prot · GN09120 · 2000-05-31 00:00:00 — Men det är ju viktigt att kom-muner och landsting följer den lagstiftning som vihar. Då är det faktiskt en uppgörelse mellan den na-tionella nivån och den lokala eller regionala nivånsom det handlar om. Då är det en författningsfråga iförsta hand.Jag menar att LSS fungerar alldeles utmärkt somprincip för handikappolitiken. Bristerna kan bestå avatt det tar , att det kan finnas byråkrati ochatt många inte får del av den. Det gäller att se till attleverera mera.Det är då viktigt att kommuner och landsting fårklart för sig att vårt förslag innebär att de, om de inteföljer domstolsutslagen, kommer att riskera att fåbetala vite till länsstyrelserna.Anf. 48 () re-plik:Herr talman! Jag vill ställa tre frågor till socialmi-nistern. För det första gäller det frågaom när det kan komma ett regeringsförslag om 65-årsregeln för att få bukt med bristerna i lagstiftningen.För det andra vill jag ställa en fråga till socialmi-nistern om problemet med unga människor som pas-siviseras genom förtidspensionering. Kan inte soci-alministern trycka på i regeringen för att de kollegersom ansvarar för detta får fram ett ikraftträdande såfort det någonsin går? Vi har i vårt samhälle råd attsatsa på passiviserande åtgärder med försörjningsin-riktning men vi har inte har råd med aktiva rehabilite-ringsinsatser. Visst är det något som är sjukt i sys-temet, socialministern.För det tredje vill jag ta upp frågan om en vård-och hjälpmedelsgaranti. Jag är klar över att socialmi-nistern inte tycker att det är en särskilt bra lösning,men om man, som vi gör, tillför resurser och ser attdet trots det kvarstår mycket besvärande köer ochlånga väntetider till vård respektive hjälpmedel, är detdå inte dags att tänka nytt, att komplettera våra olikaåtgärder för att sammantaget få ett resultat som är tillmedborgarnas bästa?Anf. 49 Socialminister ()replik:Herr talman! Jag ska svara mycket snabbt påKenneth frågor. Regeringen avser attlägga fram ett förslag till 65-årsregel , medinriktning att en ny lagstiftning ska gälla fr.o.m. den 1januari . Det har för övrigt redovisats från denhär talarstolen under våren.När det gäller rehabiliteringen och problemet medförtidspensioneringen har och jagsamma uppfattning. Jag blev mycket överraskad överatt påstår att vi skulle ha sagt attden här regeringen tänker lägga fram ett förslag år2003. Det är ju val 2002, och jag är inte alldeles säkerpå att är övertygad om att just denhär regeringen kommer att sitta . Det måstehär vara något fel på kunskapsförmedlingen.Jag är övertygad om att regeringen arbetar med ettmycket kortare tidsperspektiv. Vi ska bereda den härfrågan och komma till väsentligt myckettidigare.Vi har samma uppfattning om det felaktiga i attsamhället satsar resurser på passiviserande insatser istället för att se till att alla människor som kan ochvill det också får ett meningsfullt arbete.Vårdgaranti bör vi diskutera i ett annat samman-hang. Jag är tveksam till att man ställer ut garantiersom vi i verkligheten inte kan leva upp till. Det vikti-gaste är att allting nu inriktas på att människor utanväntan får den vård och behandling eller de hjälpme-del som de är i behov av. Vi ska rikta resurserna tillde problemområden som vi har i vårt system.Anf. 50 () re-plik:Herr talman! Jag hoppas att vi ska få propositio-nen och får en ändring av 65-årsregeln vidårsskiftet.När det gäller förslagen om förtidspensionering avunga har jag i en interpellationsdebatt fått ett beskedfrån socialministerns kollega om att ikraftträdandetefter alla turer med remissbehandling m.m. beräknasske . Om socialministern kan snabba på dettastår jag bakom honom i det avseendet.Till slut är vi överens om att komma fram till ensituation utan väntetider, men det dröjer länge innanvi är där, och jag menar att vi måste prova olika stegför att åstadkomma en bra vård och omsorg för allamedborgare i vårt land.Anf. 51 ()replik:Herr talman! Socialministern och jag har i stortsamma uppfattning om handikappolitiken. Det