sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — träffades av det andra skottet. Det avlossades på 70- . Det gick in genom hennes mockakappa, på vänstra delen av ryggsidan, ungefär i skulderbladshöjd, slet upp de kläder hon Brottsutredningen i översikt 149 bar under och orsakade en skråma längs med hennes rygg samt gick åter ut genom mockakappans högra ryggsida. Av det rättsmedicinska utlåtandet avseende framgår att det inte rört sig om ett s.k. påsittande skott; i övrigt tillät obduktions- fynden inte ett helt precist fastställande av det avstånd på vilket skottet avfyrats. Att skotten avlossats från kropp resp från har fastslagits av Statens kriminal- tekniska laboratorium (SKL). Att kulan gått in genom ryggsömmen kan konstateras genom besiktning av kläder, som finns på SKL. Skadorna på kläder kan konstateras på samma sätt. Vittnesuppgifter tyder på att skotten avlossats . Det har förekommit uppgift om att paret gick arm i arm när det första skottet träffade och att då drogs med i fallet, vilket i sin tur skulle ha påverkat resultatet av det andra skottet. Det har inte gjorts några rekonstruktioner där medverkat. Det har likaledes förekommit uppgift om att mördaren lagt sin hand på axel innan han sköt. Det finns inga klara belägg för det, men det kan inte uteslutas att det var så. kropp obducerades , varvid de angivna ska- dorna konstaterades. Som dödsorsak anges i det rättsmedicinska ut- låtandet från yttre och inre blödning efter sönderslit- ning av stora kroppspulsådern och luftstrupen med massiv inandning av blod i båda lungorna. Att skadorna var för sig är dödliga, att dog och att kroppen rasat till marken har upp- givits av rättsläkaren , som var en av de läkare som ut- förde obduktionen. 17 hade ett mindre krossår i pannan, som visar att han föll handlöst. har uppgivit att kroppen först fallit ned på knäna och sedan framåt mot marken. skador har aldrig konstaterats rättsmedicinskt. Upp- giften om hennes skador kommer från en rättsläkare, som i sin tur fått dem vid ett samtal med efter mordet. Sjukvårdsbiträdet, som mordkvällen arbetade på , skall ha hjälpt av med kläderna och då konsta- terat en skada mellan skulderbladen som påminde om en brännskada, piskrapp. 17 Den tidigare utfrågning med . 18 Uppgiften hämtad från GMP (brottsanalysen, se kapitel 7) s. 69. Det är oklart vem som lämnat den. 150 Brottsutredningen i översikt Skottet mot var enligt vad som uttalats av rättsmedicinsk expertis närmast optimalt om syftet var att döda. 19 Ett skott som skjuts genom kroppen med denna riktning är säkert dödande. Det rör sig om en och träffyta i skulderblads- trakten. Angivna fakta har använts för spekulationer om huruvida gärnings- mannens bestämda mål varit att döda och om gärningsmannen varit professionell eller inte. Om det för gärningsmannen varit avgörande att döda eller om det i och för sig varit tillräckligt om denne skadats allvarligt är av betydelse vid en diskussion kring tänkbara motiv. Fakta i denna del ger emellertid inget underlag för något ställningstagande till om gärningsmannen varit bestämd i sitt syfte att döda eller mer obestämd och då skjutit mitt på kroppen, vilket han kan sägas ha gjort. Enligt vår bedömning ger fakta i denna del inte heller något entydigt underlag för bedömande av om gärningsmannen varit professionell, dvs. särskilt skickad för att döda, eller inte; att han valde att skjuta som han gjorde kan ha berott på kunskap och beräkning men också på slump. Den andra kulan träffade i samma kroppsregion som den första träffade . Om skottet riktats längre till vänster skulle det med all sannolikhet ha varit dödande; kulan hade då krossat ryggraden på ungefär samma sätt som den första kulan krossade ryggrad. Om man utgår från att skytten avsåg att döda innebär det att revolvermynningen var riktad fel i förhållande till kolven. Det har spekulerats om huruvida det andra skottet var avsett för eller liksom om huruvida var skickligt eller oskickligt. En rekonstruktion som gjorts av PU 1995, med användande av makarna kläder och kända fakta, kunde inte med säkerhet visa mördarens avsikt med det andra skottet, men fakta talade för att det var avsett för . Enligt åtalspåståendet i målet åklagaren ./. var det andra skottet riktat mot i avsikt att döda (påståendet prövades aldrig av , eftersom åtalet ogillades redan på den grunden att det inte bevisats att det var den åtalade som skjutit). Om skottet var avsett för rör det sig om en grov miss som utvisar att skottet var oskickligt. Om skottet var avsett för är det inte möjligt att avgöra i vad mån det var oskickligt. 