prot · GN0960 · 2000-02-03 00:00:00 — I fallen harbarnets far, trots att han varit frihetsberövad medanledning av grova våldsbrott riktade mot barnetsmor, i egenskap av vårdnadshavare kunnat råda övervilket familjehem barnet ska placeras i.De frågor som väcks i anledning av fallen gällerbarnets skydd såväl enligt lagen med särskilda be-stämmelser om vård av unga (LVU) som enligt reg-lerna i föräldrabalken.Om en förälder vid utövandet av vårdnaden omsitt barn gör sig skyldig till missbruk eller försum-melse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet påett sätt som medför bestående fara för barnets hälsaeller utveckling, ska rätten besluta om ändring i vård-naden, dvs. ta ifrån föräldern vårdnaden och flyttaöver den till någon annan.Som påpekar prövas en fråga om över-flyttning av vårdnaden på talan av socialnämnden.Socialnämnden kan alltså, om förutsättningarna ilagen är uppfyllda, få till stånd en överflyttning avvårdnaden från en förälder till en eller två särskiltförordnade vårdnadshavare. I de fall som tagits upp imedierna har frågan om en vårdnadsöverflyttning intekommit under domstolens prövning, i vart fall inteännu.I egenskap av vårdnadshavare har föräldern rättatt bestämma i frågor som gäller barnets personligaangelägenheter. Det innebär bl.a. att en familjehems-placering med stöd av socialtjänstlagen inte kan skeom vårdnadshavaren motsätter sig det. Vid ett om-händertagande av barnet med stöd av LVU är situa-tionen emellertid en annan. Då kan vårdnadshavareninte utöva sin bestämmanderätt.Jag kan givetvis inte kommentera de enskilda fal-len. Hur socialnämnder och domstolar ska ageramåste prövas i varje enskilt fall. Barnets bästa skaalltid vara ledstjärnan. Men vad som är bäst för ettbarn i ett enskilt fall är svårt att veta utan ingåendekännedom om fallet. Situationen är sällan så enkelsom den beskrivs i medierna.Jag är inte säker på att en talerätt för barn skullelösa de problem som kan finnas. Är barnet litet - i defall som uppmärksammats i medierna har barnen varittvå respektive - kan man fråga sig om entalerätt för barnet verkligen är meningsfull. Små barnmåste, om de har talerätt, ha en vuxen som ställföre-trädare i processen. En ställföreträdare för ett litetbarn kan inte få några uppgifter eller endast begrän-sade uppgifter direkt från barnet. Ställföreträdarenskulle i stället vara hänvisad till information frånandra, närmast den kvarvarande föräldern, anhörigaoch andra närstående samt socialnämnden.En talerätt för små barn skulle alltså sällan inne-bära mer än att ytterligare en vuxen kommer in ibilden. Det är svårt att se att detta skulle innebäranågon egentlig förbättring för barnet.När det gäller större barn är situationen en annan.Men också här är jag tveksam till om en talerätt förbarnet verkligen skulle vara önskvärd utifrån barnetssynpunkt. Att ett barn efter ett våldsbrott skulle kunnainleda en rättegång mot den ena föräldern skulle in-nebära ytterligare en påfrestning för ett barn somredan befinner sig i en mycket utsatt situation.Jag menar att man inte får stirra sig blind på enviss form eller en viss modell. Det viktigaste är attsituationen löses på bästa möjliga sätt, att barnet fårkomma till tals och att barnets vilja verkligen blirbeaktad.Det är också viktigt att de skyddsregler vi harverkligen används i de fall de är till för. Socialnämn-derna spelar här en mycket viktig roll. Socialnämndenhar ansvar för att bedöma om talan ska väckas ellerinte. Nämnden har också ett ansvar för att den utred-ning som görs utgår från barnets bästa. I nämndensutredning måste barnet givetvis ges en central platsoch få möjlighet att komma till tals (9 § socialtjänst-lagen). Det är barnet som är huvudpersonen. Släk-tingar och andra personer som står barnet nära ochsom kan bidra till nämndens utredning och ställ-ningstagande måste uppmärksammas. Deras kunska-per och engagemang måste tas till vara.Det har i olika sammanhang kommit fram att so-cialnämnderna ganska sällan väcker talan om över-flyttning av