är välmedlen som vi kan diskutera här. Det som gjorde migfundersam var socialministerns tal om principer.Jag nämnde tidigare att det första beslutet omhandikappanpassning av kollektivtrafiken kom 1979och att det inte har hänt så mycket . Propo-sitionen siktar till att den ska vara genomförd om tioår. Inte ens med hjälp av de sanktioner som man nuföreslår tror man sig kunna få resultat tidigare än omtio år.Jag undrar: Om man på annat sätt kan få till stånden snabbare utveckling för de handikappade som harväntat på förbättringar, ska man då baraför principens skull låta dem vänta till? Jag troratt många handikappade skulle uppskatta att det gickså fort som möjligt. Principerna är trots allt till förmänniskornas skull, inte för sin egen skull.Anf. 52 Socialminister ()replik:Herr talman! Arbetet på att se till att kollektivtra-fiken blir tillgänglig ska påbörjas . Det är viktigt attvi när det gäller tillgänglighetsfrågorna över huvudtaget i de förslag som gäller plan- och bygglagenpreciserar vilka sanktioner samhället kommer attkunna arbeta med. Det är för övrigt just detta somutskottet har påpekat.Arbetet kommer i gång . Vad vi begär är redovisar åtgärdsprogram som innebär att allkollektivtrafik ska vara tillgänglig . Det är enmycket ambitiös plan, men arbetet bör börja nu.Det är inte principen som gör att vi har bestämtoss för vilket tidsperspektiv vi ska ha, utan det harvarit en bedömning av hur snabbt det går att ställa omhela kollektivtrafiken. Att all kollektivtrafik ska varaanpassad och tillgänglig inom loppet av är fak-tiskt ett mycket ambitiöst mål.Frågan är om det skulle gå fortare ifall vi infördeett förfarande innebärande att hågade kollektivtrafik-företag ska kunna söka stöd för detta arbete. Därmedhar vi sagt att vi inte kräver att alla företag ska räknain anpassning i sin ordinarie verksamhet och betaladen ur sin egen verksamhet utan menar att det skavara specialdestinerade medel. Jag tror att det voreolyckligt, för då kommer väldigt många andra somhar samma skyldighet att dröja med sina beslut.Anf. 53 ()replik:Herr talman! Den springande punkten var om mankan få det att gå fortare till nytta för dem som brukarmedlen. Kan man genom något förfarande stimuleradet här? Jag sade tidigare att omloppstiden för enbuss är fyra till i trafik. är det kanskeandra generationens bussar som nästan är utslitna.Det borde kunna gå fortare. Dessa bussar har lägrekapacitet, och det spelar en roll särskilt i storstäderna.Det är ju kommunala pengar som går till kollektivtra-fiken, och det är framför allt den som vi har tänkt på ivår motion. Jag tycker att man kan försöka med såda-na här metoder för att få ett snabbare genomförande.Anf. 54 Socialminister ()replik:Herr talman! Jag tycker att vi ska se till att det gårsnabbt. är ett slags deadline. Vi räknar medatt hela kollektivtrafiken då ska vara anpassad. Väl-digt mycket måste börja , men det handlarinte bara om bussar. Det handlar om hela pendeltågs-och tunnelbanesystemet i . Det är faktisktskamligt att en del av pendeltågen och tunnelbanornaär så svårtillgängliga. Även de tåg som har införskaf-fats är svårtillgängliga.Det är stora anspråk som ställs på att manomedelbart ska inleda det här arbetet. Jag tror inte attdet skulle gå fortare om man sade att staten kommeratt betala de företag som kan vara intresserade avdetta. Jag tror snarare att det skulle innebära att tra-fikhuvudmännen i stor utsträckning skulle avstå frånatt påbörja det arbete som faktiskt alla enligt denaktuella regeln i själva verket är skyldiga att påbörja.Anf. 55 ():Herr talman! Socialministern uttryckte vältaligtvärdet av att hålla fast vid en generell välfärdspolitik.Jag vill instämma i resonemanget. Jag tyckte ocksåom ministerns resonemang om medborgarperspekti-vet. Det är mycket viktigt, och vi kan inte säga det förofta.Samtidigt sitter jag och tänker att det visst är enaning bedrövligt att det finns anledning att,mot bakgrund av vad ministern uttryckte, diskuteramånga självklara rättigheter som vi