19 Den tidigare utfrågning med . Brottsutredningen i översikt 151 det hade varit avsett att döda var det visserligen en miss, men om det träffat något längre till vänster och varit dödande skulle slutsatsen antagligen ha blivit att skytten varit skicklig. Eftersom därvidlag, givet omständigheterna i övrigt, får anses ligga inom slumpens marginaler är det i praktiken inte möjligt att av det andra skottet dra någon slutsats om skyttens kompetens. Sammantaget föreligger osäkerhet om vilka slutsatser som skall dras av det andra skottet; det ger inget entydigt underlag för bedömande av skyttens skicklighet eller professionalism. Med några få undantag har inga spår säkrats efter gärningsmannen. Undantagen består dels av två kulor, som är av samma typ, dels av de spår som gärningsmannens ammunition lämnat i makarna kläder. Brottsplatsen undersöktes inte omgående. Den egentliga brotts- platsundersökningen gjordes dagen efter mordet . Avspärrningen var till en början begränsad; många personer rörde sig under mordkvällen, natten och morgonen i området, det gick t.ex. att kasta in blommor på mordplatsen. De senare undersökningarna har varit utförliga. Inga andra spår efter gärningsmannen än de nämnda har emellertid kunnat säkras. Den ena kulan upphittades dagen efter mordet på Svea- vägens västra sida, dvs. på den motsatta sidan i förhållande till mord- platsen. Den andra upphittades ytterligare senare , på samma sida som mordplatsen. Fyndplatserna var belägna cirka fyrtio respektive från mordplatsen. Ingen av kulorna upp- hittades av polisen. Uppgifterna om hur och var de upphittades har lämnats av de personer som överlämnat dem till polisen. Kulorna har kunnat härledas till tillverkaren. De är av fabrikatet .357 Magnum. De är av s.k. Metal Piercing-typ, vilket innebär att de har en kopparmantel kring blykärnans främre del. Ammunitionen kallas därför ibland metallbrytande. Kulorna har tillverkats ur samma blysats (batch eller göt). Satsen kan ha omfattat flera hundratusen patroner, som sålts i många länder. De upphittade kulorna har med hjälp av en blyisotopisk under- sökning med hög grad av sannolikhet kunnat bindas till de blyfragment 152 Brottsutredningen i översikt de avskjutna kulorna avsatte i och kläder. Resone- manget bygger bl.a. på att de blyrester som återfunnits i makarna kläder jämförts med de upphittade kulornas blysammansätt- ning. Kulor som hör till samma tillverkningssats har en näranog identisk isotopsammansättning. Blyresterna i kläderna och de upp- hittade kulorna visar stor överensstämmelse, men avviker med jäm- förelseprov från andra kulor. Slutsatsen av detta är att de avskjutna kulorna kommer från samma tillverkningssats som de upphittade. Inom brottsutredningen har man beräknat att leverantören via den svenske generalagenten levererat knappt 6000 patroner av det aktuella slaget och ur den tillverkningssats som de upphittade kulorna härrör från. Leveranserna har skett . Kulorna är i för undersökningsändamål ganska dåligt skick. De har kunnat användas för jämförande undersökningar av vilken vapentyp de utskjutits ur. De kan vidare användas för att vid jämförelse efter provskjutning utesluta många vapen som mordvapnet. Men de skulle antagligen inte med säkerhet kunna bindas till ett mordvapen. Med andra ord är det möjligt att rätt vapen inte kan bindas till mordet med hjälp av kulorna. Se vidare under nästa rubrik. De upphittade kulorna