vidare till bilen. De körde österut, sedan till och Söderleden ut mot en förort. Under färden på sade hustrun att det var värst vad det är mycket poliser ute i stan , eftersom de hörde sirener i bakgrunden. uppskattade att det gick från det att han såg walkie-talkie-mannen till det att de hörde sirener. Även hustrun är hörd, dock först . Hon hade också gjort iakttagelser av mannen med walkie-talkie, iakttagelser som i vissa detaljer avviker från dem redovisat. – talade under färden söderut från om mannen med walkie- talkie, som förefallit mystisk. Tillfrågad uppgav hustrun att hon inte hört några sirener eller liknande under bilfärden hem. Någon ytterligare dokumenterad utredning föreligger inte. tips inkom i senare delen av , vilket är jämförelsevis . Att vidare utredning inte skett förrän bortåt skulle vara värt att anmärka, om det inte vore för att det följer ett för läsaren vid det här laget välbekant mönster. Något har uppenbarligen sett. Uppgifterna om walkie- talkie är en aning svävande, bl.a. beskrev hustrun walkie-talkien på lite annat sätt. Det finns dock anledning att utgå från att såg det han beskriver ungefär för mordet. Men iakttagelsen kan så långt den numera låter sig utredas inte sättas i samband med mordet, vilket naturligtvis inte utesluter att ett sådant samband kan finnas. Övriga uppslag angående walkie-talkies I kapitel 3, som behandlar generella utredningsåtgärder, redovisas en genomgång av uppslag där walkie-talkies på ett eller annat sätt före- kommer (Efterlysning av walkie-talkies – iakttagelser m.m. ). En del av dessa kan sägas ha bäring på polisen i så måtto att poliser var en av få yrkesgrupper som vid tiden för mordet använde bärbar radioutrustning. Beträffande granskning av polisspåret, se kapitel 1, Hanteringen av polisärenden . 4.4.2Polisstyrelsens i granskning av polisspåret Polisstyrelsen i företog en granskning av uppgifter i mass- media om påstådd högerextremism inom . Den rapport som granskningen utmynnade i har behandlats ovan. Den arbetsgrupp som utförde granskningen hade föresatt sig att även bringa klarhet i påståendena om att varit inblandad i mordet på , dvs. I sin redogörelse för arbetet i denna del beskrev polisstyrelsen dessa påståenden och gruppens utredning av dem på följande sätt. Uppgifterna har bl.a. rört påståenden om att i vart fall en polisman iakt- tagits på en buss i närheten av mordplatsen efter mordet. Vittnen skall vidare ha sett polisbilar vid mordplatsen strax före mordet. Teknisk apparatur skall ha på träffats i en polismans hem. Gruppen har med anledning av dessa uppgifter begärt att få ta del av det material i utredningen som rör poliser i . Önskemålet har tillmötesgåtts endast såtillvida att en muntlig redovisning lämnades gruppen vid ett sammanträde med biträdande riksåklagaren , byråchefen hos riksåklagaren och avdelningschefen , , . Vid den föredragning som lämnades gruppen framhölls att varje enskild uppgift eller tips som rört polismän i samband med – sammantaget rör det sig om ett 40-tal olika tips från hela landet – under- sökts mycket noga. Det uppgavs att förundersökningsledningen, såväl den nuvarande som den tidigare, därvid funnit att det inte i något fall förelegat grund för framförda misstankar. Gruppens kommentar: Gruppen beklagar att den ej har beretts tillfälle att själv ta del av det utredningsmaterial som rör poliser i . Det är ytterst angeläget att allt görs för att bringa klarhet i påståenden om polismäns eventuella inblandning i mordet. Eftersom den parlamentariska kommissionen nu granskar dessa förhållan- den saknar gruppen dock anledning att nu beröra ovannämnda uppgifter. Polisstyrelsen företog alltså av de skäl som framgår aldrig någon själv- ständig granskning av polisspåret. 