sou · GNB388d1 · 2000-01-01 00:00:00 — Någon rättskränkning av hade enligt JK inte förekommit, med undantag för att en passansökan otillbörligen fördröjts, en fördröjning som enligt JK dock var utan praktisk betydelse. I de delar JK:s bedöm- ningar berörde det som granskades av fogas kom- mentarer härom till redogörelsen för den kommissionens granskning nedan. om händelserna efter mordet på statsminister tillsatte regeringen den s.k. , som bestod av justitieombudsmannen (ordförande), hov- rättspresidenten och ordföranden i . avgick som justitieombudsman och entledigades då också på egen begäran från sitt uppdrag i Jurist- kommissionen. Skarstedt blev därefter ordförande. uppdrag var, enligt de direktiv som gavs i regeringens beslut, att i anledning av mordet granska hur berörda myn- digheter och andra samhällsorgan utfört sina uppgifter. àstudera hur säkerhetsskyddet för statsråd m.fl. liksom organisa- tionen för att förebygga terrorism och liknande angrepp fungerat àundersöka de frågor som berört de centrala samhällsfunktionerna efter mordet, med uppmärksamhet bl.a. på rutinerna för beredskap och säkerhetsskydd àstudera aktuella sambands- och informationsfrågor skulle i övrigt ha stor frihet när det gällde granskningsarbetets närmare inriktning och uppläggning. Det kan noteras att hade många fler uppgifter än att granska brottsutredningen och att denna del av uppdraget nämn- des sist av de uppgifter som uttryckligen tilldelades Juristkom- missionen. Vid den här tidpunkten – knappt efter mordet – torde intresset ha varit mer riktat mot frågor av typen: hur kunde detta ske? och: varför fungerade det inledande polisarbetet så dåligt? Konflikten mellan polisen och engagerade åklagare hade kunnat skönjas i turerna kring utredningen av misstankarna mot , men hade inte fått de konturer och proportioner den skulle komma att få framöver. Genom händelsernas utveckling kom kommissionen därför att få granska ett än mer dramatiskt händelseförlopp än vad som kunde förutses när den fick sitt uppdrag. hade räknat med att redovisa sitt uppdrag , dvs. Så blev det inte. Vid den tid- punkten redovisades granskningen såvitt gällde de första tolv timmar- nas polisarbete, de centrala samhällsfunktionerna samt skyddet av offentliga personer och bekämpningen av terrorism. I en andra rapport, avgiven , redovisades brottsutredningen – , dvs. hela perioden efter mordet fram till det s.k. sammanbrottet, då utredningsarbetet helt omorganiserades enligt ett särskilt regeringsbeslut. Vi ägnar ett särskilt avsnitt åt granskning och dess slutsatser, se nedan. Parlamentariska kommissionen med anledning av mordet på Parlamentariska kommissionen tillkallades , således under det att arbetade och ungefär en månad innan denna avgav sin första rapport. Som framgår av namnet hade kommis- sionen en parlamentarisk sammansättning. Den bestod av f.d. riksdags- ledamöterna , ordförande, , och , riksdagsledamöterna samt kommunalrådet . Parlamentariska kommissionens uppgift var att följa upp Jurist- kommissionens arbete. Den skulle enligt direktiven värdera och dra slutsatser av det material tog fram och föra fram egna förslag . Den parlamentariska sammansättningen var enligt direktiven lämplig för detta ändamål. Övervägandena skulle följa två huvudlinjer: àDe frågor om säkerhetsskydd och andra förebyggande åtgärder samt beredskap som mordet och händelserna kring detta hade aktuali- serat. àDe principiella frågor rörande bl.a. ansvarsförhållanden mellan be- rörda myndigheter som mordet och mordutredningen hade givit upphov till. Parlamentariska kommissionen hade även att överväga om dess ställ- ningstaganden för framtiden borde ta sig uttryck i utarbetade förslag angående t.ex. organisation och lagstiftning eller om den skulle stanna vid förslag till fortsatta undersökningar enligt riktlinjer som kom- missionen i så fall själv borde föreslå. material skulle bilda utgångspunkt för arbetet. Det synes ha förutsatts att Parlamentariska kommissionens egna utredningsåtgärder