vårdnaden. Detta kan ha olika orsaker. Enorsak kan vara bristande kunskaper hos socialnämn-derna om hur ärendena ska bedömas och hanteras.Frågan om en vårdnadsöverflyttning på grund avomsorgsbrist kommer ju, dessbättre, upp ganska säl-lan. Rutiner för handläggningen av ärendena hinnerinte sätta sig.Sannolikt finns det behov av råd och stöd för so-cialtjänstens personal och beslutsfattare i dessa frå-gor. Det gäller både handläggningen av ärendena ochbedömningen av i vilka situationer vårdnadsöver-flyttning är en lämplig åtgärd.Socialstyrelsen och Svenska Kommunförbundetplanerar att genomföra utbildning om vårdnad, boen-de och umgänge . Utbildningen kommeratt rikta sig till socialsekreterare. Jag har blivit upp-lyst om att frågan om vårdnadsöverflyttningar kom-mer att tas upp där.Frågan kommer också att uppmärksammas i denhandbok om vårdnad som håller på att utarbetas inomSocialstyrelsen.Ändå vill jag inte helt avvisa tanken på en talerättför barn. Det kan finnas anledning för regeringen attåterkomma till den frågan i samband med utvärde-ringen av reform om barns rätt att kommatill tals. Direktiven till en sådan utredning kan kommaatt beslutas under nästa år.Lena Ek tar även upp frågan om talerätt eller kla-gorätt för andra berörda.Att låta även andra än socialnämnden väcka talani domstol om överflyttning av vårdnaden skulle kun-na ha positiva effekter och utgöra ett värdefullt bidragtill strävandena att stärka barnets rätt. Men frågan ärinte helt okomplicerad. När en tvist hamnar i domstolblir förhållandet mellan dem som agerar lätt merkonfliktfyllt än vad det annars skulle vara. Det kanockså diskuteras om det är lämpligt att ge var och ensom anser sig stå barnet nära en möjlighet att inledaen domstolsprocess.Jag anser dock att det finns anledning att se överreglerna och överväga om en talerätt för närståendebör införas. Det kan vara lämpligt att ta upp även denfrågan vid utvärderingen av reform om barnsrätt att komma till tals.Lena Ek frågar slutligen vad jag avser att vidta föråtgärder för att bestämmelsen om släktingplaceringari socialtjänstlagen ska fullföljas. Den frågan skaegentligen ställas till socialministern, varför jagkommer att besvara den mycket kortfattat.Den 1 januari 1998 kompletterades socialtjänstla-gen med en bestämmelse (22 §) om att det vid place-ring av barn i första hand bör övervägas om barnetkan placeras hos någon anhörig eller annan närståen-de.Den 1 juli 1999 ändrades bestämmelsen så att detnu i första hand inte bör utan ska övervägas om bar-net kan placeras hos en släkting eller en annan närstå-ende.Anf. 28 ():Fru talman och fru minister! Jag skulle vilja tackaför svaret som jag tycker andas en konstruktiv ochansvarsfull ton. Något annat hade jag i och för siginte väntat mig; det ska jag ärligt säga. Jag har ändånågra saker som jag i det här sammanhanget villpoängtera.Det är klart att mina frågetecken hänför sig till endel aktuella fall. De ska inte diskuteras här i kamma-ren men vissa principiella funderingar kan man få hakring om det ändå inte på sina håll finns luckor ilagen just när det gäller det problemområde som rörvårdnaden av barn i sammanhang där det varit grovtvåld inom familjen, och så grovt att en förälder ärdömd för dråp eller mord på den andra föräldern.För det första skulle jag vilja fråga justitieminis-tern om det inte, när det gäller reglerom att vårdnad kan flyttas över om en vårdnadshava-re beter sig på ett sådant sätt att det medför beståendefara för barnets hälsa eller utveckling, är så att manbör diskutera vårdnadsöverflyttning med automatiknär en förälder döms för ett så grovt brott. Jag anseratt det medför en bestående fara för barnets utveck-ling och därmed bör vårdnaden då i varje fall övervä-gas.För det andra gäller det talerätten för barnet. Jaghar nog en annan åsikt där. Jag anser att talerätt försmå barn i sådana här fall är av värde. Till skillnadfrån ministern anser jag att det är mycket värdefulltatt det finns en oberoende vuxen som för barnetstalan. Det kan handla