prot · GN0976 · 2000-03-08 00:00:00 — Jag vill ta upp frågan om jämställd-hetsmärkning av reklam, som jag också hartagit upp med av kvinnan i medierna har på senare åruppmärksammats alltmer. Forskare har understrukitde skillnader som finns i sättet att framställa kvinnoroch män i medierna. Våra medier är skickliga på attfånga upp, spela på och förstärka de stereotypa bildersom finns av kvinnligt respektive manligt, framförallt inom reklamens värld. Ingen annan reklamform ärså framgångsrik som den som vi kan se i televisionen.I reklamen framställs kvinnan som i huvudsakpassiv. Hennes främsta uppgift är att se ung, vacker,smal och attraktiv ut. Hennes värde som kvinna liggeri att vara åtrådd, tillgänglig och i att väcka begär hosmannen. Mannen framställs däremot som aktiv medpondus och muskelstyrka. Muskler tolkas då gärnasom tecken på handling, kontroll och makt. Kvinnanframställs oftast i sin privata roll och mannen i sinyrkesroll.Jag tycker att den utredning som ska ta fram jäm-ställdhetsmärkning av företag, produkter och tjänsterockså skulle försöka ta fram kriterier för jämställd-hetsmärkning av reklam. Det gäller bl.a. reklam somfinns i tidningar, på reklampelare och framför allt ivåra TV-kanaler. Jag undrar hur jämställdhetsminis-tern skulle kunna verka för att ta fram sådana kriterieroch kanske ta med detta i utredningen.Anf. 63 Jordbruksminister ():Herr talman! Utredningen som vi talar om ska juse över om det går att göra företagen jämställdhets-märkta, för det skulle kunna vara en konkurrensfråga.Vi som konsumenter skulle då lättare kunna väljavaror och tjänster från företag som är bra på jäm-ställdhet. Kanske, jag är inte säker, tycker jag att dettamed reklam leder lite långt, för här finns både mark-nadsföringslagen och tryckfrihetsförordningen sommöjligen begränsar detta. Jag vet inte, men låt migfundera på det. Jag är säker på att , somär en mycket klok kvinna, säkert också tänker i dessabanor och ser om detta är möjligt eller om det finnsandra lagar som begränsar möjligheten. Jag vet inteför dagen.Anf. 64 () replik:Herr talman! Jag tackar för svaret, MargaretaWinberg, och ser fram emot att det kan bli någonändring.Jag vill också komma in på en annan fråga somgäller bl.a. kvotering. Vi vet ju att det överallt harfunnits en viss arbetsfördelning mellan kvinnor ochmän. Vissa arbetsuppgifter anser man som manligaoch vissa som kvinnliga. Det har då blivit en ojämnfördelning av den ekonomiska makten och de eko-nomiska resurserna mellan kvinnor och män. Det ärsvårt att definiera ekonomisk makt, men i sade man att om ekonomisk maktendast innehas av direktörer i storföretag och styrel-semedlemmar i börsnoterade företag, så saknar kvin-nor ekonomisk makt. Detta är något som är väldigtviktigt att se över.Kvinnorna har systematiskt lägre befattningar ochpå mindre prestigefyllda nivåer. Det finns naturligtvisolika orsaker till detta. Men ofta är det svårt för kvin-norna att komma över det s.k. glastaket. Det är ettreellt tak. Det är också svårt för kvinnor att kommaupp till högre chefspositioner. Vi vet att män väljermän. Bl.a. har det visat sig att småbarn har en kraftignegativ effekt på kvinnors karriärchanser men inte påmäns.När jag tidigare talade med be-skrev han att man i nu inför en lag om att50 % ska vara kvinnor av de som väljs till alla lag-stiftande församlingar. Det är konstigt att ett land somredan på 1500-talet i sin författning skrev in att enkvinna aldrig skulle få lov att styra nu tarupp detta med kvotering. T.o.m. ska listorna till EU-valen och nationalförsamlingen varvas. Även i Norgehar man sett över om man i jämställdhetslagen kanskärpa kvoteringen. Jag undrar vad ministern har föråsikt om detta.Anf. 65 Jordbruksminister ():Herr talman! Exemplet känner jag till.Det var när tillsammans med låglängst ned i ligan som både ochJospin insåg att så här kunde de inte ha det. De skulleinte behöva skämmas inom EU-kretsen, för det varvad de fick göra. Därför höll båda var sitt brandtalför