prot · GN0964 · 2000-02-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1999/2000:64Torsdagen den 10 februariKl. 12.00 - 17.55Det justerade protokollet beräknas utkomma -----------------------------------------------------------------------1 § Aktuell debatt: Frågorna runt ökade sjuk-skrivningar och behov av rehabilitering i arbetsli-vetAnf. 1 ():Fru talman! kom återigen siffror påhur kostnaderna för sjukförsäkringarna ökar. Förraåret ökade antalet sjukpenningdagar , ochRiksförsäkringsverket bedömer att ökningen fortsätteräven i år.Utvecklingen har pågått , och ingenavmattning är i sikte. Vad är det som håller på atthända? Håller arbetslivet på att bli så tufft att vi inteorkar hålla tempot längre? Håller negativ stress på attbli den nya folksjukdomen?I denna kammare kan vi bekymras över stigandekostnader. Det är en sida av saken. Men bakom ök-ningen finns människor som är utbrända, som går iväggen. De får envisa förkylningar och infektionermen ingen hjälp med rehabilitering för att återkommatill arbetet. Sjukskrivningarna varar allt längre ochmöjligheterna att få rehabilitering blir sämre.Regeringen har , och dessutom sent omsi-der, bara försökt möta de ökade problemen med någrautredningar. I förteckningen över kommande förslagfrån regeringen finns inte något förslag inom dettaområde. Kostnaderna för sjukförsäkringarna fortsätteratt öka och människor mår dåligt. Utredningar behö-ver göras för att förändra på lång sikt, men mångaåtgärder går att göra , som ger snabbare resultat.Centerpartiet har begärt denna debatt eftersom vitar situationen i arbetslivet på allvar. Människormåste få makt och inflytande över sitt arbetsliv - ja,över hela sitt liv. Det minskar den negativa stressensom leder till sjukdom. Människor som står utanförarbetslivet och inte får rehabilitering måste få möjlig-heter att återkomma och det behövs ett samlat grepp,inte bara utredningar.Anf. 2 ():Fru talman! Det är bra att har tagitinitiativ till dagens debatt om de skenande sjukskriv-ningskostnaderna. tog vi krist-demokrater under frågestunder och i budgetdebattenupp frågan om de skenande kostnaderna med statsrå-det . Vi har varnat för en passiv hållningi frågan.Det svar vi fått är att regeringen ska av-vakta den utredning som kommer vid slutet av året.Det tycker vi visar på en passiv och tafatt hållning tillde miljarder som i snabb takt tickar ut ur statenskassa. Ett förlorat år står på spel.Jag har trots allt inte tappat hoppet om att statsrå-det ska vakna och agera. Syftet medmin interpellation som också behandlas här äratt se om statsrådet med de nya fakta som framkom-mit nu kan tänka sig att sätta in någon form av akut-åtgärder för att stävja kostnadsutvecklingen.Kostnadsutvecklingen har fördubblats. Prognosenför var att det skulle bli 18 miljarder - och nu31 miljarder. Det kan inte vara rimligt att kostnadernaökar i så snabb takt. Min fråga är: Är det rimligt attinte vidta åtgärder under rådande omständigheter?Hur ska försäkringskassorna med dålig ekonomi ochmed stort förändringsarbete på gång kunna kommatill rätta med kostnadsutvecklingen? Kan inte statsrå-det tänka sig någon form av akutinsatser föratt få i gång rehabiliteringsarbetet?Min vädjan till här är: Låt ossslippa ett förlorat år till.Anf. 3 Statsrådet ():Fru talman! Vi ser en glädjande utveckling på densvenska arbetsmarknaden med ökad sysselsättningoch sjunkande arbetslöshet. Efterfrågan på arbetskraftmed yrkeskunskap och högskolekompetens ökar,som kraven på kompetensutveckling somåterkommer i arbetet ökar. Men pressen i arbetslivetökar i samma takt, och det gör att många inte fårchansen att hänga med.Alla har vi träffat någon som berättar om stressoch utbrändhet. Konsekvenserna av ett alltmer ano-rektiskt arbetsliv, låg bemanning, inga vikarier, nega-tiva attityder mot äldre arbetskraft, stark press påunga både med och utan familj måste därför sättas in isitt rätta sammanhang.I arbetslivet syns de stora klyftorna mellan grup-per och individer. Vi har sett hur några har fått