om att belysa alla aspekter, attbegära in annan bevisning eller att se till att få secondopinion, en andra åsikt, efter utredningar som genom-förts i ärendet.Jag för min del tycker att det är viktigt att vi utre-der frågan om barns talerätt, särskilt under sådana härmycket tragiska omständigheter. Den här diskussio-nen har funnits . Jag kommer ihåg att professorUlla för säkert skrev enbok i processrätt om barns talerätt.För det tredje vill jag ta upp frågan om talerätt,klagorätt, för berörda. I ett fall där den ena föräldernavlidit är det vårdnadshavaren och socialnämndensom har talerätt. Jag anser att i åtminstone vissa spe-ciella fall bör även den avlidnes släktingar ha talerätt,dvs. möjlighet att föra upp en socialnämnds beslut idet här fallet eller aktualisera en överflyttning avvårdnaden. Jag anser att det är för barnets bästa attbarnets båda släkter har den möjligheten.Ofta hör man att det inte skulle vara bra därför attdet skapar en konfliktfylld situation. Men hur kon-fliktfylld blir inte situationen om det bara är den enasidans släkting eller närstående som får yttra sig ellersom har talerätt?En annan instans som också borde ha talerätt ärtillsynsmyndigheten. Om i ett enskiltärende kommer fram till att det enskilda ärendetmisskötts och riktar grov kritik mot socialnämndenhar ändå inte möjlighet att få det enskil-da ärendet överprövat. Det tycker jag verkligen är etthål i lagstiftningen. Är det så att en övervakandeinstans har riktat grov kritik mot handläggningen avett ärende bör man ha rätt att se till att det bliröverprövat.Slutligen vill jag säga att jag delar ministerns åsiktom att man bör undersöka handläggningen av enskil-da ärenden i socialnämnden. Jag vill med bestämdhethävda att familjen är ett socialt nätverk som i det härsammanhanget är viktigt, ja, av avgörande betydelseför att ett barn inte ska fastna i ett trauma efter en såtragisk händelse.Anf. 29 Justitieminister ():Fru talman! När man diskuterar frågan om detborde vara så att vårdnaden mer eller mindre medautomatik överflyttades till någon utomstående när enförälder har förgått sig grovt mot den andra föräldernanser jag att man ska tänka sig för lite grann, för dehär situationerna ser faktiskt väldigt olika ut. Det ärinte helt ovanliga situationer att kvinnor som underlång tid, åravis, blivit misshandlade av sina män hartagit livet av dessa män. Jag överväger inte att vidtaåtgärder för att säkerställa att vårdnaden fråntas dessakvinnor. Det kan finnas anledning i enskilda situatio-ner att göra det men långt ifrån alltid - alltså ingenautomatik. Här måste man utgå från varje enskilt fall.När det gäller systemet att tillvarata barnets bästaoch att myndigheter fattar beslut som innebär att manser just till barnets bästa får man också vara försiktigmed i vilken utsträckning man släpper in de vuxna.Det är inte alla vuxna som alltid utgår från barnetsbästa. Det finns konfliktsituationer där det finns såmycket annat som driver många vuxna.När man talar om att någon oberoende ska få förabarnets talan - talar om barnets talerätt mensamtidigt om någon oberoende som borde få framförasin uppfattning - är det inte barnets talerätt det hand-lar om utan någon annans, någon annan vuxens, in-tresse och talerätt.Jag tror att det är väldigt viktigt att vi när vi talarom barnets talerätt verkligen utgår från att det ärbarnet som vi vill ge en möjlighet att agera, inte nå-gon annan vuxen som oberoende vill föra sin talan.Den diskussionen kan vi däremot föra när vi diskute-rar närståendes möjligheter att föra talan och detintresse de kan ha av att tillvarata sitt intresse förbarnet och deras uppfattning om vad som är bäst förbarnet. Men det är fel att, som sade, säga attvi skulle ha en situation där den ena sidans närståendeskulle ha möjlighet att föra talan men inte den andra.Den situationen kan aldrig uppstå.Det finns alltså, tycker jag också, ett behov av attöverväga i vilken utsträckning man borde ge närstå-ende möjlighet att ha talerätt. Jag hänvisar där till