skulle vara begränsade, något som också framgår av att det i direktiven påmindes om att även arbete avslutats skulle stå till den Parlamentariska kommissionens förfogande för eventuella kompletterande undersökningar. Sammanfattningsvis bestod Parlamentariska kommissionens upp- drag väsentligen i att dra slutsatser av det material presenterade. Parlamentariska kommissionen utförde dock en egen granskning av det s.k. polisspåret. Resultatet av den granskningen redovisades i en särskild skrivelse till , som även bifogades till kommissio- nens rapport. Parlamentariska kommissionens arbete avslutades med en rapport som avgavs , dvs. efter det att kommis- sionen tillkallats och knappt efter det att slutredovisat sitt uppdrag. I huvudsak täcker Parlamentariska kommis- sionens rapport som gransk- ning. I rapporten sägs emellertid att kommissionen informerat sig om utredningsarbetet efter omorganisationen och att de upplysningar som därvid hade inhämtats inte gett kommissionen anledning att själv eller genom anlitande av företa någon granskning av brottsutredningen därefter. Resultaten av Parlamentariska kommissionens arbete görs inte till föremål för någon självständig behandling i denna framställning, av följande skäl. I praktiken bestod dess uppdrag och arbetsmetod i att studera det material som tagit fram och dra slut- satser av detta. Den sammantagna tanken med de två kommissionerna kan uppfattas så att den ena skulle utreda, den andra värdera. Att för- dela arbetet på det sättet kan kanske tyckas naturligt, men det är inte så lätt i praktiken. Ett utredningsarbetes inriktning och inte minst dess redovisning styrs av bedömningar. Värderandet av fakta förutsätter å sin sida en analys som i sin tur ofta leder över i en förnyad prövning av fakta, dvs. tillbaka till utredningsfasen. Arbetsuppgifterna i sig kan särskiljas, men det torde vara svårt att strikt fördela dem på olika personer eller, som i detta fall, olika kommissioner, liksom att redovisa dem åtskilda från varandra. Jämför man resultaten från de bägge kom- missionernas arbete återspeglar de inte heller helt den angivna arbets- De överväganden i sina rapporter återkommande redovisat under rubriken och analys utgör i praktiken bedömning av utredda sakförhållan- den. Utrymmet för Parlamentariska kommissionen att komma fram till andra slutsatser än torde ha varit litet, bl.a. med tanke på att den inte hade i uppdrag att vidta några egna utred- ningsåtgärder. Parlamentariska kommissionens rapport består därför i hög grad av redogörelser för vad funnit och ansett, till vilka kommissionen fogat sina kommentarer. Till övervägande del har Parlamentariska kommissionen instämt i bedömningar. Resultatet av Parlamentariska kommissionens arbete hör alltså samman med det som redovisades av och kan inte diskuteras åtskilt därifrån. Vi har därför valt att i relevanta delar, och särskilt där Parlamentariska kommissionens rapport avviker från , redogöra för dess bedömningar i anslutning till redogörelsen för granskning. Utöver dessa granskningar finns en rapport av landshövdingen angående hotbilden mot och säkerhetsskyddet kring statsminister tiden före mordet (SOU 1989:1). Den gransk- ningen avsåg alltså inte själva brottsutredningen, men det som framkom har viss betydelse för bedömningen av denna. 1.3.1Vissa påpekanden angående Juristkommis- sionens granskning i förhållande till vårt uppdrag granskade perioden från morddagen och framåt. Granskningen genomfördes under ungefär 1987. har nytt ljus kunnat kastas över händelserna som delvis får dem att framstå i annan dager. Det innebär att beskrivningar och slutsatser kan behöva kompletteras och omvärderas. granskning ägde vidare rum alltmedan spaningsarbetet pågick med full kraft, visserligen efter det debacle som kulminerade i spaningsledarens avgång, vilket naturligtvis ledde till en tempoförlust i utredningen. Men såväl allmänhet, brottsutredare som kommissionen själv torde likväl ha hyst goda för- hoppningar om att gärningsmannen skulle