sou · GNB320 · 2000-01-01 00:00:00 — Många av dem återvände dock till kort därpå, och en stor del av dem blev under början av 1950- talet svenska medborgare. En slagning i registret på de individer som förekommer i de s.k. svarta listorna har visat att de uppgifter som återfunnits på de allierades listor långt ifrån alltid är tillförlitliga. Även i dessa fall krävs således stor försiktighet vid bedömningen av uppgifternas bevisvärde. Som exempel kan nämnas den mosaiske trosbekännaren . Enligt uppgifter i hjälpte . en tysk judinna att genom skengifte med en svensk ta sig till . Anledningen till att . hamnade på de allierades listor framstår efter genomgången av materialet på som oklar. Sammanlagt har för kommissionens räkning gjorts 680 slagningar i över personakter och sakakter. Slagningarna resulterade i 230 träffar, innefattande handlingar i 420 mappar. Samtliga dessa mappar har genomgåtts av kommissionen. Även andra efterforskningar har i hithörande del av kommissionens arbete genomförts som exempelvis i Röda korsets arkiv och delar av arkiv på , vilka kommissionen bedömt vara relevanta. Det sistnämnda arkivet har genomgåtts eftersom familjen tillhörde de svenskar som hade omfattande kontakter med framför allt . Kommissionen har inte haft möjlighet att eftersöka samtliga privatarkiv som kan finnas bevarade från svenska släktingar och bekantskapskrets. Den inrättade Flyktkapitalbyrån hade bl.a. till uppgift att uppspåra tyskt flyktkapital som kunde ha funnit sin väg till , främst under krigets slutskede. Vidare ålåg det byrån enligt den s.k. restitutionslagen att uppspåra och utreda rövade tillgångar i (se vidare kapitel 7). Som redan antytts begärde Flyktkapitalbyrån strax efter sitt bildande in uppgifter från säkerhetstjänsten varvid byrån bifogade en lista på företag och personer beträffande vilka byrån önskade ta del av allt tillgängligt material.23 Flyktkapitalbyrån, som verkade fram gjorde även efterforskningar om bl.a. stulen 23 Flyktkapitalbyråns arkiv, volym 149. konst som påstods vara till försäljning på den svenska konstmarknaden. Kommissionen har i sina efterforskningar även tagit Flyktkapitalbyråns undersökningar i beaktande. gjordes förfrågningar från sida om medlemmar i hade kommit i kontakt med juveler och andra värdeföremål som kan ha tillhört nazismens offer. I sitt svar till regeringen framförde förbundet att det företagit en omfattande undersökning hos samtliga medlemmar, men att inga spår efter sådana tillgångar påträffats. I enlighet med kommissionens direktiv att redovisa tidigare utredningar angående judisk egendom har tillskrivits med en begäran om att kommissionen skulle få ta del av undersökningens resultat från 1960-talet.24 har dock inte besvarat kommissionens framställan. Däremot har kommissionen sammanträffat med företrädare för förbundet och på så sätt fått en del värdefulla muntliga uppgifter, vilka berörs nedan. För kommissionens räkning har f.d. chefen för , fil. haft i uppdrag att närmare undersöka den svenska konstmarknaden vid tiden för med särskild inriktning på eventuell förekomst av rövad konst från i första hand judar. Resultatet av efterforskningar redovisas nedan i avsnitt 6.5.2. I dokument som påträffats i National Archives, , utpekas en rad tyska och svenska enskilda personer och företag som för misstänktes vara inblandade i smuggling och illegal handel med rövade tillgångar. Kommissionen har valt att här redogöra för några av ifrågavarande rapporter som den amerikanska underrättelsetjänsten upprättade. Som tidigare påpekats är det dock i sammanhanget viktigt att understryka att ett antal av de uppgifter som ingår i rapporterna inte har kunnat verifieras genom andra efterforskningar som kommissionen företagit, exempelvis i svenska arkiv. Att kommissionen ändå valt att redovisa dessa uppgifter beror, förutom att de tjänat som utgångspunkt för vidare 24 Kommissionens dnr 36/98. efterforskningar, bl.a. på att de i många fall redan behandlats i litteratur och artiklar m.m.25 