prot · GN09124 · 2000-06-08 00:00:00 — Om jag läser listan över de utnämningar som harskett, hittar jag med min bristfälliga kunskap såvälmoderater som folkpartister på den. Den ensidighetsom läser ut kommer inte från dehandlingar som KU har. Om den möjligen finns ihennes tidningar kan jag inte avgöra.Att jag diskuterar de här andra meningarna berorpå att man nu hävdar, och det är inte första gången,att ett nytt system är infört. Vid ett eventuellt rege-ringsskifte skulle det ske en storstädning på general-direktörsnivå och i övrigt, och sedan skulle de dåaktuella regeringspartierna utnämna sina medlemmar.Detta har inte förts i bevis - inte heller . Jag på-stod inte att vi skulle ha så mycket bekymmer medmajoriteten i utskottet för det ställningstagande somfanns, utan att var alldeles ensamma iden här öknen. Problemet är att när vi kommer tillkammaren måste också en reservation hålla en sådankvalitet att kammaren skulle kunna ställa sig bakomden. Då tycker jag att den typ av tendentiösa ochglidande formuleringar som finns i den moderatareservationen är rent olämpliga. Argumenten får mangärna ha, men det är rimligt, , för dem till bevis.Anf. 73 () re-plik:Fru talman! Jag beklagar verkligen djupt om detlät på mitt anförande som om vi moderater är avund-sjuka för att vi inte får vår beskärda andel av de poli-tiska utnämningarna. Det är inte där problemet ligger.Huvudproblemet är att regeringen i första hand ser tillpolitisk hemvist och politiska meriter i stället för tillförtjänst och skicklighet, som föreskrivs i regerings-formen. Det är det som är det verkliga problemet.Vi skriver inte våra reservationer utifrån vilka bil-der som ges i medierna. Jag tyckte att det var ett in-tressant citat som visar hur det här beteendet uppfat-tas i allmänhet. Det är inte bra vare sig för regering-ens trovärdighet eller för människors tillit till att detverkligen är de mest kvalificerade personerna somkommer i fråga för de högsta och mest kvalificeradeposterna utan att man tar ovidkommande hänsyn, somt.ex. att man tillhör ett parti som har utgjort regering-ens stödparti.Anf. 74 () re-plik:Fru talman! Jag är inte riktigt så imponerad övercitaten. Att tala om som ett land med enparti-system är väl mer främmande . Omdet är bild av blir man liteförvånad. När det gäller det övriga citatet, som värde-bedömde , fortsätter jag att avstå från attbedöma det ytterligare.Min kritik mot reservationen och argumenten förden process som KU har haft också när vi hargranskat utnämningsmakten, är ju att de dokumentsom vi har fått in, de svar vi har fått på våra frågor -och frågorna var mycket tydliga och mycket väl ställ-da bl.a. av utskottets ordförande - är att förtjänst ochskicklighet är det som gäller.Anf. 75 ():Fru talman! Det här ämnet, utnämningsmakten,har ju alltid varit föremål för diskussion och polemik,kanske i synnerhet från den borgerliga kanten ellerden moderata kanten, om vi ska vara lite mer precisa.Det har i och för sig varit en viss svacka i kritikenunder de borgerliga regeringarna.Då kan man fråga sig: Varför denna upphetsningkring utnämningsmakten? En möjlig förklaring ärnaturligtvis att regeringen använder utnämningsmak-ten som ett politiskt belöningssystem, som tack förutförda tjänster etc. Det skulle ju kunna vara en för-klaring till att kritiken kommer. Eller också kan detvara så att vissa partier inte är nöjda med tilldelning-en. Kvoten av moderata generaldirektörer och ambas-sadörer är kanske för låg. Det finns vissa inlägg idebatten som tyder på att det också kan vara en del avförklaringen.Jag ska inte döma här i vilket utsträckning somdet ligger något i dessa båda förklaringar. Jag kan nogtänka mig att det finns ett korn av sanning i båda.Däremot tror jag att det finns en annan och merkomplicerad bakomliggande förklaring till den härdebatten. kan man i och för sig tycka att koncent-rationen av förtjänst och skicklighet till Centerpartietsledande företrädare har varit ovanligt