kunna gripas. Det är rimligt att anta att i såväl sitt arbete som i sin redovisning tog hänsyn till detta och vägde in risken för att dess rapport direkt eller indirekt skulle kunna störa den omstartade brottsutredningen. Det är enligt vår mening tydligt – och även försvarbart – att Juristkom- missionen tog vissa sådana hänsyn. föreligger i praktiken inga risker av detta slag. Dels bedrivs utredningen med en jämförelsevis låg intensitet, dels har organisations- och personförändringarna varit så många, att den kritik som eventuellt kan riktas mot det som varit i vart fall inte direkt berör dagens utred- ning eller de personer som arbetar med den på ett sådant sätt att utredningsresultaten kan bli lidande.6 Den tid som förlöpt sedan arbetade och de resultat brottsutredningen lett fram till påverkar bedömningsperspek- tivet också på ett annat sätt. Ingen kan med någon grad av säkerhet förutspå om utredningsarbetet kommer att ända i mordgåtans lösning, men det är uppenbart att vi i betydligt högre grad än Juristkommissio- nen har att beakta och inrätta oss efter risken för att utredningen inte annat än marginellt kommer att nå längre än den redan nått. I viss mening har vi att bedöma en brottsutredning där den aktiva fasen är avslutad, vilket ju också förutsattes när beslutet om tillkallandet av en kommission avvaktades i väntan på att huvuddelen av det pågående utredningsarbetet skulle vara slutfört. Bortsett från dessa skillnader, som alltså har med tidsperspektiven att göra, avvek den uppgift hade från vårt uppdrag. Dess uppdrag var på en gång vidare – t.ex. hade man att överväga frågor om terrorism och säkerhet – och mer begränsad. Av särskild betydelse i det senare hänseendet är att i princip inte granskade själva brottsutredningen. Frågor om organisation, ansvarsfördelning samt förhållandet mellan polis och åklagare och det sätt på vilket dessa skött sina uppdrag i brottsutredningen stod i fokus. I någon mån studerades även utredningsarbetets inriktning och enskilda utredningsåtgärder, men arbetsmetod bestod väsentligen av utfrågningar av personer som arbetat med ärendet. Där- emot befattade man sig i mindre grad med förundersökningsmaterialet. Att granska detta är vår huvuduppgift och i den delen omfattar vårt 6 I regeringsbeslutet om tillsättandet av en an- förs att brottsutredningen numera enligt de för utredningen ansvariga (är) i ett sådant läge att kommissionens arbete kan påbörjas utan att detta påverkar eller stör den fortsatta utredningen (regeringens beslut ). uppdrag, som vi framhållit på annat ställe, även den tid Juristkommis- sionen granskade. Ett studium av förundersökningsmaterialet kan således kasta nytt ljus även över den tid och de förhållanden Jurist- kommissionen bedömde. rapporter är faktaspäckade och dess resone- mang sofistikerade. De kan därvid delvis synas svårtillgängliga. Vi försöker i det följande att, i ljuset av vårt uppdrag i förhållande till det som var uppgift, lyfta fram det som är av bety- delse för vårt arbete och tydliggöra vad vi uppfattat som kommissio- nens ställningstaganden eller de slutsatser som kan dras av de över- väganden som redovisades. Vi har därvid även beaktat att inte såg som sin primära uppgift att bedöma och kritisera myndigheter eller enskilda befattningshavare. I sin första rapport skrev att uppgiften inte var att utföra en granskning av det slag JO eller JK gör: 7 Vi ger vår granskning en mer principiell och systemrelaterad inriktning för att det skall bli möjligt för samhället att dra lärdom av det skedda --- . Inte heller anlade en från början kritisk utgångs- punkt:8 Vi hade --- ingen anledning att utgå från att vi skulle finna några synner- ligen djupgående och allvarliga brister i myndigheternas sätt att hantera den uppkomna situationen --- . Liknande principdeklarationer finns i huvudrapporten: Vår uppgift har i princip inte varit att undersöka vad som gjorts rätt eller fel inom ramen av gällande regler, heter det t.ex. 9 Denna utgångspunkt – att i sitt granskningsarbete sagt sig inte vara ute efter vad som gjorts rätt eller fel och som bl.a. kan sammanhänga med de tidsbundna överväganden kommissionen enligt resonemanget ovan torde ha vägletts av – måste beaktas av den som tar del av gransk- ningsresultatet. 