Tyska legationen och andra tyska institutioner i Ovan har kortfattat beskrivits hur de nazistiska myndigheterna konfiskerade och plundrade enskildas tillgångar som exempelvis juveler och smycken för att skaffa Tredje riket utländsk valuta i syfte att finansiera dess upprustning och krigföring. Som redan påpekats hade det tyska utrikesministeriet genom sina legationer utomlands en nyckelposition i hanteringen och i viss utsträckning även försäljningen av rövade tillgångar. Mycket talar för att den nazityska regimens förlängda arm i , den tyska legationen, var inblandad i sådan hantering. I en brittisk rapport uttalas bl.a. följande:26 On order emanating from the Reichsbank, the German Legation in is offering of from 4-13 carats for sale in . These are only being disposed of under the strictest secrecy and only dependable purchasers. The reason for this extraordinary care is due to the Nazis fearing that were this traffic to become public, the might start legal actions for the recovery of the stones in the post-war period. There is a very strong suspicion that the have come from , and have been plundered by the Germans from the . I en annan rapport påpekas att en anställd i det tyska utrikesministeriet, greve , besökte och att han med kurirposten medförde holländska diamanter.27 Kommissionen har i sina efterforskningar i svenska arkiv inte funnit några uppgifter om . Däremot har i påträffats 25Förutom och artiklar i och radioinslag i radions Studio Ett kan exempelvis nämnas den särskilda bilagan till : Vem tjänade pengar på ? 26Rapport , OSS , NA RG 226, Records of OSS, 190/7/18/05. Även andra rapporter omtalar att var mottagarland av stulna juveler (s.k. Judenschmuck) och diamanter. I handlingar som förvaras i det nederländska , Algemeen Rijksarchief () omtalas att chefen för enligt noteringar i hans pass ett flertal gånger bl.a. besökte, förutom , , och , även . Kommissionens dnr 121/98 (L.236). 27Rapport , OSS , NA RG 226, Records of OSS, 190/7/18/05. andra uppgifter som visar att den tyska legationen i i vart fall varit aktuell för förmedling av stulna briljanter sensommaren 1944. , en känd och rik affärsman från , var gift med dottern till en högre tjänsteman vid . Volckerts firma hade affärsförbindelser med Hamburger Chronometerwerk och firman , en urfirma i . Under överläggningar med dessa firmor lärde Volckerts känna , innehavare av juvelarfirman med samma namn och medlem av nazistpartiet.28 Enligt Volckerts berättade för honom att preusssiska inrikesministeriet förvaltade juveler som tillhörde de mördade tyska och europeiska judarna. Juvelerna hade delvis förts till från och juvelhandlaren . En kollektion om 24 000 briljanter skulle ha försålts. En del av samlingen skulle ha använts till att tillverka smycken för export till . Banken och kommanditbolaget i förvaltade briljanterna och juveleraren , juvelerare åt bl.a. och , hade enligt uppgift närmast monopol på hanteringen. hade givit Goldemann i uppdrag att istället för klassificera och värdera briljanterna. För att sälja stenarna, hade en firma grundats. Stenarnas värde uppskattades till 90 miljoner riksmark. besökte och fick då se stenarna som låg i ett kassaskåp hos juveleraren . på inrikesministeriet erbjöd Volckerts att sköta om försäljningen i och , vilket Volckerts accepterade. På överlämnades till Volckerts en lista på briljanter till ett värde om . Stenarna låg och väntade på att med kurir sändas till tyska legationen i . Vid ett förhör hållet med Volckerts antecknades följande. Vid sin ankomst till , satte sig Volckerts i förbindelse med amerikanska legationen och berättade om de juvelaffärer som tyskarna förberedde. Amerikanarna voro mycket intresserade och ville gärna att juvelerna skulle överföras till , varefter man skulle förmå att beslagtaga juvelerna till krigets slut, när de dök upp i marknaden. Man bildade även ett konsortium med amerikanska och svenska deltagare, som skulle köpa juvelerna. Volckerts skulle när detta var klart skicka ett