hög under sena-re år. Som professor i statsvetenskap kan man resone-ra kring det statistiskt sannolika i detta utfall. Men jagundrar om det inte bakom den typen av uttalandenligger ett visst mått av klassarrogans.Den högre statsförvaltningen var en gång ettadelsprivilegium, som var inne på i sininledning. Det är länge , men långt in på1900-talet var den högre statsförvaltningen ett reser-vat för den akademiska överklassen eller övremedelklassen. Än torde rekryteringen till stats-förvaltningens högre nivåer i stor utsträckning skefrån samhällsstegens övre pinnar.När då regeringarna får en demokratisk grund un-der och börjar utse personer efter just för-tjänst och skicklighet rubbas naturligtvis den socialabalansen, eller snarare obalansen, på de allra högstanivåerna i statsapparaten. Detta leder till reaktioner.Vissa har svårt att känslomässigt acceptera att arbeta-re och bönder, eller åtminstone att söner och döttrartill arbetare och bönder, kan bli generaldirektörer,ambassadörer och landshövdingar. Man har ocksåväldigt svårt att förstå och acceptera att erfarenhetenav att ha ett offentligt politiskt uppdrag skulle kunnavara värdefull för den typen av uppdrag.Den här klassarrogansen kan naturligtvis inte ut-tryckas öppet - inte här i kammaren och knappastöppet i offentligheten över huvud taget numera. Menjag tror ändå att den spelar en viss roll som bakgrundtill de politiska diskussionerna kring utnämnings-makten. Av detta ska man då inte dra slutsatsen att vikan ta lätt på kravet på förtjänst och skicklighet -självfallet inte - eller att granskningen av utnäm-ningsmakten inte är viktig. Den är tvärtom mycketviktig. Det finns alltid en risk att en regering frestasatt använda utnämningsmakten i syften som den inteär till för. Den risken är det bl.a. vår uppgift i konsti-tutionsutskottet att förebygga genom en noggrann ochnärsynt granskning, och det tycker jag att vi har gjort.Påståenden om felaktigheter behöver inte mednödvändighet grundas på att felaktigheter faktisktförekommit. Det kan ha en mer komplicerad bak-grund. Det var det jag något ville beröra.Så till den beramade Ahleniusaffären eller"Regeringens utövande av utnämningsmakten ochansvar för chefstillsättningar" som är den snärtigatitel som utskottet har valt. Det gäller alltså regering-ens eventuella omförordnande av chef för massmedierna har detta regisserats som en mind-re såpopera. Även vi i KU har väl beståtts med en ochannan föreställning av ett visst konstnärligt värde.Men KU:s arbete har nog mer koncentrerats på litemer prosaiska detaljer och mindre TV-mässiga as-pekter på den här affären.Vi har frågat oss: Har regeringen följt gällanderegler vid utnämningen? Ja, det har man. Men vi harockså kritik att rikta mot regeringen. I det här falletborde beslutet ha fattats snabbare. Man kan tycka,som privatperson, som medborgare, att det är sympa-tiskt av att vilja gå RRV-chefen tillmötes på olika sätt, att föra diskussioner om förord-nandets längd trots att det egentligen borde ha varitavgjort, att kanske hitta andra arbetsuppgifter etc.Javisst, det är sympatiskt av attförsöka lösa frågan på det sättet.Men det blev fel. Det måste vara verksamhetenskrav som går först, inte personliga önskemål från densom för tillfället har chefsposten. Det jag efterlyser ärinte maktens arrogans, för att använda ett uttryck somhar använts i den här debatten - självfallet inte. Menlite mer av beslutsförhet hade inte skadat i det härfallet. På den punkten är, vilket jag noterar med till-fredsställelse, utskottet enigt.Anf. 76 ():Fru talman! I granskningsärendet som berör rege-ringens ansvar för utövande av utnämningsmaktenoch ansvar för chefstillsättningar har stor uppmärk-samhet riktats speciellt mot utnämningen av general-direktören för . Där har också denmesta tiden av utskottets arbete förlagts, och man harinte lagt så mycket energi på utnämningen av center-partister till generaldirektörer och ambassadörer.Vad utskottets majoritet