ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
frs · GO12436 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:436 om permissionsförfarandet vid tvångsvård och rättspsykiatrisk vård har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att intentionerna bakom förändringen av bestämmelserna runt permissionsförfarandet vid tvångsvård och rättspsykiatrisk vård förverkligas. Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) trädde i kraft . Syftet med lagarna var bl.a. att minska tvångsvårdens omfattning och kraftigt inskränka möjligheten till långvariga vistelser utanför sjukvårdsinrättningens område under pågående tvångsvård, jämfört med tidigare lagstiftning. Utvärderingar av den tvångspsykiatriska vården som har gjort, visade dock att någon minskning av långa permissioner inte skett i den omfattning som avsetts. Vid utformningen av lagändringarna i LPT och LRV, som trädde i kraft , har patientens rättssäkerhet varit av grundläggande betydelse. Möjligheterna att ge en patient permission till vårdtidens slut avskaffades. När det gäller LPT markeras tydligare lagens karaktär av akutlag. Vidare tydliggörs att permissioner inte ska användas som en form av försöksutskrivning där behovet av tvångsvård kan ifrågasättas. Permission får genom de nya reglerna bara medges om åtgärden är angelägen för att förbereda tvångsvårdens upphörande. Endast i undantagsfall kan det anses motiverat att låta permission under tvångsvård kvarstå än . För att permission ska kunna medges ställs enligt LPT och LRV krav på att permissionen står i överensstämmelse med den vårdplan som ska upprättas vid psykiatrisk tvångsvård. Vårdplanen ska ange de behandlingsåtgärder och andra insatser som behövs för att tvångsvården ska kunna upphöra efter exempelvis en permission. Det är därför av stor vikt att aktiva samordnande åtgärder vidtas av samtliga berörda huvudmän . Nära samverkan mellan sjukvårdens huvudmän och sociala myndigheter är därför nödvändig. Emellertid har generella brister i samverkan mellan kommuner och landsting kunnat konstateras, vilket bl.a. uppmärksammas i den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården samt i den s.k. (S 1999:05) som kommer att lämna sitt slutbetänkande. Det är angeläget att följa effekterna av ändringarna i LPT och LRV som rör permissioner. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att följa upp och utvärdera förändringarna i permissionsinstitutet.
frs · GO12437 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:437 om bilstödet till handikappade har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att förändra åldersgränsen i reglerna för handikappades bilstöd. Jag har fått en fråga av med samma innebörd. Jag ska här upprepa svaret. Bilstödet infördes och ersatte då ett arbetsmarknadsanknutet bilstöd och vissa skatteanknutna bilstödsförmåner. De som kom att omfattas av det nya bilstödet var både de personer som tidigare hade haft bilstöd och nya grupper av funktionshindrade. Utvidgningen av den bidragsberättigade personkretsen innebar att även personer utan arbetslivsanknytning skulle kunna erhålla bilstöd. För denna grupp personer sattes en åldersgräns samt ett krav på att man skulle kunna framföra fordonet själv. Därtill kom även föräldrar till handikappade barn och handikappade föräldrar med barn att omfattas av reglerna för bilstöd. Ur strikt handikappolitisk synvinkel borde ingen begränsning i ålder föreligga. Den åldersgräns som sattes för den nytillkomna gruppen funktionshindrade berodde på ekonomiska överväganden. har på uppdrag av regeringen gjort en översyn av bilstödet @ Bilstöd till personer med funktionshinder RRV 1999:24. RRV konstaterar att en utvidgning av rätten till bilstöd efter fyllda skulle medföra kraftigt ökade statliga kostnader. RRV:s rapport har remissbehandlats och de synpunkter och förslag som lämnats bereds inom .