7SOU 1987:14 s. 12. 9SOU 1987:72 s. 24. första rapport i kort sammanfattning Polisarbetet under mordnatten var i stora delar kaotiskt. Juristkommis- sionens första rapport handlar om detta. Vissa saker fungerade i och för sig väl och kommissionen framhöll att det inte fanns någon grund för kritik mot de enskilda polismännens insatser i sökandet efter en gärningsman. Men polisen som myndighet och dess ledning fungerade mycket dåligt. sammanfattade bristerna på ungefär följande sätt: 10 ·Mördarjakten var oorganiserad. Sökandet efter gärningsmannen genomfördes inte under den fasta ledning från polisens sambands- central som borde ha varit möjlig. Det präglades därför av brist på systematik och överblick. De enskilda patrullerna styrdes av egna initiativ. ·Alla polisresurser sattes inte in. Den polispersonal som fanns till- gänglig utnyttjades bara delvis. ·Poliser i tjänst fick inte reda på vad som hänt. Det förblev okänt för många polismän i tjänstgöring på olika håll i att statsministern hade blivit skjuten på öppen gata och att en beväpnad mördare befann sig på flykt från brottsplatsen. ·Ingen allmän avspärrning genomfördes . Inte heller några mer be- gränsade, systematiska åtgärder av typen spärrning av gator eller områden i närheten av brottsplatsen, organiserad kontroll av fordon vid utfarterna eller liknande utfördes. ·Andra polisdistrikt underrättades inte . Någon underrättelse om mordet gick i inledningsskedet inte ut till andra polisdistrikt, vare sig till de närmast angränsande distrikten eller andra distrikt inom länet eller i landet i övrigt. ·Avspärrningen och bevakningen av brottsplatsen var otillräcklig. När den egentliga brottsplatsundersökningen skulle göras på morgo- nen efter mordet hade människor kunnat beträda mordplatsen och kasta in saker på denna. ·Befälsförhållandena var oklara . Samordningen och ledningen av verksamheten under mordnatten brast på viktiga punkter. Det var oklart vem som hade ansvaret. 10 Jfr SOU 1987:14 s. 31 f. högsta ledning ingrep inte aktivt i verksamheten när den kom till sambandscentralen. ·Dokumentationen i sambandscentralen av de åtgärder som vidtogs var bristfällig. ·Rikslarm gick inte ut – när det gick ut var det fel. När det efter ungefär två och sändes ut skedde det utan ledningens kontroll. Det angav två gärningsmän. Nytt rikslarm sändes ut . Även det innehöll uppgifter som inte beaktade allt som var känt. Bakom dessa sammanfattande punkter fanns ett av väl beskrivet kaos. Det genomgående är bristen på beredskap. Ett illustrativt exempel gäller förhållandena på sambandscentralen. Sambandscentralen hade ett särskilt ledningsrum för stora händelser. När verksamheten skulle flyttas dit lyckades man inte koppla in den utrustning man behövde. I stället fick en särskilt tillkallad tekniker in- väntas. Rummet var således inte förberett. I en övergripande beskrivning konstaterade att en händelse av detta slag naturligtvis ställde mycket stora krav: 11 Inte minst måste man räkna med att det inträffade skulle komma att på- verka alla dem som själva hade att delta i polisens arbete och att följden skulle kunna bli stress och oreda. Med hänsyn bl.a. till detta måste ställas särskilt höga krav på en fast och kunnig ledning. Det är i en sådan situation dessutom väsentligt att man lugnt och effektivt följer fastställda verk- samhetsrutiner, så att förvirring inte bryter ut och väsentliga åtgärder glöms bort eller utförs på ett oriktigt eller ofullständigt sätt. Parlamentariska kommissionen kommenterade granskning i denna del på följande sätt: 12 De brister i verksamhet under mordnatten som jurist- kommissionen pekat på är allvarliga. Det är klart att enskilda polismän eller avdelningar inom polisen trots det gjorde goda insatser. Ett helhetsomdöme måste ändå bli att polisen inte fungerade tillfredsställande under de viktiga timmarna närmast efter mordet på statsministern. Det omdömet drabbar i första hand arbetet på sambandscentralen. Den handfallenhet och förvirring som präglade verksamheten där är uppseendeväckande. Vi är förvånade över att verksamheten fungerade så dåligt. Man befann sig i största och mest välutrustade ledningscentral för polisverk- 11SOU 1987:14 s. 56. 