brev till i och meddela, att han funnit köpare till juvelerna. Planen var sedan, att juvelerna med kurir skulle skickas till tyska legationen i . Härifrån skulle de skickas till en svensk juvelerarfirma, som skulle värdera juvelerna. När juvelerna väl vore hos firman 28 Samtliga uppgifter från . skulle amerikanska legationen meddela , att juvelerna funnos i och att de rövats från de europeiska judarna, varför man skulle uppmana att beslagtaga juvelerna tills kriget var över, då man kunde försöka få reda på de verkliga ägarna till dem. hade Volckerts avslöjats med att försöka spionera på , varvid han erbjudit sig att utföra vissa tjänster för den svenska säkerhetstjänsten. Av det ovan delvis redovisade förhöret framgår vidare att den plan som Volckerts beskrivit aldrig sattes i verket eftersom amerikanarna, enligt Volckerts, ansåg att den tyska legationen måste ha erhållit information om hans samarbete med den svenska säkerhetstjänsten. Kommissionen har i sina efterforskningar inte påträffat något som direkt motsäger uppgifter om att briljanterna inte medfördes till . I har endast påträffats en översättning av ett brev (genomslag) från daterat till med en anmodan att skall utbetalas till Volckerts. Dessutom har hittats en avskrift av en uppställning över stenar till ett sammanlagt värde om . Enligt förteckningen rörde det sig om cirka 160 stenar. Såvitt kommissionen har kunnat utröna pågick det i en process om de plundrade diamanterna mellan Volckerts å ena sidan och juvelerarna och å den andra. Det är möjligt att ett studium av de tyska rättegångshandlingarna skulle kunna kasta mer ljus över Volckerts inblandning i briljantaffären. Tiden har dock inte medgett att kommissionen kunnat företa en sådan efterforskning. Det tyska utrikesministeriet skickade guld, mestadels guldmynt, till de tyska legationerna utomlands.29 Vid framkom också att det tyska utrikesministeriet även förvarade visst guld för Ribbentrops räkning. En stor del av detta guld påträffades efter kriget i bl.a. . Enligt en Nürnbergrapport skall dessutom ett parti av Ribbentrops guld ha sänts till den tyska legationen i Stockholm.30 I förekommer bl.a. uppgifter från förhör med personer som var anställda vid tyska legationen vid tiden för vilka visar att det med kurirposten till legationen ibland medföljde guldtackor. Såväl legationens kanslichef, vaktmästare som den tyske ministerns betjänt bekräftade sålunda att det med kurirposten medföljde tunga trälådor som visade sig innehålla guldtackor. 29Se interimrapporten s. 73 och 78. 30Kempners rapport till den amerikanska militärregeringen i (OMGUS), NA RG 260, Box 444, 940.65. Kanslichefen förklarade att det fram till sammanbrottet rörde sig om sex eller sju guldleveranser. Personal från UD påträffade i tyska legationens lokaler i 11 stycken guldtackor. Guldtackorna hade en finhalt på i snitt 996,5 och var enligt uppgifter i av engelskt ursprung. Guldet, som deponerades i , överlämnades i skilda omgångar under 1950- talet till Västtyskland.31 Kommissionen har i sina efterforskningar även undersökt andra tyska institutioner32 som fanns i under kriget utan att hitta något relevant. Ett ytterligare arkiv som möjligen skulle kunna ge fler upplysningar beträffande den tyska legationens befattning med rövade tillgångar är legationens arkiv som överlämnades till de allierade och som finns bevarat på utrikesministeriet i Tyskland.33 var i civil flygtjänst i och gifte sig i med svenskan född . Efter nazisternas misslyckade kuppförsök återvände makarna till . som skadats i kuppen blev beroende av morfin och togs in på mentalsjukhus under sin andra vistelse i . efter det att makarna återvänt till avled 31Se exempelvis : I skugga, 1985. 32Exempelvis angavs i pressen 1947 att en av ledarna för den tyska utlands- propagandan, , skulle ha uppehållit sig i och vid tillfället medfört guldtackor till ett värde av , vilka hade deponerats hos personer som stod den tyska propagandacentralen Deutsche Akademie nära. Se exempelvis artiklar i Ny Dag och . 