frs · GO12438 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:438 om skrotning av terrängfordon har frågat mig om jag avser att agera för att stoppa fragmenteringen av 2 930 terrängfordon hos Försvarsmakten. I sin fråga hänvisar till att många menar att detta är att slösa med skattepengar och att många har kommit med förslag och önskemål om hur terrängfordonen skulle kunna användas. Jag har , , i kammaren informerat samt svarat på frågor från ledamöter om principerna för Försvarsmaktens avveckling av överskottsförnödenheter. I överensstämmelse med den information jag gav i kammaren vill jag kort redogöra för regeringens ställningstagande i frågan. informerades om regeringens inriktning för avvecklingsarbetet och att regeringen avsåg att se över gällande regleringar inom området (prop. 1999/2000:30). försvarsutskott delade regeringens bedömning (bet. 1999/2000:FöU2) att Försvarsmaktens överskottsförnödenheter i första hand bör utnyttjas: inom de frivilliga försvarsorganisationerna, för humanitära insatser, för militärt säkerhetsfrämjande materielsamarbete samt för stärkandet av det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred. Regeringens inriktning utgår från dels att tillgodose väsentliga intressen, dels att eventuella överlåtelser ska kunna ske skyndsamt och helst utan kostnad för Försvarsmakten. Inriktningen innebär att förnödenheter i andra hand bör säljas till civila företag och att miljöhänsyn, säkerhetsaspekter, begränsade möjligheter till lagligt nyttjande av materiel eller hänsyn till sekretess kan vara skäl för att förstöra viss materiel. Försvarsmaktens överskottsförnödenheter, där terrängfordon bara utgör en del, finns i förråd på tusentals platser runtom i landet. Att konsekvent avveckla överskottsförnödenheter genom att ur denna massa av cirka en miljon registrerade artiklar sortera ut enstaka objekt allteftersom dessa efterfrågas för försäljning skulle medföra orimliga kostnader för hanteringen av varje enskilt ärende. Försvarsmakten måste kontrollera vem mottagaren representerar för att förnödenheterna inte ska hamna i orätta händer. Därutöver måste vid varje enskild överlåtelse ett avtal skrivas som bl.a. reglerar ansvaret för eventuella fel och brister samt kostnad för avhämtning m.m. Till detta kommer att huvuddelen av de fordon som Försvarsmakten avvecklar är ålderstigna och tillverkade under helt andra miljökrav än vad som gäller . Avveckling av övertalig materiel i den aktuella omfattningen tillhör dock inte Försvarsmaktens kärnverksamhet. Myndighetens inriktning är därför att finna en affärsmässig lösning som gör att Försvarsmaktens personal kan arbeta med att organisera det nya försvaret i stället för att avveckla det gamla genom att administrera gåvor, försäljning och destruktion. Slutligen vill jag erinra om att det är en uppgift för Försvarsmakten att avgöra om enskild materiel bör säljas eller destrueras med hänsyn till ovanstående och till vad som är mest kostnadseffektivt och rationellt.
frs · GO12439 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:439 om landshövding med sidouppdrag har frågat statsministern vilka åtgärder han avser vidta för att undvika att jävssituationer uppstår mellan dels rollen som landshövding och dels representant för näringslivet i regionen. Bakgrunden till frågan är att utnämnts till landshövding i fr.o.m. och att han @ enligt @ har ett stort antal uppdrag inom näringslivet i den regionen. har vidare uppgett att avser att avsäga sig ett antal av dessa, men att han @ enligt egen uppgift @ kommer att behålla det stora uppdraget som styrelseledamot i koncernen . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Förvaltningslagens (1986:223) 11 och 12 §§ reglerar frågor om jäv för den som ska handlägga ärenden hos förvaltningsmyndighet. Den som på något av de i 11 § uppräknade sätten är jävig får inte handlägga ett ärende. Ytterst har jävsreglerna sin grund i 1 kap. 9 § regeringsformen med dess objektivitetsprincip. De utgör naturligtvis en väsentlig förutsättning för en objektiv och saklig handläggning av de ärenden som förekommer hos en förvaltningsmyndighet. Vidare finns det i lagen (1994:260) om offentlig anställning () regler om förbud mot förtroendeskadliga bisysslor. Av dess 7 § följer att en statligt anställd arbetstagare inte får inneha någon anställning eller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för hans eller någon annan arbetstagares opartiskhet i arbetet eller som kan skada myndighetens anseende. En landshövding omfattas också av reglerna i . Betydelsen av förbudet mot förtroendeskadliga bisysslor är först och främst att en arbetstagare i princip inte får åta sig en bisyssla som medför risk för att jäv kan uppkomma mot arbetstagaren i huvudanställningen. 7 § går dock längre än så genom att förtroendet ska upprätthållas även för myndigheten och andra anställda vid den. Det ankommer i första hand på arbetstagaren själv att göra bedömningen huruvida en viss bisyssla kan vara förtroendeskadlig. Av 12 § anställningsförordningen (1994:373) följer att myndighet, i detta fall regeringen, på begäran av en arbetstagare ska lämna ett skriftligt besked huruvida en bisyssla enligt myndighetens bedömning är förenlig med 7 § . har meddelat att han kommer att frånträda de styrelseuppdrag och andra engagemang som riskerar att medföra att hans trovärdighet som landshövding kan ifrågasättas. Jag anser mot bakgrund av redovisningen ovan att några särskilda åtgärder inte behöver vidtas.