mittsvar på interpellationen.När det slutligen gäller länsstyrelsernas möjlig-heter att begära överprövning av beslut vill jag erinraom att är tilsynsmyndighet. Vi brukarförsöka undvika att samma myndighet som har till-synsansvar också har rätt att begära att ett ärendeöverprövas. Vi har faktiskt en framställan från läns-styrelser just i denna fråga. Jag tror att det är enlämplig fråga att omhändertas i den utvärdering somSocialstyrelsen och länsstyrelserna har i uppdrag attgöra när det gäller den lagstiftning vi har. Vikommer således säkert att få anledning att återkommatill den frågan.Anf. 30 ():Fru talman! Det som justitieministern tar upp, attdet finns så många olika individuella omständigheteri sådana här fall, är jag fullt medveten om. Jag harjobbat mycket hårt med frågan om misshandladekvinnors situation sedan jag kom in i för ettoch ett halvt år sedan.Men det som jag sade var att man med automatikborde överväga en överflyttning av vårdnaden. Vid enrundringning till olika socialnämnder kan vi se att iväldigt många fall funderar inte sociala myndigheteröver vårdnadsfrågan, trots att grova våldsbrott harbegåtts som måste påverka barnet och dess situation.Det som jag är ute efter är att man ska ha skyldig-het att fundera över frågan: Är det lämpligt att denpersonen har vårdnaden kvar eller är det inte lämp-ligt? Det kan mycket väl vara lämpligt att en personfår ha vårdnaden kvar. Men i dagens läge följs inteden regel som ska utvärderas om att närståendesmöjligheter ska övervägas. När tillsynsmyndigheterriktar grov kritik mot socialnämnder sker ingen rättel-se, och den situationen är ju inte acceptabel. Därförtycker jag att det här behöver skärpas upp.När det gäller barns talerätt är det självklart - ochdet vet alla jurister - att barn själva inte kan föra sinegen talan, utan de har ett ombud precis som i allaandra situationer. Det är bra från barnets synpunkt attha egen talerätt och därmed rätt till ett eget ombudjust i fall av den här typen.När det gäller närståendes möjligheter att delta idiskussionen hoppas jag att utvärderingen kommertill stånd mycket snart. Om det finns ett generellt sättatt hantera lagstiftningen på som innebär att lagstifta-rens intentioner inte följs måste det även där ske enskärpning. Därför hoppas jag att utvärderingen kom-mer till stånd mycket snabbt. Min bestämda uppfatt-ning är att den behövs.Däremot önskar jag att frågan om tillsynsmyndig-hetens möjligheter att ingripa och inte bara påtalakritik skärps och att dessa förändringar får en annantidsplanering.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1999/2000:196 omrättstrygghetAnf. 31 Justitieminister ():Fru talman! har inledningsvis frågat vadjag avser att göra för att kompensera Östergötlandspolisdistrikt för kostnaderna för den extraordinärapolisinsatsen i . har även frågatvad jag avser att vidta för åtgärder för att inte rätt-stryggheten ska äventyras genom att polisstyrelserkan komma att diskutera utgiftstak för enskilda po-lisinsatser för att inte långsiktigt gröpa ur distriktetsbudget.Jag har svarat på en fråga från RagnwiMarcelind om där jag redo-gör för budgetarbetet inom polisväsendet och möjlig-heterna för att kompensera polis-myndigheterna för den här typen av kostnader. I di-rekt anslutning till en händelse har styrelsen mycketbegränsade möjligheter att kompensera en myndighet,eftersom man inom polisväsendet kommit överensom att inte avsätta några medel för det ändamålet påcentral nivå. Däremot kan en myndighet ta upp kost-naden med i den kommande bud-getdialogen.Det finns således ett system inom polisväsendetsom tar om hand frågan. Hur systemet kan vidareut-vecklas diskuteras fortlöpande inom polisväsendet,och det är där frågan ska hanteras. För mig är detsjälvklart att det inom polisväsendet säkerställs attpolisoperativa överväganden är avgörande när om-fattningen och inriktningen av en polisinsats bestäms.Det är regeringen som utser ledamöterna i polis-styrelsen. Bland dem utser regeringen också en ordfö-rande och en