har kommit fram till äratt regeringens framförhållning i utnämningsärendeninte varit speciellt god. Det är naturligtvis anmärk-ningsvärt att av den redovisning som Regeringskans-liet lämnat för ärenden framgårdet att det för av de utnämnda personer-na var mellan beslut och tillträ-dande i tjänst.Utskottet anser att det är viktigt att beredning ochrekrytering av chefer sker i så god tid som möjligt föratt det ska kunna fungera tillfredsställande både förinblandade personer såväl som för verksamhet som äraktuell. Denna sena utnämning är inte tillfredsställan-de för vare sig sak eller person.Vad gäller förordnandet av generaldirektör förRiksrevisionsverket anser liksom majo-riteten i att regeringen faktisktkunde ha fattat sitt beslut tidigare eftersom ärendetshandläggning inleddes i så god tid att det sena beslu-tet inte var befogat. ställer sig alltsåbakom majoritetens skrivningar i detta sammanhang.Anf. 77 PER ():Fru talman! Rekryteringen av personer till statligachefstjänster är förstås en grannlaga uppgift. Det ärväl ingen här i kammaren som skulle säga någontingannat än att det är förtjänst och skicklighet som skaavgöra, inte partibok, dold förmån eller någon formav kompensation - självfallet inte. Dessutom tror jagatt alla är överens om att det är självklart att i offent-lig förvaltning ska det vara en jämn könsfördelning.Det är säkert så att näringslivet som det står i ut-skottets bedömning har högre löner och att det därförkan uppfattas som en viss snedrekrytering. Jag vill idet här sammanhanget ta upp frågan om ifall det inteär så att kompetensen för offentlig tjänst borde varaannorlunda och inte kunna gå att direkt rakt av jämfö-ras med näringslivet. Enligt min mening finns detnämligen andra kunskaper och insikter än de som ihuvudsak bygger på förmågan att skapa vinster somborde vara mer intressanta för samhällets tjänster.Och menar jag vad vi brukar kalla för mjuka vär-den: social kompetens, empatiförmåga, miljö- ochjämställdhetsintressen, droginsikter och sådant. Derenderar kanske inte något högre pris på den s.k.marknaden men är viktiga i ett ekologiskt och socialthållbart samhälle.När det gäller specifikt förordnandet av chefen förRiksrevisionsverket som alla har varit inne på härsäger utskottet att regeringens dröjsmål var obefogat.Det slår vi fast. Finansministerns försvar under ut-skottets utfrågning var att han på det sättet ville varabussig mot . Visserligen är dettrevligt med icke-byråkratiska förhållningssätt, menpå den här nivån och i det här fallet ter sig det helaväldigt oprofessionellt. Argumenten för tidsutdräktenhåller inte. Ministern får faktiskt ta på sig ansvaret förden förlängda och delvis vimsiga tillsättningsproces-sen.Per Axel tog upp diarieföringen. Jag villockså göra det när det gäller diarieföringen av . Just i röran kring förordnandet av chef åsidosattefinansministern offentlighetsprincipen genom sittagerande eller snarare brist på agerande. Breven frånAhlenius till finansministern är enligt tryckfrihetsför-ordningen allmänna handlingar och skulle ha registre-rats utan dröjsmål. Ministern får därför på goda grun-der kritik av ett enat utskott för just den här underlå-tenheten. Att han då hade stor arbetsbelastning kanvara en förklaring till schabblet men inte ett försvar.Anf. 78 ():Fru talman! Frågan om förordnande av generaldi-rektör för sköttes som utskottetframhållit på ett sätt som inte är acceptabelt. Det finnsskäl att understryka att just det faktum att det varfråga om chefskapet för borde haföranlett regeringen att sköta beredningen med sär-skild omsorg. Även om inteformellt har någon annan ställning än andra myndig-heter finns det skäl att särskilt betona behovet av attvärna verkets integritet.Så lyder det särskilda yttrande som berörde i sitt inlägg. Men jag vill betona attdet inte bara är utan även Folkpartietoch kd som står bakom detta.Så en reflexion med anledning av debatten somtydligen är regelbundet återkommande mellan