sou · GNB334d2 · 2000-01-01 00:00:00 — Paragrafen gör det möjligt för en person, som förlorat sitt svenska medborgarskap, att under vissa förutsättningar återfå svenskt medborgarskap genom ett anmälningsförfarande. I jämförelse med motsvarande paragraf lag föreligger vissa sakliga skillnader. Det är således enligt förevarande paragraf tillräckligt att sökanden haft hemvist här i landet under sammanlagt . Som en konsekvens av att dubbelt medborgarskap föreslås bli tillåtet, uppställs vidare inte något krav på att sökanden för att återfå svenskt medborgarskap skall styrka att han eller hon därigenom förlorar sitt utländska medborgarskap. Slutligen gäller enligt den nya bestämmelsen att möjligheten att återfå svenskt medborgarskap, i motsats till vad som varit fallet, skall stå öppen även för den som har förvärvat sitt svenska medborgarskap på annat sätt än genom födelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvärv av svenskt medborga r- skap som biperson i anmälningsärenden. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll helt regleringen i 5 § lag, en annan sak är att det sakliga innehållet i de anmälningsparagrafer till vilka hänvisas har ändrats. I paragrafens första stycke ges anvisning om hos vilken myndighet som anmälan enligt 7–11 §§ skall göras. Av andra stycket framgår att den myndighet till vilken anmälan görs skall meddela beslut huruvida anmälan medfört förvärv av svenskt medborgarskap eller ej. Detta gäller även vid anmälan enligt 20 eller 21 §. Paragrafen reglerar förutsättningarna för svenskt medborgarskap efter ansökan (naturalisation). Nytt i förhållande till motsvarande paragraf lag är att det bland villkoren anges att sökanden skall ha permanent uppehålls- tillstånd i . Ny är även föreskriften om hemvistkravet är för den som är ofrivilligt statslös eller att bedöma som flykting i enlighet med 5 kap. 2 § i det förslag till ny utlänningslag (0000:00) som Kommittén om ny instans- och processordning i utlänningsärenden (NIPU) lagt fram. Dessa nya föreskrifter i naturalisationsparagrafen utgör dock inte någon ändring i sak utan har tillkommit för att den praxis som tillämpas skall framgå av lagtexten. I fråga om hemvisttidens beräkning i ärenden om naturalisation hänvisas till vad som anförts i avsnitt 8.8 och 9.7. Föreskriften om villkorat medborgarskap är borttagen som en direkt konsekvens av föreslaget om att dubbelt medborgarskap skall tillåtas. Dispensgrunderna har samlats i en egen paragraf. Möjligheten att ge dispens på grund av att det är till gagn för landet att sökanden blir svensk medborgare har tagits bort. Skälen för det har redovisats i avsnitt 12.2. Såvitt avser möjligheterna till dispens enligt andra stycket görs en hänvisning till 14 § 2–5. Därmed klarläggs att även villkoret avseende permanent uppehållstillstånd omfattas av dessa dispensgrunder. Av första stycket framgår att ansökan om svenskt medborgarskap skall göras hos . I andra stycket föreskrivs att vid bifall till en ansökan om svenskt medborgarskap skall bestämma huruvida även sö kandens ogifta barn skall förvärva svenskt medborgar- skap. En motsvarande föreskrift finns lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om förlust av svenskt medborgar- skap på grund av långvarig vistelse utomlands. Syftet är att undvika att barn till utlandssvenskar får behålla sitt svenska medborgarskap i generation efter generation trots att samhörigheten med gått förl orad. Nytt i förhållande till motsvarande paragraf lag är att förlust av svenskt medborgarskap enligt förevarande paragraf inträder samt att förlust aldrig kan inträda om den som berörs därigenom skulle bli statslös. Paragrafen reglerar vad som gäller i fråga om befrielse från svenskt medborgarskap efter ansökan. Ny i förhållande till motsvarande bestämmelse lag är fö reskriften om att befrielse i de fall då sökanden har hemvist i får vägras endast om det föreligger särskilda skäl. Tillägget utgör inte någon nyhet i sak utan har gjorts för den praxis som tillämpas skall framgå av lagtexten. 