storafriheter, har fått utveckling och internationella kon-taktnätverk och känner sig behövda på jobbet, medanandra har fått utslitna ryggar och psykiska problem.Rapporter visar att även de som är med i utvecklingenfår allt svårare att orka och resultatet blir långa sjuk-skrivningar.Därför föredrar jag att tala om sjuka arbetsplatseri stället för att lasta allting på den enskilde. Arbetsor-ganisationer som behandlar människor som utbytbarakomponenter är både ineffektiva och omoderna.Dessutom vältrar sådana arbetsorganisationer översina kostnader också på andra.Fru talman! Den kraftigt ökande sjukfrånvaron ären tydlig konsekvens av detta. ökadeantalet ersätta dagar i sjukförsäkringen jämfört med1997. Ökningen 1999 var jämfört med 1998.Det här är siffror, men bakom varje procent finnstusentals människor som drabbas och vägen tillbakaär lång för många.De rapporter som låg till grund för regeringsbe-slutet om att tillsätta två olika utredningar om sjuk-frånvaro och rehabilitering visade att arbetsgivare intefullgör sina skyldigheter när det gäller rehabilite-ringsutredningar, att insatserna kom , att dett.o.m. händer att de insatser som gjorts varit missrik-tade på grund av bristande kunskaper. Det är oftabetydligt fler faktorer än diagnosen som avgör vemsom får en viss rehabiliteringsåtgärd, t.ex. individensmotivation, yrke, ålder, medborgarskap och kön.De utredningar regeringen har tillsatt ska se påsituationen från lite olika perspektiv och hela utred-ningsarbetet ska vara avklarat . Mendelrapporter kommer att avlämnas och geoss viss kunskap och erfarenhet.Men det finns trots detta anledning att föra en dis-kussion nu om på vilket sätt vi med gemensammainsatser kan bryta den oroväckande trenden. Dennariksdagsdebatt ger oss en bra möjlighet.Sjukskrivning är ju som regel en åtgärd för att va-ra borta från arbetet. Det finns sannolikt många för-klaringar, men jag är övertygad om att den låga sys-selsättningen kan vara en. Det varmånga som tog ett stort ansvar på sin arbetsplats ocharbetade oavsett om de var sjuka. De var lojala ellerde hade inte råd att vara hemma. Utrymmet för kortaoch välbehövliga pauser fanns inte. För bara två årsedan var antalet ersatta dagar de lägsta sedan infö-randet av den allmänna sjukförsäkringen. Då komockså flera rapporter om sjuknärvaro på arbetsplat-serna.Denna press ökade naturligtvis stressen, och de-batten om det goda arbetet kom i skymundan när detbokstavligen handlade om att över huvud taget hakvar sitt arbete. Det är sannolikt att denna situationpåverkar folkhälsoläget också på sikt.Fru talman! Det är dags att med hjälp av ett mo-dernt arbetsliv bryta denna trend. Flera skäl talar fördetta.Det är inte acceptabelt att arbetslivet tuggar sön-der och spottar ut arbetskraft på ett sådant sätt attbåde den enskilde, arbetsmarknaden och samhälletåsamkas stort lidande och enorma ekonomiska åta-ganden.Alltfler som är står utanför arbets-marknaden. har andelen mänmellan 60 och , i aktiv ålder, minskat från 73 %till 1998. Samma trend gäller för kvinnornaunder . var av kvinnorna iåldern aktiva på arbetsmarknaden. 1998hade det fallit till 45 %.Mänskligt att döma borde dagens äldre eller me-delålders må mycket bättre än de som var medelål-ders , och ändå känner de sig utslitnaoch förbrukade.Socialt tryck mot äldre i syfte att dessa ska lämnaföretaget och därmed arbetskraften är vanligt. Härfinns sannolikt också en del av grundorsakerna tillden kraftigt ökande långtidssjukfrånvaron.Sett utifrån det här perspektivet blir naturligtvissocialdemokratins viktigaste mål arbete åt alla än merstrategiskt viktigt. Människor som inte är rädda förarbetslöshet vågar ställa krav. Arbetsgivarna blirnaturligtvis än mer angelägna om att vårda sin arbets-kraft och utveckla arbetsmiljön, och det här driverutvecklingen framåt.När den obligatoriska solidariskt finansieradesjukförsäkringen finansieras med avgifter från ar-betstagarnas löneutrymme och arbetsgivaravgifter börde naturligtvis ha garanti för att vid behov