inte har lyckats gemen som vi så gärna uttrycker från talarstolen.Vi socialliberaler vill förbjuda diskriminering igrundlagen. Utgångspunkten för den svenska handi-kappolitiken som den beskrivs av regeringen, avriksdagen och av handikapprörelsen är ju alla männi-skors lika värde och lika rätt. Den uppfattningen visarpå ett samband mellan de mänskliga rättigheterna ochden svenska handikappolitiken.Statsministern sade att social-demokraterna inte kan acceptera någon form av dis-kriminering, och därför vill de införa en lag mot dis-kriminering av funktionshindrade i hela samhället.Men hur ser det ut i verkligheten? Det är ju i depolitiska ställningstagandena vi visar vad vi menarmed solidaritet. har på ett tydligtsätt pekat på nödvändiga åtgärder där återställandetav handikappreformen är centralt. Jag vill här, herrtalman, ta upp några andra, kan tyckas, självklaraförändringar som vi egentligen inte borde ha anled-ning att diskutera men som fortfarande intehar genomförts.Vi måste t.ex. trycka på lokalt och regionalt för attfå utvecklade handikappguider. Tekniken finns ju.Dator till alla barn med funktionsnedsättning är ettrimligt krav.Ett speciellt område för hjälpmedel är hörsel-hjälpmedel. Den som blir hörselskadad har behov avsamhällsinsatser, främst från hälso- och sjukvården, iform av habilitering och rehabilitering. Det krävsockså psykosocial rehabilitering. Även om det i varjelandsting finns hörselvårdande verksamhet är denojämnt utbyggd. Moderna hörapparater är förhållan-devis dyra. De flesta landsting har därför infört ettkostnadstak på per hörapparat. Över-stigande kostnader får brukaren stå för själv.Forskningen har visat att personer som kan ha hö-rapparat på båda öronen visar bättre förmåga att upp-fatta tal och kommunicera än med bara en apparat.Av de människor som skulle vara betjänta av tvåapparater är det som får tillgång till det.Om vi i menar allvar med att leva upp tillFN:s standardregler för att tillförsäkra människor medfunktionsnedsättning - i det här fallet hörselnedsätt-ning - delaktighet och jämlikhet måste vi kunna av-hjälpa bristerna inom hörselvården. Vi socialliberaleranser att regeringen bör ta initiativ till överläggningarmed landstingen om hur det kan åstadkommas.Ett annat exempel är synen på förtidspensione-ringen av unga funktionshindrade. Enligt vår socialli-berala syn bör man undvika en sådan.Det finns också brister på forskningsområdet somvi vill avhjälpa. Vi tycker att regeringen inte tillräck-ligt tydligt har uppmärksammat den omfattande verk-samheten inom området handikappvetenskap sombedrivs vid universiteten i och . Därfinns en påbörjad verksamhet som inom några årberäknas vara fullt utbyggd. Det innebär att den fort-farande står under uppbyggnad och att den ännu intefått sin finansiering tryggad.Herr talman! Vi borde vidare tillsammans få tillstånd en översyn av LSS i syfte att ge möjlighet tillledsagning för synskadade. anses inteens gravt synskadade höra till personkretsen enligtLSS.Tolkstödet till döva och hörselskadade behöverförbättras, och reglerna för bilstöd behöver tydlig-göras.Herr talman! Vi har fortfarande, trotsvackra deklarationer om solidaritet, en hel del kvar attgöra.Anf. 56 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillhemställan i betänkande SoU14.Handikapplanen omfattar alla personer med funk-tionshinder, således även personer med dolda funk-tionshinder, t.ex. de kommunikationshandikappade.Hit räknas bl.a. de som stammar.Man räknar med att ca 60 000 personer lider avstamning, som är ett livslångt handikapp och somallvarligt försämrar livskvaliteten hos den som drab-bas. Att inte kunna tala flytande påverkar studier ochyrkesarbete och försvårar inte bara sociala relationerutan möjligheterna till inflytande och delaktighet isamhällslivet.Jag hade hoppats att kommunikationshandikap-pens speciella problematik skulle ha analyserats ihandikapplanen och att konkreta åtgärdsförslag hadelagts fram för de olika grupperna. Det är ju nödvän-digt att man tar