då de talade om hur viktigt detta varoch propagerade för kvotering, som också är ge-nomförd. Den är alltså beslutad, men det har inte häntnågot ännu.I har vi klarat detta hyfsat bra utan enformell kvotering. Jag har ju själv stridit i mitt partiför varvade listor, vilket vi också har, och det är fleraandra partier som har följt efter. Jag ser därför inte attdet behövs en lagstiftad kvotering i när detgäller beslutande församlingar.Däremot kan man vara bekymrad när det gällerdet privata näringslivet. Det är det som harbörjat se över, dock utan att lägga fram något förslag,men det pågår en debatt där. Jag har i mina kontaktermed näringslivet, och de är rätt så många, sagt att omdet inte händer något inom låt säga en femårsperiod,måste vi på allvar ta upp frågan om en mer regelrättkvotering. Jag tror nog att det kommer att hända sa-ker. Jag har också en arbetsgrupp med ett antal kvin-nor och män, företrädesvis män, som sitter och talarom detta och funderar över hur man ska kunna kom-ma över de hinder som uppenbarligen finns i närings-livet för att situationen ska bli bättre. Fler kvinnor skakunna sitta i styrelserna men också kunna bli ledareför företagen. Där pågår alltså ett arbete, och vi fårväl ge arbetsgruppen lite tid. Jag tycker nog att jag servissa positiva spår av detta arbete redan. T.ex. harFöreningssparbanken, som ingår i referensgruppen,nu utsett sin första kvinnliga koncernchef. Det tyckerjag är roligt.Anf. 66 CARLINGE WISBERG (v):Herr talman! Jag hör inte till de ledamöter i dennakammaren som avser att rikta ett tack till ministernför hennes deltagande i debatten. Jag hör faktiskt tilldem som tycker och lever med uppfattningen att detär en naturlig del i ministeruppdraget att vara närva-rande vid kammarens debatter på respektive ministerssakområde. Nog om detta.Jämställdhetsdebatten har planerats in så att denfaktiskt hålls på , den8 mars. var från börjanett initiativ taget av socialistiskt inspirerade kvinnor.Utifrån detta tycker jag att det är glädjande att den8 mars, , och jäm-ställdheten mellan könen faktiskt har börjat accepte-ras av andra politiska schatteringar än av enbart osssom är socialistiskt inspirerade. Förhoppningsvis kandetta intresse leda till att vi kanske hamnar ien sådan situation att vi faktiskt kan enas om att göraden till en röd dag i almanackan.Herr talman! antydde i sitt an-förande tidigare något som hon har fått ett antal frå-gor om. Det gäller vad hon menade när hon jämfördeoffentligt arbete med en skyddad verkstad. Jag tror attdet vore bra om kunde göra ettförtydligande på den punkten. Vad anser hon vara enskyddad verkstad? Menar hon att det är hela denoffentliga sektorn eller menar hon att det är delar avden offentliga sektorn som i hennes begreppsvärld äratt betrakta som en skyddad verkstad? Jag tror att detär viktigt att klargöra det för den fortsatta debattensskull.Herr talman! Det betänkande vi nu har att be-handla är AU6. Det tar också upp frågan om kvinno-frid. Man konstaterar i betänkandet att det har pågåttett arbete med de här frågeställningarna under perio-den. Det har resulterat i att ett antal lagändringargjorts som skulle leda till att kvinnornas situation isamhällets förändrades och faktiskt förbättrades.Hörnpelarna i det förändringsarbetet vilade på treben: att lagstiftningen måste förbättras och skärpas,att förebyggande åtgärder måste vidtas samt att ut-satta kvinnor skulle få ett bättre bemötande.Brottsbalken tillfördes också ett nytt begrepp:grov kvinnofridskränkning. Som ett komplement tilldetta infördes vidare i socialtjänstlagen en ny be-stämmelse som säger att socialnämnden bör verka föratt kvinnor som är utsatta för våld eller andra över-grepp i hemmet får stöd och hjälp för att förändra sinsituation. Våldtäktsbrottet utvidgades också till attutöver samlag även avse annat sexuellt umgänge.Inom arbetslivet har en skärpning skett avseendesexuella trakasserier genom att det i jämställdhetsla-gen har tagits in en definition av vad som