få en rim-lig försäkring och få det stöd som lagstiftaren avser.Jag vill inte föregripa utredningarna, men jag villändå få något sagt. Det är att arbetsgivarna måste tasitt ansvar. Det sker ofta inte , vare sig i kontak-ter med den långtidssjukskrivne, i samarbete omrehabilitering eller i form av erbjudande om arbetesom går att utföra under dageneller veckan.Den förskrivande läkaren måste ta sitt ansvar ochinte bara sjukskriva från någonting utan även tillnågonting. kan en så enkel sak som socialakontakter med arbetsplatsen vara en bra väg tillbakatill arbetslivet. Hälso- och sjukvården måste erbjudavård och behandling. Det finns överenskommelsermellan stat och landsting om att väntetiderna skakortas och patienter ska ges information om var denkortaste tiden finns för vård och behandling.Försäkringskassorna och deras personal måste gesutrymme för att mer målmedvetet bevaka att männi-skor kommer tillbaka i arbete. Det krävs sannolikt ser över rutiner och erbjuder möjligheter till höjdkompetens och ökade personalinsatser.Häromdagen presenterades rapporten om försäk-ringsmedicinska centrum och den verksamhet som dekommer att kunna erbjuda kassorna som stöd ochhjälp med arbetslivsinriktade och fördjupade medi-cinska utredningar. Därutöver kommer naturligtvisriksdagens beslut om vilande förtidspension somträdde i kraft att spela en viktig roll.Fru talman! Det är min förhoppning att vi, meddet vi vet och med den kunskap som de bådautredningarna kan ge oss, ska vända den negativautvecklingen. Vi bör med gemensamma och tydligasignaler till parter och aktörer säga ifrån att dessainsatser är utomordentligt angelägna för att männi-skor ska bryta sin passivitet och få stöd och hjälp attkomma tillbaka till ett aktivt liv igen.Anf. 4 ():Fru talman! Något är sjukt i vårt land när alltflermår dåligt och alltfler blir långtidssjukskrivna.Det är utbrända och sönderstressade lärare, sjuk-sköterskor, småbarnsföräldrar, dagisfröknar ochhemtjänstpersonal - människor vars arbete betyder såmycket för var och en av oss.Den fråga jag och de flesta i kammaren ställer sigär naturligtvis: Varför är det så? Varför blir det fleroch fler som är sjuka längre?Man ska akta sig för att generalisera. Bakom varjemänniska som går hemma och är sjukskriven finnsdet en egen historia: egna sorger, egna olyckor, egnasjukdomar och egna problem.Diagnoser som stress och utbrändhet blir allt van-ligare. framhåller att stress iframför allt offentlig sektor är en viktig orsak till attsjukfrånvaron ökar.Det ligger mycket i det. Men man får inte glömmaatt stress inte bara beror på tempot utan nästan alltidär värst för de människor som i sitt jobb och sitt pri-vatliv känner sig maktlösa och inte kan få tillvaron attgå ihop.Det finns inte bara en förklaring på att sjukfrånva-ron ökar. Men jag tror att just maktlöshet är en viktigoch försummad orsak till att vi har så hög sjukfrånva-ro i Sverige.Det är småbarnsföräldrar som stressarmellan jobb, dagis och hemmet. Det är alla de sominte har ett riktigt jobb att gå till. Det är lärare medhöga ambitioner i en alltmer kaotisk skola. Det ärmänniskor som inte har några marginaler i sin hus-hållsekonomi. Inkomsten efter skatt är så låg att allt-fler måste ha bidrag för att kunna klara sin försörj-ning. Det är patienter som står i socialdemokraternasvårdköer i väntan på nödvändig operation och be-handling.Att bryta sjukfrånvaron tror jag mycket handlarom att bryta maktlösheten. Det är inte tillräckligt,men det är absolut nödvändigt.Vi moderater har gång på gång påtalat att det ärickevården som kostar mest. Det är inte baraomänskligt utan också dyrare att låta människor stå ikö och vänta på vård. Man sparar inga pengar på attlåta människor stå i kö.För någon vecka sedan berättade jag här i kamma-ren om en ung kvinna i - då deltog inteIngela i debatten - som har stått ikö för att få en hörapparat utprovad. Det är en åtgärdsom inte kostar mer än kanske . Honhar tvingats avbryta sina studier eftersom hon intelängre hör. Hon går