härrör från ammunition avsedd för revolvrar av kaliber .357. Kulorna har därtill spår, s.k. bomdata, som kunnat upp- mätas och hänföras till revolvrar av denna kaliber. Mordet begicks sannolikt med en revolver av denna typ. Av denna revolvertyp finns det en handfull kända fabrikat som avsätter de bomdata som uppmätts. Det överlägset vanligaste är . PU har därför dragit slutsatsen att den använda vapnet sannolikt var en .357. Revolvrar av detta slag förekommer med olika piplängder. Vid provskjutningar med olika piplängder har det kunnat konstateras att piplängder kortare än 4 tum avsätter en särskild typ av spår i form av uppsvampning av kulans bakre del. Det kan även förekomma beträffan- de 4 tums-pipor, men förekommer inte då pipan är 6 tum eller längre. De upphittade kulorna har inte detta slags spår. PU har därför dragit slutsatsen att det använda vapnet haft en pipa av minst 4 tums längd. En revolver av angivet slag väger drygt ett kilo och är, med 6 tums pipa, . Brottsutredningen i översikt 153 Det finns andra revolvertyper som avsätter samma spår, bomdata, som kaliber .357. kaliber .38 har samma bomdata som kaliber .357, men de upphittade kulorna härrör från en ammunition som inte kan utskjutas ur en kaliber .38-revolver, om inte någon form av manipulation sker. Inte heller andra former av manipulation kan uteslutas. Det saknas säkra uppgifter om hur många legala vapen av typen kaliber .357 som fanns vid denna tid.20 Det är däremot känt att 13 revolvrar av den aktuella typen vid tiden för mordet var anmälda som stulna eller förkomna. Fyra av dessa har ännu inte anträffats (därutöver finns ytterligare en legal .357 från som inte kunnat spåras). Ammunitionstypen Metal Piercing har namn om sig att vara kraftfull. Den har dock inte så stor genomslagskraft, bl.a. beroende på att den inte är välbalanserad och därför tumlar eller ställer sig på tvären när den möter motstånd (träffar sitt mål). Detta leder till att den dels kan orsaka stora skador, dels snabbt förlorar sin rörelseenergi. Valet av ammunition har betydelse för bedömandet av gärningsmannens syfte och professionalism. Att Metal Piercing-ammunition använts kan tyda på att gärningsmannen velat gardera sig för att bar skyddsväst, något som skulle tyda på professionalism. föreligger vissa tvivel på att den valda ammunitionen skulle vara särskilt tjänlig från den synpunkten. Ammunitionsvalet i sig ger alltså ingen tydlig ledning för bedömandet av syfte och professionalism. Motsvarande resonemang kan föras beträffande vapnet. En revolver av kaliber .357 är ett kraftfullt vapen och från den synpunkten tjänligt. Det är stort och klumpigt att använda – jämfört med en pistol – och från den synpunkten inte ett självklart val för en professionell gärningsman. En pistol efterlämnar dock patronhylsor, vilka typiskt sett kan vara lätta att binda till ett vapen. .357 är vidare ett vanligt vapen. Det gäller även i kriminella kretsar där det av vissa bedöms lätt att komma över. Vanligheten kan i sin tur vara ett skäl för den professionelle att välja just det vapnet, som därmed lämnar mindre information till brottsutredarna. Valet av vapen leder samman- taget inte till några entydiga slutsatser rörande gärningsmannens person, syfte eller motiv. 20 I GMP uppges att det 1986 i totalt fanns registrerade revolvrar, varav 650 i och ytterligare 120 i och . Det inkluderar alltså alla fabrikat och kalibrar. 