12SOU 1988:18 s. 44 f. Polisen hade goda personalresurser till sitt förfogande. Det fanns en utarbetad plan för polisinsatser för grova våldsbrott. Förutsätt- ningarna för en effektiv ledning av verksamheten bör ha varit goda. Det har sagts att polismännen drabbades av handlingsförlamning på grund av situationens allvar. En annan förklaring som anförts är att verksamheten blockerades av inkommande telefonsamtal. Dessa förklaringar kan vi inte acceptera. Polisverksamheten skall fungera även i sådana situationer. Det går inte att förklara bort att den främsta orsaken till bristerna är att de per- soner som närmast hade att svara för ledningen av polisens insatser inte skötte sitt arbete på ett godtagbart sätt. Parlamentariska kommissionen ansåg alltså att det var enskilda befatt- ningshavares tillkortakommanden – inkompetens – som var den vik- tigaste förklaringen till att ledningsarbetet i sambandscentralen fungerade så illa. I det följande pekade man som exempel på den oklar- het som skapades när biträdande länspolismästaren och polisöverintendenten anlände till sambands- centralen:13 hade Koci (kommissarie som mordkvällen tjänstgjorde som befäl vid sambandscentralen, vår anmärkning) ansvarat för verksamheten där. Det förefaller ha varit klart för alla inblandade att vid sin an- komst tog över befälet från Koci. Men det var inte klart hur arbetsupp- gifterna skulle fördelas. Koci utgick från att han inte längre skulle ha befattning med mordet medan och förutsatte att han fortsatte med dessa arbetsuppgifter. I realiteten leddes sambandscentralens verksamhet avseende mordet även efter och ankomst av de polisinspektörer som tjänstgjorde som operatörer. Det är självklart att sådana oklarheter i fråga om fördelning av arbetsuppgifter och ansvar inte får förekomma. Det hade ålegat att klargöra hur arbetet skulle fördelas. Vidare förefaller varken eller ordentligt ha satt sig in i hur arbetet förlöpte. Om de hade gjort det skulle de rimligen exempelvis ha föranstaltat om rikslarm tidigare än som skedde. Parlamentariska kommissionen fortsatte med konstaterandet att inte bara och visat bristande kompetens utan att det gällde även på lägre nivåer i sambandscentralen. Det sammanfattande intrycket av verksamheten är dåligt, skrev man och fortsatte: Vi har frågat oss hur det kan komma sig att personalen vid landets största polismyndighet inte kunde sköta sitt arbete på ett godtagbart sätt. 14 Kommissionen, som sade sig inte ha funnit något som tydde på att det just skulle ha rått i något avseende speciella för- 13SOU 1988:18 s. 45 f. hållanden som kunde föranleda sämre resultat än annars, drog slut- satsen att polisledningen i inte upprätthållit erforderlig kom- petens hos personalen på sambandscentralen. Den inledande organisationen av spaningsarbetet Under mordnatten hade biträdande länspolismästaren ansvaret för polisens arbete. 15 När länspolismästaren anlände övertog han ledningen samt började omgående samordna och organisera polisarbetet. Han skapade den s.k. ledningsgruppen. I denna ingick ett antal chefspersoner, som företrädde avdelningar som skulle vara engagerade i mordutred- ningen.16 Ledningsgruppen speglade alltså sammansättningen av den polisstyrka som engagerades. I gruppen ingick också en representant (observatör) från , departementsrådet . Gruppen tog form . Något formellt beslut om dess tillblivelse och sammansättning synes inte ha fattats. Den torde ha varit ett resultat av fortlöpande överväganden. Som exempel kan nämnas bakgrunden till att en representant för kom att ingå. fick på