19–21 §§ Dessa bestämmelser avser medborgarskapsrättsliga avtal mellan de nordiska länderna. Bestämmelserna är ett uttryck för den långvariga tradition av samarbete mellan de nordiska länderna som finns på medborgarskapsrättens område. 19–21 §§ i den nya lagen motsvarar till sitt innehåll helt 10 § b och c lag. Däremot finns i den nya lagen inte någon motsvarighet till 10 § a. Att motsvarighet till 10 § a saknas beror på att denna hänvisar till bestämmelser lag – 3, 4 och 8 §§ – som i väsentliga delar ändrats genom förslaget till ny medborgarskapslag. Överenskomme l- serna mellan de nordiska länderna avseende 3, 4 och 8 §§ har sin grund i att det rått stor överensstämmelse mellan de nordiska bestämmelserna inom dessa områden. Ändringarna i den svenska lagen påkallar emellertid behov av nya nordiska överläggningar i fråga om vilka överenskommelser som framöver skall gälla i just dessa hänseenden. Kommittén anser att överläggningarna inte bör föregripas och avstår därför från att lämna förslag till en bestämmelse som skulle motsvara 10 § a lag. Kommittén om ny instans- och processordning i utlänningsärenden (NIPU) föreslår i slutbetänkandet Ökad rättssäkerhet i asylärenden (SOU 1999:16) bl.a. att avvecklas och att beslut i förklaringsärenden i stället skall meddelas av . Inne- hållet i förevarande p aragraf är således en följd av NIPU:s förslag. Frågan huruvida någon blivit svensk medborgare genom anmälan får inte prövas i ett förklaringsärende. Detta hänger samman med att anmälningsärenden med bindande verkan prövas av den myndighet som har att handlägga äre ndet. Det finns däremot inte något hinder mot att i ett förklaringsärende pröva frågan om någon förvärvat svenskt medborgarskap som biperson i ett anmälningsärende. 23 och 24 §§ NIPU:s förslag innebär att instansordningen i medborgarskapsärenden ändras på sådant sätt att utlänningsdomstolarna blir ny överinstans. En utlänningsdomstols avgörande får vidare överklagas till Utlännings- överdomstolen. För att Utlänningsöverdomstolen skall pröva den öve rklagade domen eller beslutet krävs dock prövningstillstånd. I nu nämnda delar är innehållet i 23 och 24 §§ en följd av NIPU:s förslag. Nytt i 23 § är även att s.k. säkerhetsärenden skall prövas av i första instans och att verkets beslut i sådana ärenden skall kunna överklagas till regeringen. Även har rätt att överklaga beslut i ett säkerhetsärende. Beträffande skälen för den ändrade ordningen i fråga om säkerhetsärenden hänvisas till avsnitt 16.5. I ett säkerhetsärende gäller förvärvet av svenskt medborgarskap från och med den dag då beslutet har vunnit laga kraft. Den ändring som gjorts är en ren konsekvens av den ändring som redovisats under 5 §. Paragrafen motsvarar 14 a § lag. Som en konsekvens av NIPU:s förslag har Utlänningsöverdomstolen och utlänningsdomstolar- na ersatt i uppräkningen av de myndigheter som under vissa förutsättningar har rätt att få ut uppgifter om en utlännings personliga förhålla nden. Vidare har en polismyndighet ersatts av . Detta beror på att utredningsansvaret i medborgarskapsärenden övergick från polisen till . Av landets polis- myndigheter är det därmed endast som i ett ärende om medborgarskap kan ha behov av uppgifter om någons personliga fö rhållanden. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Tidpunkten har föreslagits med beaktande av dels att frånträdande av europeiska konvention om begränsning av fall av flerfaldigt med- borgarskap m.m. är en förutsättning för att den nya lagen skall kunna träda i kraft, dels att ikraftträdandet bör föregås av samråd med övriga nordiska länder. Av betydelse i sammanhanget är också att NIPU föreslagit att den ändrade instansordningen i medborgarskapsärenden skall gälla fr.o.m. . Förslaget till medborgarskapslag innehåller två nya typer av automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap. Det rör sig om barn som föds i och som har svensk, ogift far (4 §) samt om adoptivbarn som adopteras genom ett utomnordiskt adoptionsbeslut med automatisk giltighet i (5 §). Kommittén finner det rimligt att barn tillhöriga dessa kategorier ges viss retroaktiv rätt att förvärva svenskt medborgarskap i enlighet med de nya bestämmelserna. Retroaktiviteten föreslås avse barn som varken innan den nya lagens ikraftträdande eller för anmälan enligt övergångsbestämme lserna har fyllt . Beträffande adoptivbarnen tillkommer som fö rutsättning att adoptionen beslutats eller . Detta har sin förklaring i att grundbestämmelsen om automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap genom adoption, 1 a § lag, infördes detta datum och avsåg adoptioner som beslutats eller godkänts efter ikraftträdandet. Övergångsbestämmelserna i nu aktuell del bör enligt kommitténs uppfat tning inte sträcka sig längre tillbaka än så. I punkten 4 föreslås att en person som förlorat sitt svenska medborgarskap enligt lag, men som skulle haft det kvar om den nya lagen varit gällande för förlusten, skall kunna återfå svenskt medborgarskap genom anmälan hos Statens invandrar- verk före . Den nya lagens reglering i fråga om dubbelt medborgarskap är inte särskilt inriktad på barn och det finns därför inte i denna övergångsbestämmelse skäl att föreskriva någon övre ålders- gräns för när anmälan får göras. Av punkten 5 framgår att äldre föreskrifter fortfarande skall tillämpas i fråga om ärenden som enligt 9 a § lag har överlämnats till r egeringen före ikraftträdandet av den nya lagen. Detsamma gäller i fråga om a nmälningsärenden enligt 3 § lag som har getts in före ikraf tträdandet av den nya lagen om tillämpning av lag är förmånligare för den enskilde än vad den nya lagen skulle vara. Översyn av lagen om svenskt medborgar- En kommitté tillkallas med uppgift att se över lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap samt utreda vissa speciella frågeställningar som rör medborgarskapslagstiftningen. ommittén skall också överväga å t- gärder som kan stärka medborgarskapets status. -genomföra en allmän översyn av lagen om svenskt medborgarskap, -överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att stärka medborgarsk a- pets status, -undersöka tillämpningen av kravet på att en person som söker me d- borgarskap måste kunna styrka sin identitet samt överväga och föreslå regeländringar för att komma till rätta med problemet att vissa invan d- rare inte har möjlighet att uppfylla vad som normalt krävs i detta avs e- ende, -analysera för- och nackdelar med att erbjuda svenskt medborgarskap för barn som föds i om föräldrarna har permanent uppehållstil l- stånd, -analysera systemet med s.k. villkorat medborgarskap och vid behov föreslå ändring av reglerna, -överväga om medborgarskapsärenden som prövas av regeringen i stället kan prövas av , , domstol eller någon annan myndighet, -analysera medborgarskapslagstiftningen i ett nordiskt och europeiskt perspektiv samt överväga vilka ändringar i medborgarskapslagstif t- ningen som bör föranledas av det pågående arbetet inom med en ny konvention om medborgarskap. De svenska medborgarskapsreglerna finns i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap (omtryckt 1984:682) och medborgarskapskun- görelsen (1969:235, omtryckt 1979:140). Lagen om svenskt medbo r- garskap har inte varit föremål för någon mer genomgripande översyn. Lagen är därför i behov av en modernisering och anpassning till nya förhållanden. Huvudregler för förvärv och förlust av svenskt medborgarskap medborgarskapslagstiftning bygger på den s.k. härstamning s- principen, dvs. att föräldrarnas medborgarskap är bestämmande för ett barns medborgarskap oavsett var det föds. En annan viktig princip i lagstiftningen är att söka förhindra uppkomsten av dubbelt medborga r- skap. Enligt lagen blir ett barn svensk medborgare vid födelsen om modern eller, om föräldrarna är gifta, fadern är svensk medborgare. Om föräl d- rarna inte är gifta med varandra vid barnets födelse och modern