vice ordförande. Det ankommer påordföranden att se till att styrelsen ägnar sig åt deuppgifter som beskrivs i polisförordningen(1998:1558). Enligt förordningen får styrelsen inteavgöra frågor som avser polisledning i särskilda fall.Om det mot förmodan ändå skulle uppstå en diskus-sion som kan innefatta eller resultera i ett avgörandeom utgiftstak i ett särskilt fall är det således ordföran-dens skyldighet att stävja en sådan.Anf. 32 ():Fru talman! Jag ska be att få tacka för svaret.Den polisinsats som gjordes i efterde tragiska händelserna i involveradetotalt 900 poliser. Det är den största insats av detslaget som har gjorts i , enligt uppgift frånpolismyndigheten. Utöver de ordinarie budgetmedlenför och omgivande polisdistrikt kostadedet 15 miljoner. Det är ungefär detsamma som 45polisårstjänster.Alla polisdistrikt har en väldigt tuff ekonomi.Antalet poliser i har dragits ned med ensjundedel och antalet civilanställda har dragits nedmed en tredjedel för att man ska klara de budgetåta-ganden som har fastställts här i kammaren.När den här händelsen inträffade, som är avmycket extraordinärt slag, uttalade landets statsmi-nister att alla offentliga resurser nu skulle sättas in föratt hjälpa polismyndigheten i att finnade gärningsmän som var skyldiga till dessa dåd. Jagnoterar också att justitieministern i gårdagens DagensNyheter refererade till den här händelsen och kostna-den för den.Jag tycker inte att det är skäligt att kostnaderna förextraordinära händelser stannar hos ett enskilt polis-distrikt. är det fjärde största polis-distriktet bugetmässigt i landet. Men tänk om dethade varit något av de minsta polisdistrikten! Vadhade effekten blivit då?I svaret diskuteras avvägningen mellan polissty-relsernas ansvar och polisens ansvar. Men jag tyckeratt man sätter dessa olika människor i en mycketbesvärlig situation. Polisstyrelsen har ansvar för attbudgeten hålls och att den inte överskrids. Alla sty-relser förutsätter händelser som man tar ansvar för ibudgeten genom att se till att det finns extra resurserredo. Men det finns sådant som går utöver dennagräns.Man får inte lägga sig i de polisinsatser som görs,eftersom det är de professionellas ansvar. Men någonmåste ju ta ansvar i extraordinära fall. Var hamnar detansvaret någonstans? Inte ens en fristående polischeffår dra i gång insatser som går långt utöver de bud-getramar som är fastställda. Det drabbar ju då allannan verksamhet. På det viset finns det en konflikt-situation inbyggd mellan de professionella och depolitiskt valda i polisstyrelsen som inte är hållbar.För min del anser jag att det bör finnas antingenen möjlighet för eller en annanmöjlighet att fatta enskilda beslut i tilläggsbudget omatt kompensera för extraordinära händelser för attsamtliga inom polisen ska kunna fokusera på uppgif-ten att hitta sådana extremt farliga gärningsmän somdet var fråga om i det här fallet.Anf. 33 ():Fru talman! Min partikollega - precis som justitieministern sade - agerat ifrågan om de extraordinära insatserna i Malexanderoch de grova brott som begicks där.Ragnwi Marcelind ställde en fråga om ekonomis-ka förutsättningar för extraordinära insatser. Justitie-ministern svarade då här i den 21 oktober1999: I de fall där det finns skäl att förändra fördel-ningen till följd av extraordinära situationer kan dettalösas exempelvis i budgetdialogen mellan Rikspolis-styrelsen och myndigheterna. Det är också dennaanda som finns i detta svar.Jag tycker att det här är ett märkligt svar. För oss iÖstergötland, och inte minst för poliskåren där, ärhändelsen i sig inte i första hand en fråga av organi-satorisk, strukturell eller ekonomisk betydelse. Härhandlar det om känslor, om tillit till sin yrkesroll ochtill professionen i stort samt om förtroende för arbets-givaren.Inte nog med den långsiktiga yrkesproblematiken,utan nu lägger ministern ytterligare sten på bördan avekonomisk natur.Den ekonomiska strategin är egentligen helt hor-riblel. Den skulle innebära att om vi har något ställeeller en region