avses. Dethar också införts en skyldighet för arbetsgivare attvidta aktiva åtgärder för att förebygga och förhindraatt en arbetstagare utsätts för sexuella trakasseriereller trakasserier på grund av en anmälan om köns-diskriminering. Slutligen kan nämnas att det sedanden är förbjudet att köpa sexuellatjänster.Ambitionen och viljeinriktningen i de här åtgär-derna är naturligtvis helt korrekta. Men frågan är omdetta ska betraktas som det stora steget eller om vikan förvänta oss ytterligare förslag till åtgärder inomområdet. Det är ju trots allt så om man följer nyhets-rapporteringen i medierna att den problematik somavsågs att lösas i stor utsträckning finns kvar på dehär områdena.Jag tänkte här mer strikt hålla mig till vad som rörarbetsmarknaden. Sexuella trakasserier på en arbets-plats behöver inte nödvändigtvis utföras av en an-ställd eller en grupp anställda. Det kan ju också varaså att det är arbetsgivaren som är attraherad av dennaperversa form av umgänge könen emellan.Jag tror att det är mindre svårt att hävda sin rätt sålänge det är en annan anställd som är antagonisten.Det blir betydligt svårare om det är arbetsgivaren somde facto är den skyldige av den enkla anledningen attarbetsgivarens repressiva möjligheter är så enormtstora. Den anställdes anställning och möjlighet tillförsörjning ligger helt enkelt i potten.Man kan nog utan att förhäva sig, fru talman,ställa sig frågan hur många av de som av och tilldrabbas av kortare eller längre sjukskrivningar somhar en situation där det egentliga problemet bottnarjust i sexuella trakasserier. Svaret på den frågankommer vi nog aldrig att få. Det kommer säkerligenatt vara väl fördolt för tid och evighet.Vi tvingas nog också konstatera att rättslöshetenför dessa kvinnor faktiskt är överväldigande. Denenda naturliga utvägen för att förändra situationen äratt själv säga upp sig från sitt arbete. Man kan medvisst fog utgå från att den anställde i den situationeninte heller får några berömmande vitsord från sintidigare arbetsgivare. Det innebär i förlängningen änmer försvårade möjligheter att få ett nytt arbete.Har man inte ett arbete när man säger upp sigdrabbas man av karenssystemet i a-kassan, vilket kanresultera i en lång avstängning från ersätt-ning. Har man i domstol hävdat sin rätt och blivittilldömd skadestånd kan man mista rätten till ekono-miskt bistånd och bostadsbidrag. Det heter som be-kant att man först ska göra slut på de egna tillgångar-na innan man är berättigad till bistånd. Har man dåfått ett skadestånd på grund av sexuella trakasserier såska man leva upp det innan man kan få ett ekono-miskt bistånd. Man skulle faktiskt lite provokativtkunna säga att de kvinnor som blir drabbade av sexu-ella trakasserier också drabbas av samhällets ekono-miska repressivitet då de utan egen förskyllan hamnati en svår situation.Vi kan alltså konstatera att även om ambitionenvarit hög och lagstiftningen otvivelaktigt är välfor-mulerad så är dessvärre verkligheten fortfarande kärvför de kvinnor som drabbas just av sexuella trakasse-rier. Det kanske t.o.m. är så att lagstiftarens ambitionpå intet sätt motsvaras av de verktyg som ställs tillförfogande för att kunna hantera sådana här situatio-ner.Fru talman! Även om vi till stora delar ligger iframkant vid en internationell jämförelse är det utantvekan så att det återstår väldigt mycket att göra påområdet. Det föreligger utan tvekan ett behov förregeringen att återkomma med förslag för att på någotsätt åtgärda de problem som vi har pekat på.I och med detta, fru talman, ställer jag mig bakomCamilla yrkanden.Anf. 67 ():Fru talman! Jag vill börja mitt anförande med attvända mig till partiark . Vad gäller demokratihar jag för mig att det är så att åsikt bör brytas motåsikt. Jag har någonstans inbillat mig att vi i dennaprocess av ständigt brytande kanske kommer ett stegframåt. Utifrån det förbehåller jag mig som kristde-mokrat rätten att skriva motioner och rätten att hareservationer. Jag beklagar det utspel