154 Brottsutredningen i översikt Det har spekulerats kring om vapnet var försett med ljuddämpare. En sådan omständighet skulle peka på en noga förberedd och i den meningen professionell gärningsman. Det kan inte uteslutas att ljud- dämpare använts, men det finns inget som talar för det annat än uppgift att hon då det första skottet avlossades trodde att det rörde sig om ungdomar som lekte med smällare, även efter händelsen trodde hon att skotten skjutits från längre avstånd. Det använda vapnet med den använda ammunitionen ger ovanligt kraftigt ljud, så kraftigt att ammunitionen i fråga enligt vad som uppges i GMP är förbjuden vid många skjutbanor. Att använda ljuddämpare på revolver är inte lika effektivt som på en pistol. Det beror på att revolverns trumma är öppen. Typiskt sett är det mindre logiskt att välja en revolver och söka dämpa ljudet med ljuddämpare. Tillgänglig information ger inte heller i denna del någon ledning för att bedöma gärningsmannens person, syfte eller motiv. De som var ute på stan torde ha uppfattat mordkvällen som råkall. Det var alltså , sportlovsveckan. Vädret i var mulet, det blåste och termometern visade , enligt mätningar vid Östra station i . Gångbanorna på och kring mordplatsen var täckta av ett tunt lager packad, sandblandad is och snö. Trappan upp mot skall enligt vad som uppges i GMP ha varit i det närmaste snö- och isfri. Mordplatsen är belägen i innerstads centrala del, något norr om där korsas av , vars västra del efter mordet döpts om till . Den östra delen av var och är en s.k. gågata. Längs östra sida löper en trottoar. Gångbanan bildar med andra ord ett T vid denna punkt. befann sig då han besköts ungefär mitt på trottoar och mitt för mynning eller mitt i T:ts överliggande del. I hörnet låg en affär som då hette Dekorima (numera Kreatima). Bottenvåningens hörn är avfasat så att det bildar en vägg i mot korsningens mitt. Över avfasningen skjuter andra våningen av huset ut som ett tak över den avfasade hörnan. I det andra hörnet på samma sida av ligger en tunnelbanenedgång. Belysningen på mordplatsen utgjordes av gatubelysningen på samt två mitt över hängande lampor, den ena Brottsutredningen i översikt 155 nästan framme vid korsningen mot den andra österut. Dessa lampor hängde . Därutöver fanns belysning dels från skyltfönstren i , dels från en samma butik tillhörande ljusramp, som löpte längs hela butiken, även på avfasningen i gathörnet och en bit in på . Även över tunnelbanenedgången fanns belysning. in på fanns ett antal baracker, avsedda för byggnadsarbetare, tillfälligt uppställda. De upptog en sträcka på något tjugotal meter av gatan och lämnade ett normalt trottoarutrymme på varje sida fritt för passage. Barackerna tog slut vid den plats där , en parallellgata till , korsar . Det fanns ingen belysning vid barackerna. in på , efter korsningen med , ligger mynningen till den s.k. Brunkebergstunneln, en gångtunnel till . Gatans högra (södra) sida på sträckan från och fram till tunneln var blockerad av bygg- nadsställningar m.m. Tunneln var stängd då mordet begicks. På tunnelns bägge sidor löper trappor upp mot Malmskillnads- gatan. Den högra trappan var vid tillfället blockerad av byggnadsställ- ningar m.m. Trappan är i fyra sektioner med sammanlagt ett nittiotal trappsteg. Till vänster om trappan (på den norra sidan) finns dels hiss, dels rulltrappa upp mot . Såvitt känt fungerade både hissen och rulltrappan på mordkvällen (det finns ingen utredning som pekar i annan riktning). Mordplatsen var alltså relativt väl, men ojämnt upplyst. utgjordes från och med de uppställda barackerna vid mordtillfället av en mörk och i långa stycken jämförelsevis trång passage. Vittnen till själva händelsen I tingsrättens dom i målet mot finns antecknat ett drygt tiotal vittnen som uppgett att de sett gärningsmannen i anslutning till gärningen. Av dessa personer har två – och – uppgett att de sett hela händelseförloppet; övriga har uppgett att de riktat sin uppmärksamhet mot händelsen efter det första skottet. I förundersökningsprotokollet i samma mål finns förhör med ytterligare ett tiotal personer som uppgett att de sett gärningsmannen i anslutning till händelsen. Ytterligare drygt tio personer har varit på platsen eller passerat den vid mordtillfället och gjort iakttagelser som redovisas i förundersökningen. Även vittnena och har sett gärningsmannen, men då under dennes flykt. 