ett helhetsgrepp om stamningen, somberör flera departement. Det är viktiga frågor som rörbl.a. utbildningen av lärare på alla nivåer. Det ärbristen på logopeder och den nästan försumbara sats-ningen på forskning och metodutveckling.De vuxnas situation i arbetslivet måste också be-lysas och underlättas. Det går ju mycket kompetensförlorad på grund av stamningshandikappet.Herr talman! Jag har tidigare i kammaren föresla-git inrättandet av ett resurscentrum för stamning somi samarbete med forskningsinstitutioner kan utvecklabehandlingsmetoder och bygga upp en kunskapsbanktill nytta för den kommunala kompetensutvecklingen.Det är ett stort problem att kompetensbristen ärstor både i kommuner och landsting. En studie somgjordes visade på stora kun-skapsluckor hos de personalgrupper som dagligenmöter barn och ungdom. Det händer också ofta varken kan erbjuda barn eller vuxna de rättahabiliteringsåtgärderna.Det är nu min förhoppning att vi inom handi-kapplanens ram ska kunna ta tag i de kommunika-tionshandikappades svåra situation, så att även dessamänniskor kan bli fullt delaktiga i samhällslivet.Fru talman! Det är inte utan orsak som placerat talsvårigheter i den förstapriorteringsgruppen.Anf. 57 ():Fru talman! Jag har i mitt anförande valt att foku-sera på två delar. Den första handlar om möjlighetenför barn att välja skola och om specialskolorna. Denandra handlar om iLinköping och . Innan jag går in på det skullejag vilja instämma helt i tidigareanförande.Vad gäller specialskolorna skriver majoriteten ibetänkandet:Det är viktigt att utvecklingen fortsätter och attnya steg tas i arbetet med att ge människor med funk-tionshinder samma förutsättningar som andra männi-skor. Integrering och normalisering innebär att män-niskor med funktionshinder får större möjlighet tillfull delaktighet i samhället.Jag tycker att det är en principiell utgångspunktsom kan vara viktig och riktig. Men det måste finnasen valmöjlighet. Utgångspunkten för en politik förfunktionshindrade barn och ungdomar bör vara derasegna upplevelser och situation. Integration i denkommunala skolan måste vara frivillig. Barnen ska haen rättighet och inte en skyldighet att gå integrerat.För handlar det om att barn medfunktionshinder har en rätt att vistas i en miljö där dekänner att de kan växa, där de får del av bästa tänkba-ra pedagogik och undervisning, där de får vänner ochkan känna sig trygga. För många barn kan skolan ihemkommunen vara just en sådan skola. Men förmånga barn är det inte så. Och för dem måste detfinnas ett alternativ - specialskolor med en fast skol-del som t.ex. . ville bevaraoch stärka skolan samt komplettera den med en gym-nasiedel. Det finns inte för många alternativ för barnmed funktionshinder. Det finns alldeles för få. Knap-past för någon grupp i landet är valfriheten i livet såliten och begränsad som för dessa barn.Men i stället för att slå in på en linje med valfrihetoch lika möjligheter väljer socialdemokraterna en vägmed färdiga och fyrkantiga strukturer.Man vill bestämma vem som ska vara hemma medbarnen och hur länge, vilken barnomsorg som är bästför barnen och vilken skola som barnen ska gå i. Manbygger upp ett välfärdssamhälle för dem som redanpassar in i . Man bygger en skola där elevenska passa in, inte en skola för individen, för den unikaeleven. Valfrihet är ett ord som inte nämns i majori-tetens skrivning.Ju mer olika människor är, dvs. ju fler särskildabehov som en människa har, desto sämre fungerarvälfärdsstaten i . De barn som har störst behovav att välja skola fritt och av att det finns många olikaalternativ att välja bland är de barn som har svårt attfinna sig till rätta eller komma till sin rätt i den kom-munala skolan. Det kan vara svårt att få tillgång tillden speciella pedagogiken och undervisningen och derätta hjälpmedlen. Det är mot den bakgrunden somCenterpartiet vill bevara möjligheten och valfrihetenför elever att gå i en fast skoldel i en specialskola.Detta motsatte sig socialdemokraterna när de i höstasgenomförde