sjukskriven. Vad kostar intesjukpenningen?Vi har alla rätt att få vård när vi behöver den.Det är därför som vi moderater vill ha en nationellvårdgaranti för att komma bort från köeländet och dehöga kostnaderna.Socialdemokraternas enda svar på detta, om mannu kan kalla det svar, är att förbjuda privatdrivnasjukhus. Det tycker jag är en orimlig politik. Det ärorimligt att förbjuda sjukvård när vi har brist på sjuk-vård.Men socialdemokraterna är inte bara emot alltsom är privat. De vill inte heller på allvar lösa pro-blemet med den bristande samordningen mellan fram-för allt sjukvård och försäkring, så att vi kan få enfungerande rehabilitering. Det har gjort att försäk-ringskassorna i stället för att använda resurserna motohälsa nu tvingas använda dem till rena penningut-betalningar.Sjukskrivningarna ökar mest bland de offentligan-ställda. Många offentliganställda får inte det utrymmeoch den möjlighet att utvecklas som de har rätt till.Man syns inte utan blir anonyma kuggar i ett maski-neri med ofta dåligt ledarskap. Sanningen är ju attkommuner och landsting är dåliga arbetsgivare. Pri-vata verksamheter erbjuder i allmänhet bättre arbets-miljö och bättre tillfredsställelse i jobbet. Flera under-sökningar, gjorda såväl av fackförbund och arbetsgi-varorganisationer som av oberoende organisationer,visar på samma sak.Sänker vi skatten får vi bättre möjligheter att klaraav vardagen. Då kan vi själva bestämma. Kanske villvi jobba mindre när barnen är små eller jobba mer närdet finns utrymme för det.Kostnaden för sjukfrånvaron är enligt SAF nunästan lika stor som kostnaderna för hela sjukvården,från akutsjukvård, cancervård, förlossningar tillvårdcentraler och distriktssköterskor.Riksförsäkringsverket varnar nu för en kraftig ök-ning av kostnaderna för sjukförsäkringen de närmasteåren. Så kan det inte fortsätta. Om sjukförsäkringeninte ska kollapsa måste vi göra någonting . Och dåduger det inte med utredning efter utredning.Det första och allra viktigaste är att människor fårvård och rehabilitering. Då kan vi få bort alla de onö-diga sjukskrivningarna där vi egentligen bara betalarför väntetid.Men socialdemokraterna säger nej till en nationellvårdgaranti som kan tillförsäkra folk vård . Devill stoppa förnyelse i vård, skola och omsorg, och deklarar inte heller av att ordna en bra samordningmellan och sjukvården.De som främst får betala priset är de sjuka somliksom den unga kvinnan i lider i vård-köerna, de som är sjukskrivna i onödan därför attrehabiliteringen inte fungerar och inte kommer in i tidoch de som bränns ut i offentlig sektor.Fru talman! Det går att ändra på det här. Om mangör som man alltid har gjort, så går det som det alltidhar gått, men det går faktiskt att tänka om, att förnyaoch att förbättra. är välkommen i detarbetet för att se till att människor inte behöver blisjuka utan kan känna den glädje och den trygghetsom det innebär att kunna gå till ett jobb och kunnaförsörja sig själv på sin egen inkomst.Anf. 5 ():Fru talman! Det är bra att har begärt den-na särskilda debatt om de ökade kostnaderna för sjuk-försäkringen, för då kan det också bli synligt ochklargjort var de olika partierna står i den frågan.Under 1999 har kostnaderna för sjukpenningenökat, och prognos för detta årär en fortsatt ökning av sjukskrivningarna. Vad ska vigöra åt detta? Från borgerligt håll skriver man gärnaut standardreceptet att införa karensdagar, och vissaropar också på bättre kontroll av läkarna. Andeme-ningen är klar: Det som problemet beror på är mygeloch dålig moral.Men kanske är orsakerna andra. Är det så att vi nubetalar notan för 90-talets tuffa åtgärder? Vi får denena rapporten efter den andra om depressioner, ångestoch utbrändhet. Är det detta som är det verkliga pro-blemet, måste botemedlet vara något annat än borgar-nas standardrecept.Ser vi inte resultatet av dåliga prognoser?Med tanke på alla nedskärningar inom både privatoch offentlig sektor, införande av karensdag ochslimmade arbetsorganisationer, där allt färre ska