frs · GO12440 · 2000-12-21 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:440 om Per har frågat mig vad den gör för att påskynda ett frigivningsbeslut av . avtjänar ett 18-årigt fängelsestraff för att ha avslöjat hemlig information om nukleära program. Vanunu har tillbringat i isoleringscell och uppges ha hälsoproblem som kan stå i samband med den långa isoleringen. Oavsett om Vanunu är dömd för ett brott som anses allvarligt i , måste han behandlas i enlighet med de grundläggande internationella konventionerna om de mänskliga rättigheterna, t.ex. mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som har ratificerat. Praxis inom israelisk fångvård är att fångar frisläpps efter att ha avtjänat två tredjedelar av ådömd strafftid. då Vanunu avtjänat ansökte han om förtida frigivning. Den myndighet som avgör ärenden av detta slag avslog dock ansökan med hänvisning till att han utgjorde ett hot mot staten säkerhet. Vanunu har såvitt bekant inte ingivit någon nådeansökan till president. Utrymmet för omvärldens agerande är begränsat i enskilda fall som detta. Trots detta har tagit upp Vanunus fall med israeliska regeringsföreträdare. Dåvarande utrikesminister tog upp fallet under sitt besök i . Vidare tog statsminister upp Vanunus fall under sitt Israelbesök . Ambassaden i håller sig kontinuerligt underrättad om Vanunus situation, liksom UD i som står i kontakt med personer som bevakar fallet. Den kommer att fortsätta följa fallet och arbeta för en förbättring av Vanunus situation. Om så inte sker kommer fallet att på nytt tas upp på lämplig nivå med israeliska företrädare.
frs · GO12441 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:441 om säkra ursprungsländer har frågat vad regeringen avser att göra för att, i enlighet med anda, se till att även personer från s.k. säkra ursprungsländer ska kunna få sin asylrätt prövad i . Bakgrunden till frågan är att en amerikansk medborgare fått sin asylansökan avslagen. Enligt har varken eller gjort någon fullständig individuell prövning av ansökan. Jag kan i princip inte kommentera enskilda ärenden. Det är @ och måste förbli @ myndigheterna som i varje enskilt fall och med tillämpning av gällande rätt prövar om en ansökan om uppehållstillstånd ska beviljas. I detta fall vill jag ändå tillägga att jag erfarit att vederbörande fått sin asylansökan prövad av såväl dåvarande som . har dessutom prövat en s.k. ny ansökan. Därefter har vederbörande anmält till som beslutade att målet inte skulle tas upp till prövning eftersom det bedömdes vara uppenbart ogrundat. Svaret på frågan är att alla som ansöker om asyl i får sin sak prövad oberoende av från vilket land vederbörande kommer. Anledning saknas således att vidta några åtgärder i denna fråga.
frs · GO12442 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:442 om rättsskydd för äganderätt har frågat justitieministern vilka åtgärder han avser att vidta för att stärka rättsskyddet för äganderätten i . har ställt frågan mot bakgrund av vilket äganderättsskydd vissa andra länder i har i sin grundlag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna innehåller inte någon uttrycklig regel om att ersättning ska utgå vid ingrepp i någon annans egendom. I 2 kap. 18 § regeringsformen sägs att den som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom ska vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. Sådan ersättning ska också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller skada uppkommer som är betydande i förhållandet till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen ska bestämmas enligt grunder som anges i lag. Grundlagsbestämmelsen ger alltså ett mer långtgående skydd än . Ordalydelsen i bestämmelsen har diskuterats . En parlamentariskt sammansatt kommitté, författningsutredning, har fått i uppdrag att se över bestämmelsen och lämna förslag till ny lydelse (dir. 1999:71). När utredningen har lämnat sitt betänkande kommer regeringen att ta ställning till hur man ska gå vidare med frågan. Därutöver har jag inte för avsikt att vidta några åtgärder när det gäller skyddet för äganderätten i regeringsformen.