ett beslut om en nedläggning av den fastaskoldelen på . Är det verkligen ett steg i ettarbete att ge människor med funktionshinder bättreförutsättningar? Är det verkligen ett steg för demo-krati och lika rättigheter och värde? Det var HansKarlssons honnörsord i hans anförande. Jag skullevilja fråga ledamot om han inte tycker attvalfrihet och individuell utveckling är en av de störstadelarna i demokrati och rättvisa för alla.Fru talman! I propositionen kan vi läsa att manunderstryker vikten av handikappforskning. Det ärbra, men man kommer inte så mycket längre än attjust understryka vikten av det. Vi vet att kunskapenom handikappade och deras livsvillkor är eftersatt.Därför behövs både ökad kunskapsutveckling ochökad tillämpning och framför allt ökade resurser föratt kunna genomföra det.Vid universiteten i och pågårdet en omfattande verksamhet inom området. Dessauniversitet har gjort en prioritering, en satsning påforsknings- och utbildningsområdet handikappveten-skap. Man kallar det . Förvånande nog nämner man i propositioneninte insatserna inom denna forskning vid dessa uni-versitet. verkar också vara förvånatöver att man inte nämnder det. Men svaret från ut-skottet blir att man ska vänta och i ochÖrebro är ett unikt tvärvetenskapligt projekt. Det ärunikt även internationellt. Forskarutbildningen i han-dikappvetenskap finns inte på något annat centrum iSverige. Forskarutbildningen på är genuin, och den är tvärvetenskapligmed både naturvetenskapliga och kulturvetenskapligaperspektiv. Forskningen sker utifrån såväl ett individ-perspektiv som ett samhällsperspektiv. En satsning påett sådant centrum ger en förstärkning av forskarut-bildningen som redan är unik i och i Europa.När regeringen skriver att forskning om handi-kapp endast i liten utsträckning har intresserat svens-ka forskare inom beteende- och samhällsvetenskapbortser man från första doktorandkullen antogs . Fulltutbyggt kommer det där att finnas sex tjänster påprofessorsnivå. På centrumet satsar man på sex pro-gramområden med mång- och tvärvetenskapligaprofileringar. Verksamheten står under uppbyggnad,och man har ännu inte fått sin finansiering tryggad förframtiden. Frågan om grundfinansiering måste lösas,så att upppbyggnaden av detta centrum inte försenas.Trots att regeringen 2000 utpekat handikappforskningen som ettprioriterat område har inte fått något stöd. Men området kan ju intestärkas om inte resurserna finns.Fru talman! Jag skulle avslutningsvis vilja frågasocialdemokraternas representanter om de menarallvar med att stärka utvecklingen och forskningenkring handikappvetenskap. Om man gör det, vad blirdå nästa steg? Kan vi andra se en lösning ,där man i budgeten ser till att det finns en ordentligprioritering även på resursnivån?Anf. 58 HANS () replik:Fru talman! Jag vill enbart berätta för att kommer att ta upp de fråge-ställningar som har framställt.Anf. 59 ():Fru talman! För det mesta är alla överens om attprincipen att funktionshinder inte ska behöva leda handikappad tillvaro för en människa är viktig.Men i verkligheten uteblir ofta de där avgörandebesluten som är så viktiga för den enskilde medfunktionshinder. tänkte jag ta upp några enskil-da frågor som gäller just utbildning.Regeringen beskriver i propositionen betydelsenav forskning och kunskapsutveckling inom områdethandikappkunskap och skriver också att kunskapernainte är tillräckliga. Beskrivningen är enligt Folkpartiethelt riktig. Forskning och kunskapsutveckling inomområdet handikappkunskap behöver stärkas kraftigt.Därför är det också viktigt att stödja det som är påväg att utvecklas. Som flera sagt har en posi-tiv och intressant utveckling börjat i och med Cent-rum för handikappvetenskap som är en gemensamsatsning vid universiteten i och Örebro.Det är en för unik forskarutbildning i handi-kappvetenskap. Där sker en omfattande forskning omhur kommunikation och lärande fungerar för männi-skor med olika typer av funktionshinder. Man arbetartvärvetenskapligt och har ett tvärvetenskapligt