33Den amerikanske och den brittiske ministern hade framfört begäran från sina regeringar att den skulle omhänderta den tyska legationens och de tyska konsulatens arkiv i och att dessa skulle ställas till de allierades förfogande. I anledning av de västallierades förfrågan antecknade kabinettsekretaren Boheman att det förefölle /mig/ föga sannolikt, att några arkiv av intresse längre funnes på ifrågavarande beskickning och konsulat. Se bok: Svensk utrikespolitik s. 580. Legationens handlingar mikrofilmades av de allierade innan de överlämnades till . En redovisning av Stockholms-legationens arkiv återfinns i volymen: A Catalog of Files and Microfilms of the German Foreign Ministry Archives 1920-1945, volym IV, s. 727-745, 1972. Bevarat synes främst vara handlingar för tiden fram till krigsutbrottet . Handlingarna från tiden därefter förstördes av legationspersonalen vid krigets slutskede. 1931.34 i var medlem 1889 bildade vilket medförde att många av dem som senare kom att inneha ledande poster inom de nationalsocialistiska rörelserna i fick utmärkta möjligheter att lära känna . hade därefter också många kontakter med svenska nationalsocialister främst inom Nationalsocialistiska Blocket i vilken organisation greve var ledande partifunktionär. hustru var syster med svenska hustru och brodern var personlig vän till och . Som redan nämnts har kommissionen i sitt arbete särskilt försökt utröna om genom sina svenska kontakter överförde rövad egendom till I en rapport från amerikanska legationen i uttalas bl.a. att det var mycket troligt att son, , hade assisterat i smuggling av rövade konstverk och juveler till Sverige.35 Kommissionen har som tidigare uppgetts gjort vissa efterforskningar, bl.a. i arkiv. Kommissionen har dock inte i detta arkiv funnit något som ger belägg för att rövade tillgångar, juveler eller andra värdeföremål som kommit över har funnit sin väg till . Kommissionen vill dock inte utesluta att ytterligare forskning i bl.a. utländska arkiv och eventuellt bevarade privatarkiv från personer tillhörande svenska vänkrets skulle kunna leda till annat resultat. förekommer också i en amerikansk Safe-haven rapport upprättad i juli 1946.36 I rapporten anges att firman () misstänktes ha indirekt tjänat intressen genom bolagets förmedling av orientaliska mattor som hade konfiskerats av nazisterna i bl.a. de ockuperade länderna. Bolagets verkställande direktör påstods stå nära. Av handlingar i Flyktkapitalbyråns arkiv37 har framgått att ett parti mattor tillhörande PETAG efter kriget förvarades i frihamn. Partiet försåldes genom Flyktkapitalbyråns försorg38 och inbringade därvid (det ursprungliga värdet angavs enligt faktura uppgå till ). 34Se bl.a. ; och , 1984. 35Brittisk rapport, , kommissionens dnr 33/97. 36Kommissionens dnr 7/99. 37Flyktkapitalbyråns skrivelse till UD , UD HP 80 T, , volym HP 3593. 38Se närmare om Flyktkapitalbyråns verksamhet nedan kapitel 7. från UD till Generalkonsulatet i hade under Flyktkapitalbyråns handläggning av ifrågavarande ärende framställts två anspråk på äganderätten till mattpartiet. Den nederländska firman van Perlstein & Roeper N.V. hade uppgett att mattorna skulle utgöra från rövad egendom medan en persisk från hade hävdat att det aktuella mattpartiet hade beslagtagits av de tyska myndigheterna i . Flyktkapitalbyrån hade funnit att det i ingetdera fallet hade kunnat ledas i bevis eller göras sannolikt att mattpartiet var rövad egendom varför avvecklingen hade slutförts.39 Kommissionen har inte funnit något som tyder på att det aktuella mattpartiet varit rövad egendom från tidigare judiska ägare. Det är möjligt att ytterligare forskning i bl.a. utländska arkiv även här skulle kunna ge fler klargörande upplysningar. Ett namn som återfinns i flera amerikanska handlingar är den dåvarande presidenten för den tyska handelskammaren, . Enligt en amerikansk rapport, upprättad , hade en polsk professor vid under en konferens som hade hållits i tidigare samma månad upplyst att det i frihamn fanns ett antal lådor, avsedda för Koux, vilka innehöll stulen konst.40 utgick en förfrågan till en representant i som ombads kontrollera uppgifterna.41 På samma handling har antecknats: .. 