är u t- ländsk och fadern svensk medborgare, blir barnet svensk medborgare genom legitimation om föräldrarna gifter sig med varandra innan ba r- net fyller . En svensk man som är far till ett utländskt barn utom äktenskap kan också under vissa förutsättningar ge barnet svenskt medborgarskap genom anmälan. Den som fyllt och som , eller för nordiska a- re , har hemvist i och som har fört en hederlig vandel kan bli svensk medborgare genom naturalisation. Som huvudregel gäller då att utlänningen måste kunna styrka att han eller hon förlorar sitt u t- ländska medborgarskap. Slutligen kan svenskt medborgarskap förvärvas genom anmälan av pe r- soner som varit svenska medborgare eller av sådana utlännin g- ar med en ålder som haft hemvist här och . Den som inte är medborgare i någon stat eller styrker att han eller hon skulle förlora sitt utländska medborgarskap genom att förvärva svenskt medborgarskap kan dock göra sådan anmälan redan . För att återvinna ett tidigare svenskt medborgarskap genom anmälan krävs alltid befrielse från det utländska medborgarskapet. När det gäller förlust av svenskt medborgarskap föreskrivs det i 2 kap. 7 § regeringsformen att ingen medborgare som är eller har varit bosatt i får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han eller hon , efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i en annan stat. Det får dock föreskrivas att barn i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarna eller en av dem. Vidare får det föreskrivas att, i enlighet med överensko m- melse med annan stat, den som sedan födelsen är medborgare även i den andra staten och är varaktigt bosatt där förlorar sitt svenska me d- borgarskap eller . Enligt lagen om svenskt me d- borgarskap förlorar den som frivilligt förvärvar ett utländskt medbo r- garskap efter ansökan eller uttryckligt samtycke sitt svenska medbo r- garskap. Vidare förlorar den som är född utomlands och aldrig haft hemvist eller liknande här sitt svenska medborgarskap, om han eller hon inte ansöker om att få behålla det. Ansökningar om medborgarskap prövas i första hand av Statens i n- vandrarverk. beslut kan överklagas till Utlänning s- nämnden. eller får överlämna ett naturalisationsärende till regeringen, bl.a. om ärendet bedöms ha bet y- delse för rikets säkerhet eller annars för allmän säkerhet. Anmälningsärenden prövas av eller, i fråga om nordi s- ka medborgare, av . Beslut i sådana ärenden får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Medborgarskapsregler i övriga nordiska länder De svenska, danska och norska medborgarskapslagarna har tillkommit i samarbete mellan de tre länderna. Även de ändringar som genomförts därefter har föregåtts av överläggningar mellan staterna. De tre lände r- nas regelsystem överensstämmer i sakligt hänseende med varandra. Även medborgarskapslagarna i och överensstämmer i stort sett med de bestämmelser som gäller i de andra nordiska staterna. Det nordiska samarbetet i medborgarskapsfrågor har också kommit till uttryck samarbetsöverenskommelse mellan , Fi n- land, , och (SÖ 1962:14). I överenskommelsen sägs bl.a. att de fördragsslutande parterna skall underlätta för medbo r- gare i ett nordiskt land att förvärva medborgarskap i ett annat nordiskt land. Behovet av en översyn Lagen om svenskt medborgarskap har som sagts inte varit föremål för någon mer genomgripande översyn. Utredningar i vi s- sa avgränsade frågor har lett till en del ändringar, men som helhet är lagen i behov av modernisering och anpassning till nya förhålla nden. Det finns också skäl att överväga åtgärder som kan stärka medborga r- skapets status, både bland nuvarande svenska medborgare och blivande svenska medborgare. En invandrare som blir svensk medborgare måste kunna känna att han eller hon därmed betraktas som svensk och acce p- teras fullt ut av det svenska samhället. Andra länder har exempelvis särskilda ceremonier vid erhållandet av medborgarskap. Ceremonier för nyblivna svenska medborgare ordnas också