utfö-ra mer, var det inte svårt att förutse att denna ökningav sjukfrånvaron skulle infinna sig. Vi har trott ochställt upp på att man kan öka sjuknärvaron, öka stres-sen och pressen på arbetsplatserna i all oändlighet,som om människan vore en evighetsmaskin.Den verkliga genomsnittliga pensionsåldern är nunere . vill man nu se till att vi stannarkvar på arbetsmarknaden efter 65 för att klara pensio-nen.Någon har ställt krav på aktiva åtgärder i sjukför-säkringen, men vilka? De sjukskrivningar som ökarmest gäller medelålders kvinnor i offentlig sektor,kvinnor som i stor utsträckning redan arbetar sextimmars arbetsdag och därmed har betalat sin dåligaarbetsmiljö själva. Det är dessa kvinnor som är ut-brända, som har gått in i väggen. För många tar detett till att komma tillbaka. Vi ska också veta atten hel del av de skador som dessa kvinnor har ådragitsig innebär att de inte kan gå tillbaka till sina vanligajobb. Vi måste alltså inse att de sjukskrivningar somökar inte beror på att folk inte har vaccinerat sigmot influensan utan helt enkelt på att människor i dagär utbrända.Det handlar med andra ord om en förändrad ar-betsmiljö och framför allt om förebyggande åtgärder.Det handlar därför om att anställa fler inom offentligsektor. Det handlar om att stärka företagshälsovården.Det handlar helt enkelt om att förändra arbetets vill-kor.Detta innebär att vi måste få i gång rehabilitering-en av människor, så att de kan komma tillbaka tillarbetslivet. Det pågår en hel del bra rehabilite-ringsprojekt i landet, men det räcker inte med baraprojekt. Därför tog vi bort den lagstiftning som hind-rade de fyra huvudorganisationerna från att samarbetaoch samverka kring en individ.Kostnaderna för sjukförsäkringen har ökat, ochRiksförsäkringsverkets prognos är att de kommer attöka ytterligare . Men sett är ökningen inte så dramatisk. Det beroralldeles säkert på vilket utgångsläge som man jämförmed. var antalet sjukskrivningarhögt, men genom karensdagen och genom sänktanivåer i sjukförsäkringen sjönk antalet sjukskrivning-ar dramatiskt.Det mesta här i livet handlar om vad man jämförmed. Det gäller också det faktum att kostnaderna försjukförsäkringen överstiger prognoserna och därmeddet utgiftstak som är satt för sjukförsäkringen. Fak-tum är att inkomsterna från sjukförsäkringsavgiftenenligt beräkningarna för är 2 miljarder högreän utgiftsprognoserna för detta år.Detta visar enligt min uppfattning på det vansin-niga i den nya budgetlagen. Det var inte Vänsterparti-et som var ivrigast som tillskyndare av denna nya lagutan det var de borgerliga partierna. Med detta sägerjag dock inte att socialförsäkringarna ska lyftas ut urstatsbudgeten. Tvärtom anser jag att de ska vara kvarinom statsbudgeten.Det viktigaste nu är enligt att se tillatt det inte blir några nedskärningar i sjukförsäkring-en utan att vi inväntar resultatet av de många utred-ningar som regeringen har tillsatt inom området ochsedan tar ett samlat grepp.I debatten om den ökande sjukfrånvaron framhållsibland att olika läkare sjukskriver olika mycket. Ar-betsgivarorganisationen SAF vill därför inskränkaläkarnas sjukskrivningsrätt genom att endast särskiltutbildade läkare ska få utfärda sjukintyg. Visst kandet finnas enskilda läkare som kan göra felbedöm-ningar, men kan det vara rimligt att misskreditera ochmisstro en hel yrkeskår? Är det inte rimligare attbygga upp en bättre samverkan mellan läkare, arbets-givare och löntagare och deras fackliga organisationerför hälsoarbetet? Satsa på att förbättra arbetsmiljönoch arbetsorganisationen, utveckla den förebyggandeverksamheten och förbättra rehabiliteringsmöjlighe-terna!Anf. 6 ():Fru talman! Det talas i vårt land mycket om detnya arbetslivet och dess följder. Och visst är det santatt när ekonomin alltmer handlar om medarbetareskunskap och kompetens förändras också förutsätt-ningarna för hur arbetet organiseras. I många företagser vi hur gränsen mellan arbete och fritid suddas ut.I grund och botten är det en positiv förändringsom vi