156 Brottsutredningen i översikt mot har ytterligare fem vittnen, som färdades i bil förbi platsen, trätt fram. Sammanlagt finns det över 25 personer som har uppgett sig vara åsyna vittnen till själva händelsen eller delar av den. Flera av dem satt i bilar; trafiken på stod still för rött ljus i den aktuella kors- ningen. Inget av dessa vittnen hade fram till och med rättegången mot kunnat lämna några uppgifter om hur gärningsmannens ansikte såg ut. Däremot finns en del uppgifter om kön, längd, ålder och klädsel, se vidare om signalement nedan. Efter rättegångarna mot har vittnet uppgett att han känner igen från mordplatsen. Dessutom har nya vittnen trätt fram; en som uppger sig ha sett bl.a. på mordplatsen och tre som uppger sig ha sett honom ovanför trappan från . Några vittnen har genomgått hypnos för att om möjligt frammana minnesbilder av gärningsmannens utseende m.m. Detta har varit resul- tatlöst. , som höll syn på mordplatsen (dvs. rättens ledamöter studerade förhållandena på plats), konstaterade att belysningsför- hållandena och då särskilt motljuset från Dekorimas skyltfönster varit sådana att det inte varit möjligt att göra några säkra iakttagelser av detaljerna i ett ansikte. Den reflektionen gällde möjlig- het att göra iakttagelser och den måste i än högre grad gälla de övriga vittnen som gjorde sina iakttagelser i motljus och dessutom från längre håll. Var och en som besöker mordplatsen en mörk vinterkväll kan lätt göra samma iakttagelse som hovrätten. Motljuset och ljusförhållandena i övrigt kan vara förklaringen till att ingen av de många vittnena kunnat återge uppgifter om gärningsmannens ansikte. kan inte ha på- verkats av motljuset men väl av ljusförhållandena i övrigt och av att han var berusad. Det finns vittnen som liksom sett händelsen norrifrån, men då i en annan vinkel. Ingen av dessa personer har kunnat lämna upplysningar om hur gärningsmannens ansikte såg ut. Det finns vittnesmål från personer som passerat mordplatsen mordet begicks. Bl.a. har uppgett att hon och Inga Å – de hade varit på samma bioföreställning som makarna – efter före- ställningens slut promenerade söderut. De korsade Svea- vägen vid och gick därefter på den östra gångbanan. De hade tänkt gå in och passera genom Brunkebergs- tunneln till . Framme vid tyckte de emellertid att det kändes tomt och ödsligt. Efter att ha stått där ett litet Brottsutredningen i översikt 157 tag och pratat beslöt de i stället att gå . Väninnan uppgav att de inte mött någon under promenaden på östra sida. I hörnet var de helt ensamma. Uppgifter från målsäganden och vittnen samt undersökningar som gjorts av SKL och PU gemensamt visar att mordet begicks av en man, som var lång men inte längre än . Han bar en mörk jacka eller rock, dvs. längre jacka eller kortare rock. Uppgifter från vittnen på mordplatsen ger i övrigt följande bidrag till signalementet. Längd : De vittnesuppgifter som lämnats under rättegångarna mot gör det antagligt att gärningsmannen var . Ålder : Vittnena har inte beskrivit gärningsmannen som vare sig yngre eller äldre; det är troligt att han var mellan 30 och . Huvudbonad: Uppgifterna om gärningsmannen var barhuvad, hade keps eller någon form av mössa går isär. Ansikte, hår: Inget av vittnena på mordplatsen har kunnat lämna upp- lysningar om gärningsmannens anletsdrag. Förutom från målsäganden saknas det därför uppgifter från brottsplatsen om hur gärningsmannens ansikte såg ut. Rörelsemönster: Vittnen har beskrivit mannens rörelsemönster som lunkande, klumpigt, haltande, rullande, som en elefant, smidigt som en stor björn etc. Beträffande den s.k. fantombild som publicerades gäller att den grundades på uppgifter från en person som troligen inte sett mördaren; hennes iakttagelser gjordes vid en alltför sen tidpunkt i mordområdet. Det är därför mer troligt att fantombilden inte föreställer mördaren, än att den skulle göra det. 21 Observera i denna del även uppgifterna om den s.k. dekorimamannen, se kapitel 4, Utredning och utredningsresultat. 