s ochm om utnämningspolitiken.Ett sätt att kanske inte komma till rätta med menåtminstone mildra frågan något vore enligt min me-ning att tillämpa mycket mer av öppna ansöknings-förfaranden när det gäller även högre myndighetsche-fer. Jag menar inte att vi ska ta en debatt om det i dagför det hinner vi inte med. Men jag vill åtminstoneväcka tanken. Jag gör det därför att jag själv sittermed i en utredning om tillsättningen av högre domar-tjänster där vi från betonar hur viktigt detär att man öppnar ansökningsförfarandet på bekost-nad av det traditionella kallelseförfarandet. Jag troratt det vore en framkomlig väg också när det gällerhögre myndighetschefer.Vissa frågor i samband med Telia-Telenor-affären(avsnitt 5)Anf. 79 PER ():Fru talman! Affären mellan och ärväl ett nästan övertydligt exempel på talesättet attvilja men inte kunna. Denna affär, ett flaggskepp i detvid denna tidpunkt nyinrättade ,led ett försmädligt skeppsbrott i december förra året.Det är lite grann av déjà vu att varje riksdagsses-sion upenbarligen ska sluta med att vi debatterarTelia-Telenor-debaclet. Det slutade strax före julmed en extradebatt om efter det attsammanbrottet väl var ett faktum.Den här debatten syftar till att analysera delar avförklaringen till att det gick som det gick.Jag tillhör ett parti som i och för sig inte är förvå-nat över utgången. Mitt parti bland flera sade frånbörjan att en affär mellan och är avsådan karaktär att den löper stora risker att misslyck-as. och borde ha privatiserats först ochdärefter, med en ny ägarstruktur som grund, ha ingåttett avtal med varandra. Vi varnade för vad som skullekomma att hända när två statliga företag från var sittland skulle bilda en enhet.Just därför att varningarna när avtalet slöts mellande båda företagen, utan föregående privatisering, varså många och så tydliga borde också en mindre ly-hörd regering ha förstått att det var fara å färde ochatt det fanns skäl till särskild uppmärksamhet på huraffären fullföljdes när den nu väl hade satts i sjön. Enomsorgsfull vård av det avtal som hade slutits bordeha legat i varje ansvarskännande regerings intresse,men så var det uppenbarligen icke för den svenskaregeringen och uppenbarligen icke för det närmastansvariga statsrådet , som med nästintill häpnadsväckande nonchalans lät denna storateleaffär gå i stöpet.Vad var då problemet med det som kom att inträf-fa från det att avtalet slöts och fram tilldess att skeppsbrottet var ett faktum? Jo, följande.För det första: Svårigheterna att nå ett avtal mel-lan de två statliga bolagen var blott alltför uppenbaraför att ytterligare behöva understrykas för någon. Detavtal som sedermera slöts hade föregåtts av en miss-lyckad förhandling, då också ett statsråd som varbåde blind och döv borde ha insett att de svårighetersom man hade knagglat sig över möjligen inte varlösta för evigt.För det andra: Till följd av de uppenbara svårig-heterna att finna en gemensam bas för det nya företa-get försågs avtalet mellan de båda parterna med enspeciell beslutsklausul som skulle användas vid sär-skilda omständigheter, en klausul enligt vilken förvissa beslut minst en representant för ett av bolagenbehövde ingå i majoriteten. Dessutom försågs avtaletmed en instruktionsskyldighet gentemot styrelsensledamöter från ägarnas sida.För det tredje: Vad som skulle omfattas av detsärskilda beslutsfattandet blev parterna oense om frånförsta stund. ansåg uttryckligen att förlägg-ningen av huvudkontor, enkannerligen huvudkontoretför mobiltelefoni, omfattades av det särskilda besluts-fattandet. Denna tolkning av avtalet skrevs dessutomin i den norska proposition varigenom avtalet skullegodkännas i det norska stortinget.För det fjärde: har inför utskottetmedgivit att han såg att tolkningen av avtalet på den-na vitala punkt i avvek från den tolkning hangjorde som svensk avtalspart. Det betyder att i sammaögonblick som avtalet stadfästs i det norska stortingetstår det klart att på en - som