55 Rapporten s. 13 f. Parlamentariska kommissionen utförde en egen granskning av det som då kommit att kallas polisspåret. Arbetet ingick inte i det ursprungliga uppdraget utan var föranlett av den debatt som förekom Parlamentariska kommissionen arbetade. I det arbetsmaterial som Parlamentariska kommissionen lät arkivera återfinns en promemoria daterad , rubricerad Polisspåret i huvuddrag. I promemorian behandlas kortfattat ett antal utredningsuppslag under följande rubriker. (Inom parentes anges våra anmärkningar.) àBusstipset (Buss 43) àVattenläckan (polisman ) àTidsbestämningen (Polisens ankomst till brottsplatsen m.m.) àPolisbil 1520 (kommissariebilen) àPolisbil på () àWalkie-talkies (endast helt översiktligt) àBlandade anmälningar mot polismän (endast helt översiktligt) Innehållet i promemorian tillför inte någon väsentlig information till det vi ovan redovisat. Den är mindre innehållsrik, bl.a. av det skälet att åtskilligt av det vi redovisat har tillförts utredningen efter det att Parla- mentariska kommissionen arbetade. Faktaredogörelsen i övrigt över- ensstämmer emellertid med vad vi funnit vid vår granskning (jfr dock ovan avsnittet Vissa iakttagelser av polisbilar under mordkvällen ).56 Resultatet av Parlamentariska kommissionens granskning redo- visades i en särskild skrivelse till Justitie- departementet, som även bifogades till kommissionens rapport. Skrivelsen hade följande lydelse. har det i press, radio och TV pågått en livlig debatt om något som man kallar för polisspåret i utredningen om mordet på statsminister . I debatten har det från flera håll föreslagits att åklagarnas och polisens handläggning av detta spår skall granskas särskilt. 56 På en punkt återger promemorian en tveksamhet, som inte längre föreligger. Det gäller det bandade samtal som ambulanspersonalen hade med LAC . Det synes vid tiden för Parlamentariska kommissionens gransk- ning ha rått osäkerhet om i vilket skede detta samtal ägde rum. är det klarlagt att det skedde då ambulanserna lämnade mordplatsen. I vårt, liksom i juristkommissionens, uppdrag ingår att granska brottsutred- ningen efter mordet på statsministern. har i del 2 av sin rapport, som överlämnades , lämnat en redogörelse för sin granskning av just brottsutredningen. Vår avsikt är att med den rapporten som utgångspunkt göra de överväganden och eventuella ytterligare utredningar som ligger i vårt uppdrag. Vår avsikt har varit att avge en samlad rapport över vårt arbete. Den intensiva debatt som polisspåret gett upphov till och de rykten som blivit en följd bl.a. av att polisens utredning i denna del inte kan göras offentlig – i varje fall inte nu – har emellertid gjort att vi ansett det påkallat att, utan att avvakta juristkommissionens rapport, företa en granskning av brotts- utredningen i de delar den gäller misstankar om polismäns eventuella med- verkan till mordet och att genom denna skrivelse redogöra för resultatet av vår granskning. Vår granskning har avsett brottsutredningen i följande delar: –iakttagelser som en busschaufför och en busspassagerare uppgett att de gjort mordnatten vid en busshållplats på ; –iakttagelser som olika personer gjort av polisbilar, eller bilar som upp- fattats som polisbilar, på , , , och Stureplan; –bestämningen av tidpunkten då larm med anledning av mordet sändes ut över polisradion och tidpunkten då de första polismännen kom till platsen; –iakttagelsen kort efter mordet av en polisbil på ; –iakttagelser som en hyresvärd och en fastighetsskötare gjort i samband med en undersökning av en vattenläcka i en polismans lägenhet; –tips beträffande en polisman som efter mordet företog en märklig bilresa i ; –tips och anmälningar i vilka enskilda polismän pekats ut som eventuella mördare eller medverkande till mordet på grund av bl.a. sitt utseende och likhet med polisens spaningsbilder, sina personliga egenheter eller sina politiska åsikter. Merparten av dessa spaningsuppslag har utretts. I några fall – främst sådana där anmälan eller tipset kommit in – pågår eller planeras utredning. De utredningar som har avsett misstankar mot enskilda polismän handhas av . Övriga utredningar handhas av våldsroteln vid polismyndigheten i . Vi har vid vår granskning tagit del av allt utredningsmaterial i denna del som åklagarna och polisen har. Vi har dessutom haft samtal med åklagarna företrädda av bitr. riksåklagaren och byråchefen och polisens spaningsledning företrädd av avdelningschefen De har härvid redogjort för brottsutredningen i dessa delar och de bedömningar de gjort. Vår sekreterare och bitr. sekreterare har gått igenom delar av materialet