19.3.45. nothing in free harbor in Kouxs name. Frågan om lådorna i frihamn var också aktuell vid de förhör som hölls i anledning av . Vid ett förhör med förnekade denne att han visste vem Koux var. Enligt förhörsledaren skulle i Koux namn i frihamn finnas en låda innehållande tavlor. Enligt uppgift skulle tavlorna förvaras för räkning. förnekade någon inblandning i detta.42 Kommissionen har i sina efterforskningar inte funnit några 39UD:s skrivelse till Generalkonsulatet i , UD HP 80 T, , vol. Se också Flyktkapitalbyråns arkiv volym 397. Det för PETAG:S räkning till inbetalade beloppet om friställdes, med hänsyn till de särskilda omständigheterna i ärendet, enligt UD:s beslut . UD HP 80 T, , volym 40Memorandum , kommissionens dnr 219/98. 42Interrogation of , , kommissionens dnr 9/99. Kommissionen har vid efterforskningar i inte funnit någon amerikansk framställan om svensk utredning beträffande berörda lådor. uppgifter som klarlagt hur det förhållit sig med de påstådda lådorna i i namn.43 Trots strävan att finna uppgifter om kontakter i och deras eventuella befattning med rövad konst, har sådana inte kunnat spåras. I Flyktkapitalbyråns arkiv44 finns uppgifter om en person vid namn , som 1941 haft kontakt med via vid tyska legationen, för köp av en målning av . Rasch hade en omfattande konstsamling, omnämnd , med italiensk, fransk och holländsk konst. Det är inte uteslutet att Rasch ägde en målning tillskriven . Något köp gjordes inte då målningen inte med säkerhet kunde attribueras till den italienske konstnären. Juvelerare, antikhandlare m.m. i Stulna juveler, konst, och liknande värdeföremål kan ha smugglats till även via andra kanaler än genom den tyska legationen. Att det under kriget skall ha förekommit affärer i med valutor och annat smuggelgods uppges också i ett inte ringa antal publicerade artiklar i den svenska pressen strax efter det tyska sammanbrottet. I uttalades bl.a. följande: En omfattande valutasmuggling har av allt att döma förekommit under kriget. Tendensen har mattats av en smula men medan den tyska trafiken på pågick som bäst, florerade den mycket livligt. Vissa affärer i juvelerarbranschen i säljer små prydnadsföremål i form av elefanter, grisar, statyetter m.m. av gediget 23 karats guld, som går lätt att gömma undan i en ficka. Av tidningsartikeln framgår vidare att många av dessa guldstatyetter och andra föremål i sin tur smugglades ut ur . Enligt de allierades uppgifter misstänktes ett tiotal juvelerare och guldsmeder i för att ha varit mottagare av rövat gods från . Ett antal av de utpekade firmorna stod under tyskt inflytande. Ledande inom guldsmedsbranchen i var Guldsmedsaktiebolaget som hade en produktion av guld- och 43Se vidare nedan under avsnitt 6.5.2 Särskilt om konst. Enligt handlingar som påträffats i Flyktkapitalbyråns arkiv hade tullavdelningen , , låtit meddela att 30 kolli s.k. flyktinggods från kvarligga å transitupplag härstädes praktiskt taget oundersökta, Flyktkapitalbyråns arkiv, Ärenden enligt Restitutionslagen, B 1/47. 44Flyktkapitalbyråns arkiv, Ärenden om rövad konst enligt Restitutionslagen, volym 147, B16/45. silvervaror samt försäljning i egna butikskedjor, bl.a. guldsmeds AB. Ägare och verkställande direktör vid tiden för var den tyskfödde svenske medborgaren . Såväl företrädare för Juvelare- och Guldsmedsförbud som uppgifter i har förmedlat bilden av att Deckers affärs- verksamhet var ledande på den svenska marknaden vid . I en rapport från försvarsstaben 1947 uttalades bl.a. att firma skulle vara i tyska händer under ledning av Decker och att tyskarna därigenom hade förskaffat sig monopol på inköp av allehanda material för tillverkningen inom branschen.46 Kommissionens efterforskningar har gett belägg för att Decker var nazist och vän av Hitlertyskland.47 