ser. Det är bra att människor i större utsträck-ning får möjlighet att ta ansvar och planera sitt egetliv. Det är positivt att människan, inte maskinen, ärden främsta resursen i vårt samhälle, men det kräverockså att människor får verktygen för att axla dettaansvar och får det utrymme och den arbetsro somkrävs.Uppenbarligen har det inte varit så, utan alltflermänniskor far illa. Alltfler blir utbrända. Stress ochutbrändhet håller på att bli en ny folksjukdom, ochdet kostar samhället stora pengar i form av produk-tionsbortfall och sjukförsäkring.Men framför allt kostar det oerhört mycket förmänniskorna, som blir borta från arbetslivet längreoch som får sämre chanser att komma igen och oftaett sämre självförtroende.Det är en oroande utveckling som vi ser. Hosmånga människor som jag möter ser jagtecken på utbrändhet och stress, på att människor intemår bra. Det berör mig djupt, och det är hög tid attfrågan diskuteras ordentligt här i riksdagen.Den ökande ohälsan i arbetslivet visar också påbestående ojämlikhet. De som drabbas mest är kvin-nor, som i mycket hög grad är dubbelarbetande.Kvinnors uppgifter är ofta monotona och innebärmera sällan möjlighet för dem att själva bestämmaöver arbetets utförande. Inte minst tydliggörs dettamycket klart av de vårdanställdas situation.Enligt en prognos som vi fick ta del av ökade kostnaderna för sjukförsäkringarnamed , från 18,6 miljarder till 24 mil-jarder, och kostnaderna väntas öka med ytterliga-re . Därtill kommer arbetsgivarnaskostnader och indirekta kostnader.Denna dramatiska kostnadsökning har skett påkort tid. Vi måste naturligtvis diskutera vad vi skagöra åt de skenande kostnaderna på kort sikt, ochregeringen måste ta frågan på större allvar, men jagskulle främst vilja lyfta blicken och se vad vi kangöra för att komma till rätta med de nya utmaningarsom vi står inför.Jag skulle, fru talman, vilja föreslå fem punkterför att komma till rätta med ohälsoproblematiken. Detoffentliga bör vara föregångare i fråga om arbetsmil-jö. är det alltför ofta tvärtom. Det jag säger ska ihög grad tolkas som kritik mot hur det offentligafungerar som arbetsgivare och en idé om hur rollenbör förändras.För det första: Det behövs ekonomiska incitamentför arbetsgivarna att få bukt med stressrelateradesjukdomar. Det arbetsgivaransvar som finns för an-nan rehabilitering fungerar i regel inte vid utbrändhet.Det ska löna sig att ta väl hand om sin personal, ochdet ska straffa sig att inte ta itu med stressproblemati-ken.För det andra: Att ha makt över sin egen arbetssi-tuation är en avgörande livskvalitetsfråga. Låt dettasynas i hur arbetet planeras! Framför allt för kvinnorinom offentlig verksamhet är möjligheterna små attsjälva påverka arbetstiden, men så måste det intevara. Erfarenheter visar att de företag som låter ar-betsledande uppgifter rotera och som ger medarbetar-na stort ansvar för att planera och utföra arbetet bådeökar produktiviteten och trivseln på arbetsplatsen.För det tredje: Den enorma förändringstakten påarbetsmarknaden ställer stora krav på kompetensut-veckling. är det hög tid att komma till skott medsystem för att stimulera kompetensutvecklingen.Vänta inte på att frågan ska utredas i ytterligare någraår, utan ta chansen att genomföra ett system redan ivårbudgeten! Ett sådant system ska innebära möjlig-heter att avsätta pengar på skattesubventioneradeindividuella kompetenskonton.För det fjärde: Ge tydliga direktiv till försäkrings-kassorna att arbeta med rehabilitering, och tillskjutpengar för detta! Trots kunskapen om detta ger interegeringen via sina myndigheter tydliga direktiv tillförsäkringskassorna att ändra förhållandena och attjobba med rehabiliteringsinsatser.Och , för det femte: Satsa på finansielltsamordnad rehabilitering! Finansiell samordning ökarförutsättningarna för att finna de bästa alternativenför individen och ger välfärdsvinster för den enskilde.Det pågår mycket lyckade försök enligt SOCSAM påflera platser i landet, och vi tycker att verksamhetenska permanentas.