med de utredningsmän som svarat för merparten av utredningarna. Slutligen har vi vid dessa samtal och genomgångar fått upplysningar om de åtgärder som planeras i de utredningar som ännu inte slutförts. Utöver ovan angivna delar av brottsutredningen har åklagarnas och polisens företrädare lämnat upplysningarna om arbetet med att utreda olika tips om s.k. walkie-talkies i närheten av mordplatsen. Vi har även tagit del av visst utredningsmaterial om detta. Vi vill till en början betona att ledningen och utförandet av brotts- utredningen ankommer på åklagarna och polisen. Vi har begränsat vår uppgift nu till att granska om åklagarna och polisen i tillräcklig omfattning utreder de påståenden i brottsutredningen som gäller polismäns eventuella medverkan till mordet. Vår granskning kan självfallet bara avse brottsut- redningen i det skick den är . Vi har vid vår granskning funnit att åklagarna och polisen i allt väsentligt vidtagit eller avser att vidta de åtgärder som spaningsuppslagen rimligen bör föranleda. Utredningsmaterialet ger, enligt vår mening, ingen anledning till erinran mot åklagarnas bedömning att det saknas grund för misstanke mot någon polisman. Spaningsuppslagen finns kvar i utredningsmaterialet och något eller några av dem kan därför komma att få betydelse om nya uppgifter ger anledning till det. Vidare är det självklart att det – innan det blivit utrett vem eller vilka som begått mordet – inte går att utesluta att mördaren eller någon medverkande till mordet finns inom poliskåren eller inom någon annan yrkesgrupp. Beträffande frågan om den tid det tog för polisen att komma tilll mord- platsen har vi vid vår granskning inte funnit något som tyder på annat än att de första polismännen kom till platsen inom efter mordet. har för sin del kommit till samma slutsats. Vi vill avslutningsvis än en gång understryka att vår granskning och de slutsatser vi redovisat endast avsett brottsutredningen i de delar den gäller misstankar mot polismän och inte mordutredningen i sin helhet. Förtroendet för hade satts ifråga bl.a. genom de förhållanden som gjordes till föremål för granskning av När lade fram sin rapport, , före statsministermordet, kon- staterades att det inom fanns i vart fall en gruppering som fungerat på ett oacceptabelt sätt. Det fanns också klara tecken på att polisledningen hade svårt att komma till rätta med miss- förhållandena, som tenderade att kvarstå inom åtminstone vaktdistrikt 1. Det föreföll som om det i denna del av polisen fanns en kultur av våldstro, högerextremism och misstro mot möjligheten att med vanliga demokratiska medel komma till rätta med samhällsproblem, en kultur som syntes fortleva oberoende av vilka attityder polisen på chefsnivå intog. Det finns utrymme för olika tolkningar av hur utbredd denna kultur var och på vilket allvar den i övrigt borde tas, men att fenomenet existerade kan inte bestridas, inte heller att det påverkade en del människors uppfattning om polisen. Detta var en realitet som polisen och dess ledning vid tiden för mordet levde med. Mot den bakgrunden hade det varit naturligt för polismakten att vara vaksam på att mordet och mordutredningen skulle kunna spä på de tendenser till misstro som fanns. Man kan nästan gå så långt som till att säga, att det för det fall mordutredningen skulle bli långdragen, var i någon mening förutsebart att ett polisspår skulle kunna utvecklas. Dessutom hade säkerhetspolisen för mordet informa- tion som pekade mot att det förekom högerextremistisk opinions- bildning i poliskretsar. Uppgifterna kunde, som framgått ovan, inte avfärdas som bagatellartade. De var dessutom konkreta och ett antal i sammanhanget aktuella individer var kända. Polisen fick vidare omgående och på goda grunder utstå kraftig kritik för sina insatser på mordnatten. Insatserna var så usla – det har ju belagts via granskningar av olika slag, se kapitel 1 – att det fanns skäl att fråga sig om det bara kunde vara fråga om inkompetens eller om det också kunde röra sig om en ovilja att göra sitt bästa. Till detta kommer psykologiskt sett okänsliga åtgärder i utrednings- fasens inledning, t.ex. spaningsledaren beslut att anlita några av de