som Martintidigare hade. Å andra sidan tolkar jag det som isandlådan: När man inte längre hade några ord händedet - åtminstone gäller det mig som ung, hemskgrabb - att man tog till nävarna. Nästa gång kanskeMartin kunde använda sig av ord.Hur som helst, fru talman, så händer det nu igen.Med stora rubriker lyfts den ena våldtäkten efter denandra fram. Debatten om porr förshär i kammaren och på andra platser. Den politiskaoch akademiska intelligentian reagerar med ett sam-fällt avståndstagande - vilket är självklart.Samtidigt får betal-TV-kanalerna närmare 3 000nya kunder. För mig visar detta att våldet och över-greppen inte kan bekämpas genom tillfälliga kam-panjer och debatter. Det behövs en ständigt pågåendediskussion i samhället om hur mäns och kvinnorssituation är. Faktum är att alla killar vet att våldtäkt ärfel. Alla vet att man inte får tvinga sig på människormot deras vilja. Alla vet att man gör fel om man ge-nomför en gruppvåldtäkt. Trots detta sker dessa över-grepp.I debatten sätts fokus ofta på gärningsmännen, de-ras uppväxt och deras problem. glömmerman emellanåt offren.Ett annat fenomen är att man fokuserar på dendagsaktuella debatten, trots att det verkar som om dethär är ett problem som har existerat så länge sommänniskan har existerat. Men oavsett hur det är meddet, så verkar det som om det faktiskt går att påverkadenna typ av samhällssjuka.Genom att tydliggöra mäns och kvinnors lika vär-de samt aktivt jobba med jämställdhetspolitik inomalla områden kommer vi att minska övergreppen.Vägen till ett tryggare samhälle går enligt minmening genom ett aktivt jämställdhetsarbete där indi-viden, familjen, skolan, idrottsrörelsen eller andradelar av det civila nätverket engageras.Det finns enligt min mening inte någon enkel vägbort från dagens feta rubriker, utan det förutsätter ettdjupgående engagemang.Fru talman! Ett annat stort problem med dessafrågor är att oavsett om vi pratar om övergrepp somär det yttersta beviset på en misslyckad jämställdheteller om vi pratar om lika lön för lika arbete så är detgenomgående ofta så att män har de flesta av förde-larna i samhället som männen står för denstörsta delen av våldet. Men det är kvinnorna somsamtalar, diskuterar och känner oro för utvecklingen.Män och killar slår ofta ifrån sig genom att säga attdet inte gäller dem, att de inte har något kollektivtansvar. Trots dessa fina ursäkter kvarstår fakta. Det ärvi män som lever gott, det är vi män som slipper attkänna fruktan , i stan eller i hemmet. Vimän måste därför ta ett större ansvar för jämställd-hetsdebatten. Jag tycker därför att det är glädjande attflera män har varit uppe i debatten , vilket kanjämföras med då vi var två. Vi måste enga-gera oss mer för att få stopp på de övergrepp somandra män genomför.Det är bl.a. utifrån detta perspektiv som jag i mintidigare egenskap av förbundsordförande för initiativet till MAN, som är ett nätverk som villjobba gentemot unga män och bland dem diskuterajämställdhet, relationer samt vad som är manlighetunder . Det är också därför som jag väckten motion där jag pekar på behovet av att skavara ett jämställdhetsår då vi riktar in oss framför alltpå mäns del i jämställdheten.Det är också viktigt att regeringen avsätter resur-ser för att uppmuntra de manliga nätverk som växerfram och som jobbar med jämställdhet ur ett mans-perspektiv.Fru talman! räcker det inte med tillfälli-ga debatter, bidrag och kampanjer, utan i det dagligavardagsarbetet måste dessa frågor finnas med.Inom idrotten måste tjejer få samma resurser somkillar. Inom public service måste män och kvinnorlyftas fram på ett likvärdigt sätt. Inom läroplaner ochstatliga mål måste jämställdhet och jämlikhet betonas.Men dessa mål måste även följas upp och efterlevas.På samma sätt måste näringslivet ta sitt ansvaroch låta män och kvinnor delta på lika villkor utifrånde förutsättningar som de har. Här är det viktigt attbarnafödande inte betraktas som ett problem och etthinder för karriären utan som en