158 Brottsutredningen i översikt Det har aldrig hållits något ingående signalementsförhör med , i vart fall har uppgifter av det slaget inte dokumenterats. De uppgifter som hon lämnat om gärningsmannens utseende framkom successivt; den efter mordet hade hon ingen distinkt minnesbild av gärningsmannen. har sedermera pekat ut den åtalade som gärningsmannen. ansåg inte att utpekandet räckte för slutsatsen att det bortom rimligt tvivel var styrkt att var gärningsman. Inget vittne har sett fler än tre personer vid mordplatsen: och samt gärningsmannen. Att det rört sig om en och samma man som skjutit och sedan avlägsnat sig österut får anses klarlagt. Det får också anses klarlagt att gärningsmannen gick till väga på följande sätt. Han sköt i ryggen, mellan skulderbladen och genom ryggsömmen på rock, . Han sköt därefter, , ett andra skott som gick längsmed och träffade (tangerade) rygg från ett avstånd om 70- . Han avlägsnade sig sedan från mordplatsen och försvann vid sidan om de byggbaracker som var tillfälligt uppställda på . Det är troligt att gärningsmannen avvaktade något på brottsplatsen efter det andra skottet. Fyra vittnen lämnade inför hovrätten uppgifter av den innebörden. Två av dessa vittnen (och ) uppgav vidare att gärningsmannen först tagit ett steg tillbaka efter skotten. Det är alltså möjligt att gärningsmannen agerade så, men det ter sig som en mer osäker uppgift. Gärningsmannen flydde springande. Vittnesuppgifterna lämnar även utrymme för att han halvsprungit eller lunkat. Gärningsmannens beteende efter skotten har av vittnena beskrivits så att han tog det lugnt och behärskat alternativt att han tvekade, som om han inte visste vad han skulle göra. Oavsett hur beteendet skall tolkas är det troligt att gärningsmannen stannat kvar vid de beskjutna innan han gav sig iväg. Som framgår av det sätt på vilket Brottsutredningen i översikt 159 vittnena själva beskrivit vad de iakttagit, finns det till synes lika stort utrymme för tolkningen att gärningsmannen varit kylig och kontrolle- rad som upprörd eller förvirrad. Därutöver finns alltså utrymme för möjligheten att själva observationen är oriktig. Beträffande gärningsmannens beteende före skotten finns inga säkra iakttagelser. Ett vittne har uppfattat makarna och gärnings- mannen som ett sällskap om tre personer (). 22 Ett annat vittne () hade följande minnesbild. En man stod vid Dekorimas skyltfönster mellan affärens entré och den s.k. avfasningen. Vittnet sade sig ha iakttagit mannen , men var osäker . Han såg fem-sex personer passera på väg norrut. kom makarna gående förbi Dekorima i motsatt riktning, dvs. Mannen vid Dekorima följde då efter. Han tog eventuellt tag i vänstra axel eller gjorde någon rörelse av det slaget, varefter två skott smällde. Det är alltså bara två personer som redovisat iakttagelser före skotten (det gäller i vart fall för de utsagor som återgivits av domstolarna). En av dem var berusad (). Den andre () hade goda möjligheter att göra iakttagelser; han satt tillsammans med några andra i sin bil på andra sidan och väntade på en person som höll på att göra ett bankomatuttag. De bägge utsagorna är inte oförenliga, men den senare innehåller mer detaljinformation. Det ter sig ganska troligt att händelsen utspelat sig ungefär så som vittnet angett. Då beaktar vi inte bara uppgifter, utan också vad uppgett, liksom utsaga (se nedan) om sitt möte med makarna . Beträffande uppgift om att gärningsmannen skulle ha lagt sin hand på axel har han själv sagt sig vara osäker. De tidsuppskattningar kommit att ange vinner inte heller stöd i annan utredning; uppgiften att han iakttog gärningsmannen framstår tvärtom som svår att förena med vad som i övrigt framkommit. Gärningsmannen försvann springande, halvspringande eller lunkande vid sidan om de baracker som tillfälligtvis fanns uppställda på Tunnel- 22 Även vittnet (den taxiförare som via sin växel larmade polisen) har i förundersökningen talat om att han uppfattade de tre personerna som ett säll- skap. 160 Brottsutredningen i översikt Han tog sig sedan upp för trapporna mot , fortsatte över denna och vidare nedför (österut). Att det gick till på detta sätt stöds av vittnesuppgifter.