kontroversiella polismännen från vaktdistrikt 1 och baseballigan som sina personliga livvakter. Att det fanns en grogrund för misstro mot polisen vid tiden för mordet och i anledning av det följande händelseförloppet låg alltså från början i öppen dager. Hur påverkade det polisens utredningsarbete? Mycket litet, vill det synas. Polisen gjorde för litet för att själv utreda och dokumentera vad som gått snett under mordnatten. Typexemplen är att mordnattens datalogg från sambandscentralen inte sparades och att rapporter från dem som var inblandade i mottagandet av larmet inte infordrades, åtgärder som kanske hade kunnat förebygga år av spekulationer. ingående ifrågasättandena sedan kom, stod polisen tämligen svarslös. Det torde vara en självklarhet i de flesta former av statlig verksamhet att händelseförlopp av motsvarande dignitet kräver dokumentation och ett omgående klarläggande av vad som inträffat, inklusive en ut- värdering av hur myndigheten och dess personal hanterat situationen. Bristerna har till rätt stor del botats genom den mycket ingående granskning som gjorde. Hur förtjänstfull denna än var kom den dock för sent för att kunna ersätta en utvärdering direkt i anslutning till händelserna, när minnesbilderna var färska och innan berörda parter i anledning av händelsernas utveckling hamnat i mer eller mindre låsta försvarspositioner. Att döma av den rapport spektionen i avgav om de s.k. Stureplansskjutningarna hade efter mordet inte heller tagit resultaten av granskning till sig (se vidare kapitel 8). Förutom att polisledningen hade skäl att via aktiva åtgärder mota i grind, dvs. visa att man tog itu med egna tillkortakommanden och deras orsaker samt förberedde sig för den granskning och kritik som låg i farans riktning, hade mordutredarna anledning att titta på de polismän som tidigare utmärkt sig. Särskilt kretsen kring de s.k. herr- middagarna hade varit naturlig att uppmärksamma redan i mordutred- ningens inledande skede. Personerna borde tilldragit sig intresse på ungefär samma grunder som de individer och grupper som förekommer i uppslagen angående högerextremism. Visserligen vidtogs , i anledning av inkommande tips, utredningsåtgärder i förhållande till polisman , men de var improvise- rade, halvhjärtade och i centrala delar odokumenterade. På samma sätt som att utredningsåtgärder trots allt vidtogs beträffande polisman bör det också noteras att tips gällande enskilda polismän utreddes med full kraft och påfallande effektivt. Det gäller t.ex. polisman och polisman . Bägge anmälde de ingripanden de utsattes för till JO, varvid det framgick att utredningsmännen inte lagt fingrarna emellan till skydd för sina kollegor. Även tipsen beträffande polis- man D, som var lättviktiga och hade osäkra källor, utreddes mycket ingående. Det gäller likaledes den i tiden betydligt senare utredningen mot polisman . I många för allmänheten okända polisärenden i mord- utredningen är frågan inte heller om tipset utretts tillräckligt utan om det inte med tanke på den utsatte vidtagits alltför långtgående åtgärder. Det som föranleder kritik mot utredningsarbetet är alltså inte hur tips angående enskilda polismän i allmänhet hanterades utan frånvaron av ett helhetsgrepp, eller makro-perspektiv om man så vill. Och det gäller då inte hur utredningen organisatoriskt sköttes. I det hänseendet togs ett helhetsgrepp, i och med att alla polistips handlades av personal Men som framgått var detta bara ett sätt att flödesmässigt hantera tipsen på ett ändamålsenligt sätt. Tanken var inte att i sak tillföra säkerhetspolisens upparbetade kunskap eller dess analyskompetens – ingendera efterfrågades – utan enbart att åstad- komma en hantering i avskild ordning. Vad kritiken gäller är den sak- liga hanteringen och då särskilt bristen på vad vi i andra sammanhang kallat basanalys och proaktivt arbete (se kapitel 5, Sammanfattande anmärkningar , och kapitel 8). Utredningen kom att bli uträglat mikro- inriktad – varje polisman för sig – och mestadels reaktiv. Det slående är alltså att det sakligt sett genomgående saknats ett sammanhållet, analyserande perspektiv. Det som framkommit genom , säkerhetspolisens uppgifter