av en del kommuner, t.ex. . Många deltar i dessa ceremonier och har uttryckt sin uppskattning över dem. Åtgärder av detta slag är ett sätt att visa att medborgarskapet innebär en rätt att på ett fullvärdigt sätt delta i sa m- hällets intressegemenskap. Det har vidare hävdats att vissa kunskapskrav vad gäller det svenska språket och det svenska samhället skulle stärka medborgarskapets st a- tus. Krav på kunskaper i det svenska språket ställdes enligt regler som gällde före tillkomsten av den nuvarande medborgarskapslagen. Även vid tillkomsten av nuvarande lag uttalades att sökandens kunskaper i svenska språ- ket borde tillmätas stor betydelse vid naturalisations- prövningen. ingick också ett språkintyg som obligatorisk bilaga till ansökan om svenskt medborgarskap. Dä r- efter har sökandens språkkunskaper i praktiken kommit att helt sakna betydelse. För att bli svensk medborgare fordras således inga kunskaper i det svenska språket eller om det svenska samhället. förs dock en di s- kussion om betydelsen av sådana kunskaper för att den enskilde skall kunna förstå sina rättigheter och skyldigheter och för att underlätta i n- tegrationsprocessen. Ett problem som blivit alltmer tydligt orsakas av kravet på styrkt identitet som villkor för att få svenskt medborgarskap. Vid naturalisationstillfället skall det inte råda någon tveksamhet om den sökandes identitet. Kravet hänger samman bl.a. med att ett svenskt medborgarskap inte kan återkallas, inte ens om svenskt medborgarskap förvärvats av någon som uppgett en felaktig identitet. Det i praxis up p- ställda kravet på styrkt identitet har fått till följd att vissa invandrare i dag inte kan få svenskt medborgarskap. Detta gäller särskilt vissa fly k- tingar och invandrare som kommer från länder som saknar en fung e- rande administration, t.ex. och . Oklar identitet är den vanligaste avslagsgrunden i naturalisationsäre n- den. Denna situation ger anledning att överväga om det är rimligt att personer som inte kan styrka sin identitet skall vara ut e- stängda från möjligheten att få svenskt medborgarskap. I synnerhet för flyktingar som flytt från sitt hemland utan identitetshandlingar kan det vara svårt att senare skaffa fram sådana handlingar. Statens invandra r- verk har i en skrivelse till regeringen pekat på detta problem. föreslår att det utreds om problemet kan lösas genom en längre kvalifikationstid. Ett annat problemområde är kravet på befrielse från tidigare medbo r- garskap. Om en sökande med utländskt medborgarskap inte förlorar det i och med sin naturalisation utan det för sådan verkan krävs medgiva n- de av den utländska statens regering eller någon annan myndighet, kan det som villkor för svenskt medborgarskap anges att sökanden hos I n- vandrarverket styrker att ett sådant medgivande lämnats, s.k. villkorat medborgarskap. Undantag från ett sådant villkor kan göras t.ex. för den som sökt men fått avslag på sin befrielseansökan och den som överhuvudtaget inte får något svar från hemlandets myndigheter. I det sistnämnda fallet läggs enligt praxis en stor bevisbörda på den s ö - kande. Han eller hon måste kunna styrka att en fullständig ansökan lämnats in till hemlandets myndigheter. För vissa grupper av utlä n- ningar har detta varit ett högst påtagligt problem. Barn som föds i vars föräldrar har utländskt medborgarskap får inte automatiskt svenskt medborgarskap. Detta gäller även om föräldrarna har permanent uppehållstillstånd här. Det kan diskuteras vilken signal samhället härmed förmedlar till dessa barn. Barnen räknas som utlänningar trots att de är födda här och i många fall kommer att leva resten av sitt liv här. Det kan visserligen hävdas att det är ett val som föräldrarna gör i och med att de förblir utländska medborgare, på samma sätt som de väljer åt sina barn om de bestämmer sig för att bli svenska medborgare. Men barnen kanske skulle få en starkare känsla av samhörighet med om de visste att de accepterades fullt ut, dvs. att de erbjöds