rim-ligtvis måste ha insett - helt avgörande punkt hadeden norska parten en helt annan uppfattning än hansjälv.För det femte: Under resten av blev var-ningarna flera om att den oenighet som fanns mani-festerad bestod, bl.a. i en skriftväx-ling mellan den norske kommunikationsministern ochRosengrens departement.För det sjätte: Trots varningarna, trots den uppen-bara oenigheten från början och trots att avtalet inne-håller en skyldighet för ägarna att instruera sina sty-relseledamöter gör absolut ingen-ting. Inför utskottet närmast koketterar han med atthan ingenting har gjort för att undanröja det som såsmåningom skulle visa sig vara själva orsaken till attskeppsbrottet blir ett faktum.För det sjunde: Skeppsbrottet kommer vid ett sty-relsesammanträde i det sammanslagna Telia-Telenori . Det kommer exakt på denpunkt där oenigheten redan från början manifestera-des. Det kommer också exakt på det sätt som dennamanifesterade oenighet i praktiken skulle slå ut istyrelsearbetet. Allt som hände i december förra åretgick att förutse fr.o.m. när avtalstex-terna underställdes respektive parlament.Så ser händelsekedjan ut. Den fråga som utskottethar att ställa sig efter det största företagshaveri somett statligt svenskt företag har varit inblandat i ärnaturligtvis: Kan det tänkas att harnågon skuld i det som har hänt?Som jag framhöll i den inledande debatten här skulle vi som från början sade att det här är enhopplös affär naturligtvis kunna dra oss tillbaka meddet enkla konstaterandet: Vad var det vi sade? Mendet är klart att också vi som en gång röstade emotdenna fusion önskade att den när den väl blev ettfaktum skulle bli framgångsrik. När den inte blev detär det vår skyldighet att söka förklaringen till att detinte blev så, för att undanröja risken för en motsva-rande situation i framtiden.Utskottsmajoriteten säger: "Det är möjligt attBjörn - - - hade kunnat vidta åtgärder - --." Det är som att dra på sig filttofflorna ända uppöver knäna. Det är möjligt att hadekunnat vidta åtgärder!Vi som inte har filttofflor på oss utan önskar se entydlighet i uttalanden säger naturligtvis:Det är klart att har ett ansvar.Vem annars har ansvaret för det som sker? Detfinns ingen utöver den som kan taansvar på den svenska sidan. Den svenska sidan stårför halva avtalet, och i den är detBjörn som med en häpnadsväckande non-chalans har låtit denna affär styra i kvav.Låt mig sammanfatta. En komplicerad företagsaf-fär med inbyggda motsättningar av svårt slag kräversärskild omtanke och särskild eftervård. Vad utskottetgenom sina utfrågningar och sina undersökningar harvisat är att intet av detta gjordes av förbisåg på ett närmast häpnadsväckande sättvarningar för vad som skulle komma att inträffa ochförorsakade därmed den kollaps i Telia-Telenor-affären som vi blev åsyna vittnen till förraåret. Om det vore välmotiverat för ettenigt utskott att rikta kritik mot ett statsråd, vore det idetta fall. Jag beklagar att en majoritet har bestämt sigför att det uppenbarligen varit viktigare att visa vän-lighet och fördragsamhet med än attsäga sanningen precis som den är.Anf. 80 ():Fru talman! Telia-Telenor-affären var egentligenett enda stort slöseri med tid och personers resurser.Förutsättningen för en fusion mellan två statliga fö-retag i olika länder är ju att man talar samma språk,och då menar jag inte norska eller svenska, och inteheller engelska för den delen. Avtalet var som bekantpå engelska. Det handlar om en förståelse mellan deolika företrädarna för staterna.Helt klart är att den inte vårdatsig om att få till stånd ordentliga förutsättningar föratt en fusion skulle kunna genomföras. Möjligen kandetsamma sägas om den norska regeringen, men detär ju inte den regeringen grans-kar här.Fru talman! Jag noterar att majoriteten i utskottethanterar regeringen och näringsministern med silkes-vantar. Kanske borde man ha tagit fram silkessnöret istället. Även regeringens stöttepelare i utskottet bordeinse att