frs · GO12443 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:443 om JämO:s arbete med diskrimineringsfrågor Enligt har JämO:s verksamhetsgren Diskriminering minskat sin andel av ärenden medan verksamhetsgrenen Information ökat "enligt ombudsmannens årsredovisning". Antalet diskrimineringsärenden har ökat i förhållande innan (från 91 till 110 ärenden). Det är framför allt ärenden avseende lönediskriminering och sexuella trakasserier som ökat medan antalet anmälda ärenden gällande diskriminering vid tjänstetillsättning har minskat. Antalet avslutade diskrimineringsärenden har ökat något för i jämförelse med 1998. Myndighetens informationsverksamhet bedrivs via många kanaler. JämO producerar en mängd olika trycksaker där särskilt tidningen , JämO:s Nyhetsbrev, handböcker och broschyrer kan nämnas. JämO eftersträvar tillgänglighet gentemot allmänheten. Information efterfrågas också i stor utsträckning genom elektronisk post. Kostnaderna för JämO:s olika publikationer var för och för . Jag kan med utgångspunkt från JämO:s årsredovisning 1999 inte dra de slutsatser som gör. Den skärpta jämställdhetslagen innebär ju också att JämO får möjlighet att arbeta än mer intensivt med det aktiva jämställdhetsarbetet, bl.a. genom att diskrimineringsförbudet kommer att omfatta hela anställningsprocessen. Vidare skärps kraven för arbetsgivare som omfattas av lagen fr.o.m. årsskiftet vad avser lönekartläggning. Myndigheten JämO kommer fr.o.m. att erhålla ett anslag på ca för sin verksamhet, vilket är ca 2 ½ mer än . Det är viktigt att JämO även är aktiv inom samtliga verksamhetsgrenar; diskrimineringsärenden, information, tillsyn och utvecklingsarbete.
frs · GO12444 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:444 om föräldrapolicy som kriterium för jämställdhetsmärkning har frågat mig om jag är beredd att ge utredningen jämställdhetsmärkning av produkter och tjänster (dir. 1999:13) tilläggsdirektiv som inkluderar även föräldrapolicy som ett kriterium för jämställdhetsmärkning. En grundförutsättning för varje typ av jämställdhetsmärkning är att jämställdhetslagens regler uppfylls. Det är därvid av yttersta vikt att föräldraskap går att förena med förvärvsarbete. Vad gäller frågor kring förvärvsarbete och föräldraskap så täcks de av jämställdhetslagen (§ 5). Tillsynen över hur lagen efterlevs åligger . Ett grundläggande kriterium för en jämställdhetsmärkning måste vara en arbetsorganisation som beaktar att förvärvsarbete går att förena med föräldraskap. Jag tar för givet att utredaren gör denna koppling, inte minst mot bakgrund av att utredaren fått i uppdrag att förutsättningslöst utreda förutsättningar för och möjligheterna att införa frivillig jämställdhetsmärkning av produkter och tjänster (dir. 1999:13 s. 8 första stycket). Detta innebär som jag ser det att inget hindrar utredaren att även belysa denna fråga. Jag ser inte något behov att ge tilläggsdirektiv till utredningen.
frs · GO12445 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:445 om dumpade miljögifter i haven har frågat vilka åtgärder jag avser vidta, nationellt och internationellt, för att förebygga att miljökatastrofer inträffar i och . är det enligt konventionen om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall (Dumping Convention) förbjudet att dumpa miljögifter i haven. Konventionen har ratificerats av . Dumpning av miljöfarligt avfall har historiskt sett skett i relativt stor omfattning till havs. Den största delen av avfallet som dumpats har inte varit inneslutet i behållare. Dessutom har dumpningen skett i djuphålor eller i vattenområden av större djup som inte direkt påverkas av fartygspropellrar eller andra dynamiska krafter. Därför kan man förmoda att större delen av de miljöfarliga substanserna redan läckt ut i vattenmassorna. Det föreligger små möjligheter att åtgärda dessa ärvda synder i havet inte minst genom att dumpningarna ofta skett på olika platser, som till övervägande del är okända. Den åtgärd som står till buds är att bärga behållare som innehåller miljögifter. En sådan åtgärd innebär dock avsevärda miljö- och hälsomässiga risker. Nyttan av åtgärder för att ta hand om det dumpade avfallet som ligger på havsbotten måste därför vägas mot de risker det innebär att ta upp avfallet från havsbottnen. Det föreligger inga nya rön som motiverar en bärgning av de miljögifter som ligger på havsbotten.