svenskt medborgarskap bortsett från föräldrarnas medborgarskap. I en motion (1996/97:Sf608) som b e- handlas i föreslås att barn som föds i och har en fö r- älder med permanent uppehållstillstånd skall erbjudas svenskt medbo r- garskap vid födseln. Det finns mot den nu angivna bakgrunden skäl att närmare analysera fördelar och nackdelar med att erbjuda svenskt me d- borgarskap i sådana situationer. I detta sammanhang bör också nämnas att det i artikel 7 i FN:s konvention om barnets rättigheter, som ratificerat, bl.a. sägs att barn skall ha rätt från födelsen till ett namn och rätt att förvärva ett medborgarskap. inrättades ansågs det lämpligt att regeringen även i fortsättningen prövade vissa grupper av naturalisationsärenden, bl.a. fall som innefattade vissa säkerhetsaspekter. Av förarbetena till de ändringar som då gjordes i medborgarskapslagstiftningen framgår det (prop. 1991/92:30 s. 29) att med hänsyn till den betydelse säkerhet s- aspekterna har i naturalisationsärenden bör överlämnande så gott som undantagslöst ske när det i ett ärende framkommit uppgifter som tyder på att ärendet kan röra rikets säkerhet eller allmän säkerhet och o m- ständigheterna inte är sådana att det står klart att ansökningen skall avslås oberoende av dessa aspekter. Det finns anledning att överväga om regeringens medverkan är nödvändig när det gäller en stor del av dessa ärenden eller om de kan slutligt avgöras av domstol eller av n å- gon annan myndighet. Inom pågår ett arbete med en ny europeisk konvention om medborgarskap. Arbetet är nu inne i slutskedet. Syftet är att lägga fast vissa grundläggande principer för medborgarskap och att förhindra statslöshet. Det kan finnas anledning att se över svensk medborgarskapslagstiftning på vissa punkter med anledning av kon- ventionsarbetet, även om svensk lag i huvudsak står i överensstämmel- se med den preliminära konventionstext som föreligger. En parlamentarisk kommitté skall se över lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap samt utreda vissa speciella frågeställningar som rör medborgarskapslagstiftningen. Kommittén skall också överväga åtgä r- der som kan stärka medborgarskapets status. Kommittén skall genomföra en allmän översyn av lagen om svenskt medborgarskap med hänsyn till det behov av modernisering som finns samt lämna förslag till ny lagstiftning på området. Dubbelt medborgarskap och statslöshet bör undvikas Den svenska medborgarskapslagstiftningen bör även fortsättningsvis bygga på härstamningsprincipen. Dubbelt medborgarskap bör i princip undvikas. Det kan dock tänkas att det finns ytterligare situationer än de som gäller där dubbelt medborgarskap bör accepteras. Kommittén bör undersöka omfattningen av dubbelt medborgarskap . En annan viktig utgångspunkt är att undvika statslöshet. Kommittén bör överväga om ytterligare åtgärder kan vidtas för att underlätta för stat s- lösa personer att bli svenska medborgare. Medborgarskapets status bör stärkas Kommittén skall utreda och överväga behovet av åtgärder som kan vidtas för att stärka medborgarskapets status som ett led i integration s- processen. Som en utgångspunkt bör en kartläggning göras av vad ett svenskt medborgarskap innebär i olika avseenden. Kommittén bör oc k- så studera andra länders lagstiftning och praxis på området. Mot ba k- grund av inhämtade kunskaper och gjorda överväganden skall ko m- mittén lägga fram de förslag som en fördjupad analys av frågan ger anledning till. Ömsesidigheten i integrationsprocessen skall beaktas i sammanhanget. I samband med kommitténs utredning i fråga om olika åtgärder som kan stärka medborgarskapets status skall kommittén även överväga om krav på kunskaper i det svenska språket eller om det svenska samhället bör ställas upp för beviljande av medborgarskap. Om kommittén ko m- mer fram till att sådana krav skulle stärka integrationsprocessen och medborgarskapets status, skall kommittén föreslå de regler som b e- döms lämpliga. Kravet på styrkt identitet