morgo- nen av statssekreteraren i uppdrag att ta kontakt med polisledningen för att skaffa information om spanings- läget. Det ledde till att han inbjöds till polishuset av . Bergenstrand begav sig dit efter att ha fått klartecken från . Justitieministern fick information om arrangemanget och gav sitt tysta samtycke. Några principiella överväganden i fråga 15Det är slutsats, däremot verkar inte själv ha velat vidgå det. Den vakthavande kommissarien vid sambandscentralen, Koci, ansåg dock att han lämnade över till då denne anlände till sambands- centralen 00.30. Jfr även Parlamentariska kommissionens synpunkter, refere- rade ovan. En liknande oklarhet fanns i inledningen av åklagararbetet, då be- redskapsåklagaren ansåg att tagit över, medan denne utgick från att ärendet låg kvar på beredskapsåklagaren (se SOU 1987:14 s. 55). 16Från polismyndigheten i ingick chefen för kriminalavdelningen, polisöverintendent , samt cheferna för spaningssektionen, polisintendent , våldsroteln, kommissarie , och tekniska roteln, kommissarie . Från ingick rikskriminalens chef, polisöverintendent , och en byråchef vid , . om regeringens inhämtande av information från polisen på detta sätt under den fortsatta mordutredningen gjordes inte då, skriver Jurist- kommissionen.17 När anlände anmälde Bergenstrand sin närvaro. tyckte det var bra att departementet fanns på plats med en representant. hade en kontakt med justitieministern varvid det överenskoms att Bergenstrand skulle fungera som kontaktman mellan polisen och regeringen. Jurist- kommissionen konstaterar att något formellt beslut angående detta uppdrag aldrig fattades.18 Allt detta skedde alltså formlöst i ett sammanhang under mordut- redningens första dag. Ledningsgruppen synes ha trätt i funktion omgående efter det att övertagit ansvaret. Från fördes protokoll vid sammanträdena. Formerandet av ledningsgruppen följde inte någon i förväg beslutad beredskapsplan. Det var alltså fråga om en organisation ad hoc. Den beredskapsplan som fanns (beredskapsplan) hade kommit ur bruk. Den hade inte ersatts av någon motsvarande planläggning. Man hade enligt polisledningen helt allmänt gjort erfarenheten att det är effektivare och lämpligare att från gång till annan bygga upp och anpassa en organisation av polisens spanings- och utredningsarbete med hänsyn till de krav som ställs i varje enskilt fall. Polisledningen har nämligen inom sig en särskild beredskap för att ingripa i viktigare fall och kan då, när det be- hövs, skapa en ledning och en lämpligt anpassad organisation på lägre nivåer efter vad situationen bedöms kräva. fann inte anledning till några principiella invänd- ningar mot sättet att organisera och leda polisens spaningsverksamhet under det intensiva uppbyggnadsskedet allra närmast efter brottet. 20 Därvid reserverade sig dock såvitt gällde frågan om ansvaret för spaningarna borde ha legat hos eller hos . Bedömningen omfattade inte heller den allmänna frågan om behovet av en beredskapsplan. Men Juristkom- missionens inställning innebar alltså att man godtog ett lagande efter läglighet under den första dynamiska perioden direkt efter brottet. 17SOU 1987:72 s. 186. 83 och 87. Den fortsatta organisationen av brottsutredningen Polisarbetets inledande och övergripande organisation har framgått ovan. Den ledningsgrupp som hade formerats kom att bestå i huvudsak oförändrad , (till ). Den sammanträdde till en början och höll sammanlagt över 500 sammanträden. Sammanträdena protokollfördes och spelades in på band. Organisationen – ad hoc-modellen – innebar att arbetet leddes av polismyndigheten i med biträde av . Den bestod alltså av vissa delar från vardera av dessa myndigheter. Åklagar- väsendet var inte heller fortsättningsvis representerat vare sig genom i eller Riksåklagaren. Chef för led- ningsgruppen var länspolismästaren i , dvs. I en normal brottsutredning med inslag motsvarande denna skulle det ha funnits en förundersökningsledare, med samlat ansvar för utred- ningen, och en spaningsledare.