om höger- extremism och i andra sammanhang var inte bara att det fanns enskilda polismän som betedde sig illa och inte höll måttet, utan framför allt att det inom fanns något slags kultur, eller ansats till kultur, med våldstro och antidemokratiska drag. Det var inte minst denna kultur, eller vad man vill kalla den, som det fanns skäl att intressera sig för och analysera. Det fanns också skäl att klarlägga de eventuella personsamband av nätverkskaraktär som kan ha förelegat. Av säkerhetspolisens material framgick att det funnits en i och för sig löslig men ändå klubbliknande gruppering. Av det material vi tagit del av och som redovisats tidigare framgår också att det fanns kretsar av personer som kunde vara av intresse, t.ex. baseballigan och några av de poliser (delvis de samma) som omtalas i uppslaget om Söder- mötet. När det gäller arbetets reaktiva karaktär kan utredningen kring den ovannämnde Y tjäna som exempel. Y var en för polisen välkänd person. Likväl föranledde sakförhållandena ingen utredning inom PU förrän den dag då en journalist satte samman en promemoria med dessa även i kretsar utanför polisen kända fakta och sände in den till PU med en förfrågan om dessa förhållanden hade utretts. Promemorian kom in och föranledde då vissa omedelbara åtgärder. Därefter inkom ytterligare tips om Y:s person. Sedermera har en relativt om- fattande utredning genomförts, där även vissa personsamband klarlades via en förfrågan till säkerhetspolisen. Det man frågar sig är varför den vidtogs först efter det att uppgifter, som redan måste ha varit bekanta för PU, inkom i form av ett tips . Vad är skälet till att utredningen kring polismän skett utan helhets- grepp och utpräglat reaktivt? Det är förstås lätt att lansera misstanken att det beror på att poliser inte vill utreda poliser, dvs. att det rört sig om ett slags kollegial korruption. Bilden är dock inte alls så entydig att man utan vidare kan påstå detta. För det första avviker hanteringen inte från huvudmönstret. Bristen på helhetsgrepp, frånvaron av basanalyser och det reaktiva arbetssättet präglar stora delar av mordutredningen. För det andra är polisärendena, i synnerhet , då de under handlades av en för uppgiften särskilt utvald kriminalinspektör, i allmänhet väl utredda. Den doku- mentation säkerhetspolisen i denna del efterlämnat skiljer sig genom- snittligt från övrig utredning från ; den är av högre kvalitet. Sammantaget tyder det på att särskilt kompetent kraft avdelades för uppgiften och att den merendels utfördes med omsorg. För det tredje är det, som redan antytts, påfallande att många polisärenden – tips angående enskilda polismän – utretts ingående och ibland ganska bryskt. Som framgått gäller det även tips som kom in tidigt i utredningen. Det finns i och för sig undantag, framför allt den otillfredsställande utredningen beträffande polisman . Helhetsin- trycket är likväl att de flesta polisärenden avviker från genomsnitts- nivån i det de är mer grundligt bearbetade än andra uppslag. Det är så pass tydligt att man måste ställa sig frågan om inte PU i allmänhet an- vänt mer resurser mot poliser just därför att de är poliser. Det är i så fall motsatsen till kollegial korruption. Detta gäller alltså det vi kallar polisärendena. Beträffande polis- spåret, dvs. tanken på en polisiär konspiration etc, är bilden annorlunda, eftersom mordutredningen oavsett ledning genomgående avfärdat denna motivbild/brottshypotes. Som skall framgå i det följande förstår vi inte den bedömningen, eftersom vi anser att det i så fall finns många andra uppslag som inte heller hade förtjänat mordutredarnas intresse. Vi anser med andra ord att med de krav på vad som bör föranleda utredningsåtgärder, som kan utläsas av utredningsmaterialet i övrigt, hade även denna motivbild/brottshypotes bort utredas. De skäl och den argumentation som anfördes vid Juristkommis- sionens granskning angående polisärendena lade ett särskilt ansvar på åklagarsidan. Det kan ifrågasättas hur detta ansvar förvaltades. Det intryck vi fått av förundersökningsledningens inställning till detta ämne är att man där inte uppfattat frågorna kring polisspåret som särskilt problematiska.