merit och en tillgångdå det ger livserfarenhet.Hemarbete måste också uppvärderas och ges för-utsättningar så att det fungerar och attraherar bådemän och kvinnor. Det är uppenbart att dagens famil-jepolitik inte har räckt för att ge familjerna störrevalfrihet och uppmuntra män till att ta mer tid i hem-met. Det är inte heller troligt att nya lagar och regle-ringar som ämnar tvinga hem männen kommer att geden positiva effekt som vi alla vill ha.Fru talman! Det är därför somjag som man så innerligt önskar att denna kammaresnarast fattar beslut om att ett vårdnadsbidrag införs,vilket skulle göra att man får större möjligheter att gåned i arbetstid och vara hemma med barnen. Vård-nadsbidraget ger även den enskilde individen ochfamiljen större möjligheter att bestämma hur man villorganisera sin egen barnomsorg. Vårdnadsbidraget ärenligt min mening en rättvise- och jämställdhetsre-form.Fru talman! Jämställdhet handlar således inte baraom övergrepp eller huruvida ungdomar har rätt ellerfel attityd till sex, utan det är ett arbete som syftar tillkvinnors och mäns lika värde och som måste bedrivasi familjen, skolan, föreningslivet och arbetslivet. Detär också ett arbete som förutsätter ett öppet debatt-klimat och en ständigt levande diskussion om mänsoch kvinnors tillvaro samt förutsättningar.Fru talman! Jag ställer mig bakom yrkanden.Anf. 68 () replik:Fru talman! Låt mig säga att jag till fullo delarMagnus synsätt när det gäller vikten avinsatser mot det manliga våldet. Det är en fråga somhar diskuterats här och där jag tror att viär ganska eniga. Vi måste fundera på inte bara omoch när utan snarare vilka metoder som bäst lämparsig. Och detta tål ju att diskuteras vidare.När det gäller inställningen till reservationsskri-vande, som har diskuterats en del, vill jag säga att jagtycker att och vilket oppositions-parti som helst självklart ska ha sin fulla rätt att skrivamotioner och reservationer. På samma sätt förbehållerjag mig rätten att kritisera reservationer som jag tyck-er är substanslösa och som jag tror kommer att ut-nyttjas på ett partipolitiskt sätt där det inte handlar omsubstansen utan om kvantiteten - titta så många re-servationer vi har, titta så mycket mer vi vill - närman egentligen inte har så speciellt mycket substans.Min kritik mot reservationen om jämställdhets-märkningen är att jag fortfarande inte har fått klart förmig vad tycker är fel i den utred-ning som faktiskt redan har suttit och gjort ett förslagtill jämställdhetsmärkning på bl.a. personalpolicy.När det gäller åsikter i övrigtnär det gäller vårdnadsbidrag och maxtaxa, så tyckerjag att det inte finns någonting ytterligare att sägasom tyder på att det skulle bli mer jämställt. Jag för-sökte i mitt anförande visa att vårdnadsbidraget förväldigt många kvinnor innebär att det inte blir lön-samt att yrkesarbeta. Därför får de inte heller ett eko-nomiskt oberoende. Det minskar jämställdheten mel-lan män och kvinnor. Jag tycker att det fortfarandeåterstår att bevisa vad som har ändrats sedan det förrareplikskiftet när det gäller detta.Anf. 69 () re-plik:Fru talman! När det gäller den första delen så harMartin och mycket riktigt haften debatt. Jag reagerar inte på att haråsikter. Det gläder mig att han har åsikter. Jag reage-rar på den arrogans som han visade i talarstolen ochhoppas att jag själv inte använder mig av densamma.När det gäller vårdnadsbidraget kontra maxtaxanså finns det väl en ideologisk skiljelinje i detta sam-manhang. säger att med detta bidragså har man ett incitament för att inte gå och jobba.Nej, jag tror inte att det är så. Man har ett incitamentför att kunna välja barnomsorgsform.När jag är ute i skolor eller när jag läser under-sökningar kan jag konstatera att de flesta unga kvin-nor som jag har samtalat med eller läst om säger attde vill vara hemma åtminstone under det första åretoch gärna två eller . Och att det är just kvinnorsom säger att de vill det kan ju diskuteras. Det kan judiskuteras om det är rätt eller