frs · GN121339 · 2000-08-30 00:00:00 — Svar på fråga 1999/2000:1339 om medverkan till brott har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att det ska bli möjligt att ingripa mot personer som genom sitt beteende indirekt uppmuntrar till brott eller hindrar brottsutredningar. ställer sin fråga mot bakgrund av den i massmedierna uppmärksammade videofilmningen av en omfattande skadegörelse i tunnelbanan. Som ytterligare exempel på problematiken nämner hon dessutom Lindomefallet och fallet med de nazistiska hotbilderna som publicerades i en tidning. Lindomefallet har analyserats grundligt. , som bl.a. hade i uppdrag att se över Lindomefallet, har i sitt betänkande (SOU 1996:185) kommit fram till att de straffrättsliga och straffprocessuella regler som gäller motsvarar de krav som man kan ställa i en rättsstat och att inga ändringar i gällande rätt bör göras i anledning därav. I stället understryker utredningen, och andra som sett över frågan, vikten av att säkra bevis i ett fall som . Utredningens slutsatser delas av en enig remissopinion. Vi har alltså mycket vidsträckta regler om medverkansansvar för den som anstiftat eller annars varit behjälplig vid brott. Regleringen ger stora möjligheter att ingripa mot den som antingen genom ett aktivt eller ett passivt beteende kan anses ha främjat brott. Den som i samförstånd med gärningsmännen filmar ett brott skulle således kunna göra sig skyldig till straffbar medverkan, om han eller hon därigenom kan anses ha främjat brottet. Dessutom finns bestämmelser om straff för den som underlåter att avslöja viss allvarligare brottslighet. har också haft i uppdrag att se över 23kapitlet i i vissa andra, mer lagtekniska hänseende. Utredningen har därvid föreslagit ändringar i bl.a. bestämmelserna om medverkan och förberedelse till brott samt underlåtenhet att avslöja brott. Förslagen bereds inom . Ingen av de föreslagna ändringarna har emellertid någon betydelse i de hänseenden som tar upp. Inte heller skulle utredningens förslag att införa ett nytt brott @ underlåtenhet att bistå nödställd @ få någon betydelse när det gäller att förhindra skadegörelse. Teoretiskt sett skulle visserligen straffbestämmelsen kunna komma att omfatta det fallet att någon underlåter att ingripa när någon annan utsätts för våldsbrott och befinner sig i allvarlig fara för liv eller hälsa. Vissa remissinstanser har emellertid anfört sådana invändningar mot förslaget att detta behöver övervägas ytterligare. Frågan om gränsen för straffbar medverkan utreds dock med avseende på brott som sker i organiserad form. Kommittén om straffansvar för organiserad brottslighet m.m. har sedan ungefär regeringens uppdrag att överväga bl.a. frågan om införande av straffansvar för aktiv medverkan. Uppdraget kommer att redovisas . När det gäller fallet med de s.k. nazistiska hotbilderna som publicerades i en tidning vill jag påpeka att regeringen har tillsatt en utredning () för att se över frågan om olaga hot bör införas i brottskatalogen i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen och därmed bli ett tryckfrihets- respektive yttrandefrihetsbrott. I samband därmed överväger utredningen om meddelarskyddet ska gälla för brottet. Det är emellertid inte i första hand ändrad lagstiftning som behövs för att komma till rätta med de problem som tar upp. Såsom har påpekat är det viktiga att säkra bevis som gör att man kan fälla de egentliga gärningsmännen. För detta krävs både metodutveckling och ökade resurser till rättsväsendet. Regeringen arbetar fortgående med båda dessa frågor.