i landet där det begås många brott ochdär många förbrytare finns skulle det i förlängningenkunna innebära att vi inte skulle kunna ha någon poliskvar. Är det så man har tänkt sig det hela?Jag tror inte att den modellen är särskilt lyckosam.Anledningen är helt enkelt att det inte är polisen somsjälv bestämmer vilken arbetsbörda den ska ha. Det ärsällan jag har hört att polisen provocerar till brottslig-het. Det gör den inte alls, och därför kan den helleraldrig ha kravet vid ett stort brottmål, med så mycketresurser som krävs, att det ska hanteras inom ramenför dess egen budget.Jag menar att polismyndigheten i Östergöt-land är så bantad att rättssäkerheten kan sättas i faraom inte regering och riksdag hanterar dessa situatio-nerna på ett bättre sätt. Alla partier i Östergötlandspolisstyrelse är överens om att regeringen måsteskjuta till mer medel. Detta är naturligtvis det vi efter-frågar.Man kan ifrågasätta organiseringen. Jag är heltövertygad om att den måsteligga under för att man ska kunnaorganisera det på ett bra sätt. Trots detta är ändå falleti ytterst ett exempel på en situation somvisar på en hantering som är omöjlig i längden.Vad kan poliserna i känna efter det-ta? Jo, att varken deras känslor eller ekonomi harbeaktats efter det som har hänt. Jag skulle vilja höralite grann med justitieministern: Hur sätter man sam-man de villkor som finns för polisen, när man ser påbåde ekonomin och polisernas upplevelse av sin pro-fession?Anf. 34 Justitieminister ():Fru talman! Jag blir faktiskt lite konfunderad överden här diskussionen. Det kan väl ändå inte vara såatt och inte är medvetnaom att polisverksamheten innehåller väldigt mycketav oförutsedda händelser? Det brinner plötsligt iGöteborg, det bestäms plötsligt att en världskonferensska äga rum i , två poliser skjuts i Malex-ander och det begås en rad rån i mindre orter i vårtland.Hela polisverksamheten arbetar under de oförut-sebara förutsättningarna. Det har naturligtvis tvingatpolisväsendet att lägga upp ett budgetarbete och ettsätt att fördela resurser som utgår från just från dennaoförutsebara verklighet. Det finns vissa faktorer somär mätbara och som är något så när återkommande,men annat är det inte. Hela systemet byggs upp uti-från att man inte kan förutse detta.Det finns därför system för att i efterhand kunnakompensera för förhållanden som man inte har känttill. Det finns möjligheter att utnyttja krediter, attskjuta på kostnaderna därpå för att kunnaåterkomma i den budgetdialog som enskilda myndig-heter för med . I sin tur har Riks-polisstyrelsen möjlighet att återkomma till regeringenoch säkerställa att man kan göra justeringar i tilläggs-budget eller omhänderta det i de kommande budge-tarna.Vi har ett system för detta. Man kan diskutera detsystemet. Om polismyndigheterna tillsammans anseratt de borde förbättra det existerande systemet bör denaturligtvis också göra det. Men kom inte och begäratt regeringen skulle tillskjuta extra medel till enpolismyndighet. Vad då regeringen? Glöm inte att detär som fattar beslut om polisens myndig-heter och gör det i en viss form. Det finns ingen formutanför den.Anf. 35 ():Fru talman! Till skillnad från min meddebattörtycker jag nog att ekonomistyr-ningsprinciper är ganska vettiga för de allra flestafall. Men det finns alltid undantag. Justitieministernnämner två.Det första , en extraordinär händelsemed en absolut extraordinär insats, som jag inte tyck-er att det är skäligt att östgötarna och poliserna i Ös-tergötland ska spara ihop till. Det andra är världskon-ferensen i . Den var mycket viktig och gavett väldigt bra resultat, som jag i sig stöder av allt mitthjärta. Men polismyndigheten i har pro-blem när dess resurser töms på det här viset genom avregeringen beslutade konferenser som inte tidigarevar budgeterade. Det kan man i och för sig sätta frå-getecken för.När det nu snart kommer en tilläggsbudget - detär dit - tycker jag att dessa frågorbör lösas i det sammanhanget. Även krediter skabetalas, och även lån ska betalas.