näringsministern inte skött fusionen på etttillfredsställande sätt, men ibland tar servilitetenöverhanden. I stället inskränker sig majoriteten tillföljande, och jag citerar här från utskottsmajoritetensskrivning: "Det är möjligt att dåhade kunnat vidta åtgärder för att överbrygga de me-ningsmotsättningar som fanns. "Det är ju egentligen en fantastisk analys: "Det ärmöjligt". Jag skulle nog vilja säga att det i stället ärlöjligt att uttrycka sig så oprecist. Regeringar är vältill för att regera. Det tyder ju inte på någon omfat-tande vilja till handlingskraft när man skriver "det ärmöjligt".Fru talman! Informationen fanns där mycket tidigtatt den norska sidan hade en tydlig uppfattning omvad de särskilda beslutsreglerna omfattade, nämligenäven lokaliseringen av affärsområdena.Låt mig nu med bestämdhet säga att jag inte harnågon annan uppfattning än vad de svenska styrelse-representanterna kom fram till, nämligen att huvud-kontoret för mobiltelefoni naturligtvis borde ligga idet land som ligger i frontlinjen på området, dvs. Men vår granskning omfattar ju intestyrelsens agerande utan hur den svenska regeringenhar utövat sitt åtagande enligt de regler som aktieäga-ravtalet föreskrev. De båda staterna var bundna avavtalet och hade gentemot varandra förbundit sig att iförekommande fall lämna instruktioner till styrelsen.I avsnitt 4.5 i avtalet anges det att ägare är skyldigaatt "i den utsträckning så lagligen kan ske lämnainstruktioner till av denne föreslagna styrelseleda-möter".Speciellt viktigt var ju förstås i detta avseende desärskilda majoritetsreglerna, som sade att i berördafrågor skulle utöver majoritet för beslut också krävasatt minst en styrelseledamot från vardera landet vareniga med majoriteten. Avtalet hade alltså en regelsom säger att de båda staterna gentemot varandrautfäst sig att instruera styrelsen om att i vissa situa-tioner tillämpa kvalificerad majoritet.Fru talman! Det är bara att notera att någon sådaninstruktion aldrig skedde från svensk sida. Alla be-rörda erkänner att det var så. Någon instruktion ut-över själva aktieägaravtalet gavs aldrig. Instruktions-skyldigheten uppfylldes aldrig - därom råder ingettvivel.Fru talman! Ändå framgick det tydligt samma dagsom samgåendeavtalet skrevs under, den 30 mars1999, att norrmännen hade uppfattningen att place-ringen av huvudkontor för affärsområdena skullehanteras enligt reglerna för kvalificerat beslutsfattan-de. Det framgick dessutom av den norska propositio-nen och poängterades i brev från norska samferdsel-ministern . I svaret från den svens-ka näringsministern kan man också utläsa att densvenska ministern förstått vad som stod i det norskabrevet, trots att det stod på norska.Fru talman! Men någon instruktion till de svenskastyrelseledamöterna gavs inte. Oavsett vilken synsom den hade på beslutsreglernaoch vad de skulle omfatta är det minst sagt rimligt attde svenska styrelseledamöterna borde ha instrueratsoch informerats om ståndpunkten. Ännu större orsakfanns det att instruera som man dessutom visste attden norska sidan hade en tydlig uppfattning om hurde särskilda reglerna skulle uppfattas.Fru talman! Det är alltså här som grunden för kri-tik finns. Det gavs aldrig några styrelseinstruktionertrots att det fanns en skyldighet till detta. Genom sittagerande vårdade inte näringsministern avtalet.Sedan har jag ett par noteringar mer i marginalenom majoritetstexten. Majoriteten i utskottet säger attfrågan om affärsområdenas lokalisering aldrig lyftesupp på bordet under avtalsförhandlingarna. Här cite-rar man , som då var konsult åt rege-ringen i den här frågan. Det är troligen sant, men intehela sanningen. Vad som också framgår är att norr-männen under avtalsförhandlingarna var ivriga att fåmed tydliga hänvisningar till de särskilda beslutsreg-lerna när det gällde lokaliseringen av affärsområdena.Signalerna var redan där övertydliga på vad norrmän-nen hade för uppfattning om innebörden i avtalet.Fru talman!