frs · GO12446 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:446 om miljöledningssystem i kommuner har frågat mig om jag avser stimulera kommunsektorn att öka aktiviteten vad gäller införande av miljöledningssystem, t.ex. inom ramen för lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhet. En utveckling mot ett hållbart samhälle kräver insatser från alla i samhället. Olika verktyg har utvecklats för att komma till rätta med miljöproblemen och för att bidra till en hållbar utveckling. Miljöledningssystem har visat sig vara ett effektivt verktyg för att integrera miljöhänsyn, strukturera och effektivisera miljöarbetet i olika verksamheter. Detta gäller verksamheter inom såväl näringslivet som inom den offentliga sektorn. Ungefär en fjärdedel av kommunerna arbetar mycket aktivt med att införa miljöledningssystem i kommunens hela verksamhet eller delar av den. För huvuddelen av övriga kommuner gäller att de har påbörjat planering för att införa miljöledning. Ett flertal samarbetsgrupperingar har bildats för att driva på arbetet. Bl.a. pågår i län ett samarbete mellan de regionala myndigheterna (, , kommun, , skattemyndigheten, polismyndigheten, m.fl.) för att förankra syftet med och öka kunskapen om miljöledningssystem. I län pågår också ett samarbete mellan ett flertal kommuner. I har ett mycket ambitiöst arbete startats för att ISO-certifiera hela länet, dvs. kommuner, företag, landsting m.fl. Flera kommuner har också ISO-certifierat eller EMAS-registrerat verksamheter. är en pådrivande och sammanhållande kraft i kommunernas arbete. arbetar aktivt med frågorna om miljöledningssystem i den statliga sektorn. Ett samarbete och ett erfarenhetsutbyte med och de regionala aktörerna äger ofta rum. Min uppfattning är att de flesta kommuner är väl medvetna om miljöproblemen inom den egna verksamheten och arbetar för att minska dem. Enligt min bedömning är det i första hand inte ekonomiskt stöd som behövs för att stimulera kommunerna till att införa miljöledning. Stöd behövs däremot i form av tydliga politiska ställningstaganden och riktlinjer såsom nationella miljökvalitetsmål och vägar för att uppnå dessa. De lokala investeringsprogrammen har till syfte att få till stånd investeringar som ökar den ekologiska hållbarheten i samhället samt att därigenom få fram erfarenheter och kunskaper som kan driva utvecklingen vidare. Bidrag kan också ges till informations- och folkbildningsinsatser i anslutning till programmen. Det finns enligt min mening inga starka skäl för att använda dessa medel till att stimulera miljöledningssystem i kommunerna.
frs · GO12448 · 2000-12-20 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:448 om kärnsäkerhetsberedskap har frågat mig vilken vikt regeringen lägger vid befolkningens säkerhet inom kärnkraftsverkens beredskapszoner. I regeringens skrivelse 2000/01:52 Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred gör regeringen bedömningen att beredskapen i landet mot olyckor i svenska och utländska kärntekniska anläggningar är god. Ansvariga myndigheter har ett gott samarbete som kontinuerligt utvecklas och förbättras. Samarbetet med länderna i vår närhet har också förbättrat beredskapen och inte minst minskat risken för olyckor. Att samhället fäster stor vikt vid beredskapen mot kärnenergiolyckor framgår av att ett stort antal myndigheter aktivt arbetar med frågorna, var och en inom det egna ansvarsområdet. För att möjliggöra en effektiv samordning av samhällets beredskap ska enligt 3 § 8 förordningen (1988:1040) med instruktion för , samordna beredskapsplanläggningen mot kärnenergiolyckor och andra allvarliga olyckor. De informationsbroschyrer som nämner tas fram och delas ut till samtliga boende inom den inre beredskapszonen (12@15 km) . Detta görs i samband med utdelning av jodtabletter. Förutom detta tar berörda myndigheter kontinuerligt fram informationsmaterial som delas ut i olika sammanhang och som kan rekvireras från berörda länsstyrelser. Det nyaste informationsmaterialet är en 30-sidig broschyr , utarbetad av . EU-direktivet 89/618/Euratom om information till allmänheten i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning har implementerats i svensk lagstiftning genom en ändring av räddningstjänstförordningen (1986:1107) och en ny föreskrift i (SRVFS 2000:3). Genom dessa ändringar förtydligas länsstyrelsernas ansvar för information till allmänheten. Jodtabletterna köps in av och delas ut genom länsstyrelsernas försorg. När det gäller varningsmottagare, kallad RDS-mottagare (), har dessa delats ut till hushåll och institutioner (t.ex. daghem) inom de inre beredskapszonerna. Om det i enstaka fall förekommer brister på de nämnda områdena ankommer det på ansvariga myndigheter att vidta de åtgärder som behövs.