fel, men då får man jumed andra ord säga att kvinnor som vill det är dåligapå jämställdhet. Jag tror annars att det finns en logik iatt just kvinnor vill det. Det är de som föder barn,som ammar barn och som behöver att få läka ihopefter en förlossning. Och jag tror också att det är desom känner att - ett, två eller - ärviktiga. Om det nu känns så viktigt så får man låtaindividen och familjen få göra det. Vad är felet?Personligen tror jag att fler kvinnor kommer attvälja ett väl utvecklat vårdnadsbidrag. Jag ser inte attdet är ett hot mot jämställdheten. Jag ser snarare attdet är en stor frihet för unga kvinnor att få välja. Ochdär går väl skiljelinjen. För mig handlar det inte omkronor och ören eller skatteinkomster, utan för mig ärdet en frihetsfråga.Anf. 70 () replik:Fru talman! Om främsta syftehade varit att de tyckte att det vore bra om föräldrarkunde vara hemma mer och få välja fritt, då hade dealdrig lanserat en modell som vårdnadsbidraget. Dåhade de tyckt att förlängd föräldraförsäkring hadekunnat vara en bra modell. Men det tycker de inte,utan de lägger fram ett förslag om vårdnadsbidragsom uppenbart gör det oerhört lite lönsamt, för attinte säga direkt olönsamt i många fall, att faktisktyrkesarbeta. Det är uppenbart att det slår mot kvinnor.Det är uppenbart om man tittar där det faktiskt harinförts kontantstöd. Man kan titta på de nordnorskafylkena och se vilka effekter det har fått. Det varuppenbart att det var männen som inte var hemma.Det var kvinnorna som var hemma och det under långtid. Det var uppenbart, och det är uppenbart att detslår oerhört hårt mot kvinnors arbetsmarknad.Det blir svårt för alla unga kvinnor, inte bara fördem som väljer att stanna hemma. Alla unga kvinnorbedöms utifrån risken att de är borta från arbetslivet itre, fyra, fem eller . Vilken arbetsgivare villanställa dem? Problemet är just att ni inte vill attföräldrar själva ska bestämma, utan ni vill skapa enmodell där ni bestämmer vad som är ekonomiskt ochpraktiskt möjligt. Detta drabbar alla. Det blir intenågon valfrihet, utan det hela blir förbestämt enligt enkristdemokratisk familjepolitisk modell. Ordet patri-arkalt ligger nära till hands men jag ska inte användadet.Anf. 71 ():Fru talman! Jag tycker att inläggvisar på en halv insikt. När det gäller den del som jaginte tror att har insikt i handlar det justom varför det blir kvinnor som i kontantstøtte-modellen som väljer att vara hemma. Jag tror inte attdet är det ekonomiska som är svaret. Jag tror inteheller att det handlar om att de är borttvingade. Vida-re tror jag inte att norska tjejer är speciellt svagare isina jämställdhetskrav än svenska tjejer. I stället trorjag att det ligger i följande ord: Jag vill vara hemmaen tid till. Kan vi inte få vara det?Det är åtminstone vad jag hör exempelvis när jagär ute i skolorna.Sedan har vi nästa del, arbetslivet. Där tror jag attvi båda känner frustration. Jag har vänner som varitgifta och som haft barn. Då frågade arbetsgivarenkvinnan: Vad gör du om barnen är sjuka? Svaret blev:Jag är hemma. Man frågade dock aldrig mannen. Närde senare var skilda och barnen bodde hos mannenfick han helt plötsligt samma fråga av arbetsgivaren:Vad gör du den dagen barnen är sjuka? Ja, han är välhemma.Vad beskriver när det gäller ar-betslivet handlar inte om maxtaxa eller om vårdnads-bidrag, utan det handlar om attityd. I den debattenstår jag gärna tillsammans med . Därgår jag gärna ut i småföretagarlivet, näringslivet ochden offentliga sektorn. Jag tar gärna den debatten, fördet är en självklarhet att man ska vara hemma hossina barn när de är sjuka. Det ska inte räknas som ennackdel, utan som en fördel.I övrigt vill jag tacka för detta replikskifte.Anf. 72 ():Fru talman! Jag är sista talaren i en mycket långdebatt som handlat om jämställdhetsfrågor ur olikaperspektiv.Den här debatten är väldigt spännande. Den har juockså många ideologiska inslag. Kanske är det här enav de debatter där man starkast känner de ideologiskaskillnaderna.