frs · GN121277 · 2000-08-17 00:00:00 — Svar på frågorna 1999/2000:1277 om kriminalvården och 1278 om §34-behandling inom kriminalvården har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att svensk kriminalvård ska kunna leva upp till sina mål att ge adekvat vård åt kriminella och har frågat mig vad jag avser att göra för att kriminalvården ska följa lagstiftningen angående §34-behandling. Eftersom båda frågorna rör kriminalvårdens resurser besvarar jag dem i ett sammanhang. Svensk kriminalvård har i ett internationellt perspektiv goda resurser. Ändå har det ofta hävdats att resurser saknas för adekvat vård och behandling. Det finns därför starka skäl att också ifrågasätta hur tillgängliga resurser används. Det är viktigt att all statlig verksamhet använder sina begränsade resurser till att driva en verksamhet med hög och jämn kvalitet. , som på regeringens uppdrag har granskat kriminalvårdens resursutnyttjande, har pekat på en del hinder för att resurserna inom kriminalvården ska kunna användas på ett optimalt sätt. Kriminalvården arbetar , på regeringens uppdrag, med att effektivisera resursutnyttjandet och finna instrument för att följa upp verksamheten. Detta är nödvändigt även om det också kan behövas ett visst resurstillskott. En viktig uppgift för kriminalvården är att ta till vara de möjligheter till påverkan och förändring som anstaltsvistelsen ger. Kriminalvårdens arbete ska vara inriktat på att stödja och hjälpa den dömde och främja anpassningen i samhället. De områden regeringen prioriterade i förra årets budgetproposition, som också ställt sig bakom, ska även i fortsättningen utgöra grunden för kriminalvårdens utvecklingsarbete. Det innebär att åtgärder för att förebygga återfall i brott, frigivningsförberedelser, utvecklingen av alternativen till fängelse och bekämpning av narkotikamissbruk är prioriterade områden. Genom väl avvägda prioriteringar bör kriminalvården ha förutsättningar att vidareutveckla sin verksamhet inom tilldelade resursramar. S.k. §34-placeringar är ett sätt att motverka narkotikamissbruk och förebygga återfall i brott. Enligt 34§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt kan en intagen ges tillstånd att vistas utanför anstalten om han eller hon på så sätt kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan underlätta anpassningen i samhället. Lagstiftningens innebörd är alltså inte att alla intagna ska ha rätt till en §34-placering. Däremot är det ett självklart ansvar för kriminalvården att fördela sina resurser på ett sådant sätt att de som har behov av en sådan placering kan få den. Eftersom det är den intagnes hemkommun som står för behandlingskostnaderna efter tidpunkten för villkorlig frigivning påverkas placeringarna även av kommunala prioriteringar och ekonomi. Den av regeringen tillsatta har fått i uppdrag att särskilt se över finansieringsfrågorna vid samarbetet mellan kriminalvården och kommunerna i samband med bl.a. §34-placeringar. Kommissionen ska avge sitt slutbetänkande och jag kommer då att ta ställning till de förslag som lämnas. En annan aspekt som fråga aktualiserar gäller personer med psykiska störningar som i allt större utsträckning döms till fängelse. Detta behöver uppmärksammas dels genom att kriminalvårdens förutsättningar att hantera psykiskt störda och våldsamma personer förbättras, dels genom en översyn av påföljdssystemet. Det förstnämnda sker bl.a. genom utbildning av kriminalvårdens personal och det sistnämnda inom ramen för den av regeringen tillsatta kommittén för ansvar och påföljder för psykiskt störda lagöverträdare. Slutligen vill jag betona vikten av ett väl fungerande samarbete mellan kriminalvården och andra rehabiliteringsansvariga myndigheter. De som döms till fängelse tillhör oftast de sämst ställda i vårt samhälle. har de redan som barn eller ungdomar behövt insatser från och hälso- och sjukvården samt mött rättsväsendets aktörer i olika sammanhang utan att deras livssituation påtagligt förbättrats. Det är inte någon enkel uppgift att rehabilitera och återanpassa dem till ett liv i frihet utan återfall i brott. Arbetet fordrar att alla berörda aktörer samarbetar och samordnar sina insatser.