synsättvad gäller handikappforskningen och man utgår bådefrån ett naturvetenskapligt och från ett kulturveten-skapligt perspektiv. Jag väntar också med spänningpå ett besked från socialdemokraterna om man haravsikten att trygga finansieringen för denna nya ve-tenskapliga verksamhet. Man har två möjligheter ihöst: dels budgetpropositionen, dels den forsknings-politiska propositionen.Därför upprepar jag redan ställd fråga till social-demokraterna, nämligen om vi kan få ettbesked om det kommer en tryggad finansiering förden här viktiga verksamheten.Fru talman! I utbildningspolitiken har länge idénom integration varit den bärande principen. För ossliberaler har det varit en viktig princip attmänniskor med funktionshinder ska kunna få ettsådant stöd att de kan leva ett självständigt liv ochdelta i bl.a. utbildning på samma villkor som andramänniskor. Men människor tycker olika. Föräldrarsoch elevers önskemål ser olika ut. Därför har vi iSverige haft ett antal specialskolor med specialkom-petens för olika funktionshinder. Många hörselskada-de föredrar specialskolor eftersom de anser att deskolorna skapar de bästa förutsättningarna.De beslut om specialskolorna som fat-tade innebär att specialskolorna för hörsel-skadade accepteras medan andra grupper funktions-hindrade inte har något annat val än en långt gångenintegrering i skolan. beslutade ju att lägganed specialskolorna för flerhandikappade, Ekeskolanoch . Enligt var det ettmycket olyckligt beslut som borde ändras medanmöjligheten finns.De barn som det handlar om har ofta hörsel- ochsynskada i kombination med språkstörning, rörelse-nedsättning och, ibland, utvecklingsstörning. Har mannågon gång sett det arbete som personal med special-kompetens utför inser man att enskilda elever i en-skilda kommuner inte kan erbjudas det här stödet.Varken kompetensen eller resurserna finns.Det är enligt ansvarslöst att avskaffaspecialskolorna med tanke dels på att handikappre-formen urvattnats, dels på att det inte finns ett systemsom garanterar att resurserna når de här eleverna ute ikommunerna.Till min förvåning hörde jag , Soci-aldemokraterna, säga att inte lades nedgenom riksdagsbeslutet . Även andra social-demokrater har formulerat sig på det sättet. Jag tyck-er, fru talman, att det är ett mycket märkligt uttalande.Riksdagen fattade faktiskt beslut om att avveckla dehär specialskolorna och omvandla dem till s.k. resur-scentra. Det var nedläggning eller avveckling somhela debatten handlade om i utbildningsutskottet och iriksdagen. Byggnaderna ska inte rivas, och det är jusant. Men att säga att skolan inte ska läggas ned är enfalsk verklighetsbeskrivning. Specialskolan kommeratt läggas ned, även om en viss möjlighet för elevernaatt vistas där fortsatt kommer att finnas.Integration ska vara en rättighet för föräldrar ochelever men det ska inte vara ett tvång. Därför måsteföräldrar som anser att specialskolan är det bästaalternativet ha möjlighet att välja specialskola. Denmöjligheten har tagit bort för elever med dekanske allra svåraste funktionshindren. Få principerär så heliga att de kan tillämpas på alla människorutan undantag. Vanlig skolgång och boende hemmaär bra mål. Men om det i verkligheten blir sämreskolgång, mindre frihet och sämre förberedelser förvuxenlivet kan inte principen om integration tilläm-pas utan undantag.Fru talman! Vuxenstuderande har ofta blivitglömda vid olika utbildningssatsningar för funktions-hindrade. , som lagtfram sitt slutbetänkande, presenterar en del förslag tillförbättringar för vuxna funktionshindrades möjlighe-ter att delta i olika utbildningar. Det är en del hand-fasta förslag, t.ex. att rätten till assistansersättning vidvuxenutbildning ska bli säkrad. är rätten tillassistans oklar. Det finns också ett förslag om samladfinansiering av utbildningstolkning, något som är enförutsättning för många när det gäller att delta i vux-enutbildning.Kommittén föreslår också att utvecklingsstördavuxna ska garanteras rätt som övriga vuxna till ut-bildning.