Han erhöll 1941 förtjänsttecknet andra graden av tyska örnen, var utsedd till blivande chef för industrigrupp efter den tänkta nyordningen och var umgängesvän med flera personer vid den tyska legationen. Uppgifter från personalen vid den tyska legationen48 tyder också på att Hovjuvelerare på i tagit emot guld som kommit via kurirpost till legationen (jfr ovan). Vaktmästaren vid legationen uppgav bl.a. att guldet när det kom lades i ett särskilt anskaffat kassaskåp och att han hade uppmärksammat att skåpet ofta var tomt när nya sändningar skulle läggas i förvar. Han antog därför att det tidigare inlagda guldet hade lämnat legationen. Vidare hade den svenske chauffören vid legationen för honom berättat att han på uppdrag av legationsrådet Dankwort hade besökt Decker på juveleraraffär och där lämnat någon eller några lådor. Chauffören uppgav själv att han vid olika tillfällen beordrades att köra antingen Dankwort eller Eichler till vid men att han aldrig lagt märke till att vare sig Dankwort eller Eichler vid dessa besök medfört några tyngre föremål i sina portföljer. Den tyske ministerns betjänt, som avvek från legationen och sedermera erhöll svenskt främlingspass, uppgav att han inte visste vart guldet hade gått men att han hade hört talas om att chefen för juvelerarfirma, Decker, troligen skulle fått en del. 45Hallbergs guld har därefter bytt ägare ett flertal gånger. Företrädare för guld har för kommissionen förklarat att det inte finns något källmaterial bevarat från tiden för . ökade 1946 aktiekapitalet med till föranlett av expanderad rörelse. 47I ett brev till brodern i uttalade Decker bl.a. ...det får därför icke för någon tysk även i utlandet finnas en annan lösen än Heil . (översättning från ). 48Samtliga uppgifter från . Kommissionen har vid sina efterforskningar kunnat konstatera att Decker försökt sälja en guldtacka som härrörde från samma serie som några av dem som senare, , påträffades på tyska legationen.49 Decker, som hördes om guldet, förnekade samröre med den tyska legationen och uppgav att han genom förmedling av den förre chefen för , Jahnson, inköpt guldet av en okänd svensktalande man, som troligen hette i förnamn. Affären hade gjorts upp och Decker hade endast träffat den okände mannen . Enligt brittiska uppgifter förekom det även rykten om att Decker var inblandad i försäljning av smugglade diamanter från och andra länder men att dessa rykten inte hade kunnat verifieras.50 Enligt samma rapport förekom också handel i med diamanter av företag som annars inte sysslade med försäljning av juveler. I rapporten anges detta gälla företagen som båda ägdes av den tyskfödde . I enlighet med i rapporten angivna kostnadsförslag utbjöd diamanter från och andra ädelstenar, bl.a. blå safirer från och till priser långt under marknadsvärdet. Genom att de två företagen har upphört har kommissionens möjlig- heter till efterforskningar kraftigt begränsats. Kommissionen har inte funnit några andra uppgifter än att hade goda kontakter med . I en amerikansk rapport upprättad efter kriget51 omnämns förutom den ovan nämnde även , samt såsom misstänkta för att ha varit involverade i överföringar av rövade tillgångar till . Deckers guldtacka skall ha haft en finhetsgrad om 996 och beteckningen H 264482, H 5602. Några av de guldtackor som påträffades på tyska legationen av UD ingick i serien: , H 5605-06 och hade en finhalt på i snitt 996,5. 50Memorandum , Trade in Smuggled Stones, NA RG 226, 190/9/22/02. Även i handlingar , förvarade i det nederländska (), anges att Decker varit kontaktman för insmuggling av guld, juveler och diamanter från till . Bl.a. omtalas att Decker hade haft kontakter med chefen för , Kremer, Kommissionens dnr 121/98 (L.236). 51Biographical Index of Individuals Involved in Art Looting, NA RG 226, Records of OSS, Box 106, 190/6/12/01. Beträffande på i angavs i en rapport följande:52 this year the .. held an exhibition of Flemish and Dutch paintings whose provenance could not be established.