prot · GN09105 · 2000-05-09 00:00:00 — Ett är att museet blirstatligt under annat är att finansieringen delas mellan Kul-turdepartementet och . I så fall skulleverksamheten med fynd och utställningar bekostas avstaten, medan forskningsanknuten verksamhet skullebekostas av . Ett sådant delat ansvarfinns, efter vad jag har hört, för i tredje alternativet är naturligtvis att bidragentill ökar så kraftigt att alla problem för-svinner, men det är ett mindre troligt alternativ.Jag skulle vara tacksam för att få svar på om kul-turministern anser att museet ska kunna fortsätta sinverksamhet. Jag skulle också vilja veta om ministerntänker ta några initiativ för att rädda verksamhetenom inte klarar av det.Anf. 10 ():Fru talman! Jag vill tacka för att hangenom den här interpellationen fäster riksdagensuppmärksamhet dels på sparplanerna för Lunds uni-versitet, dels på de möjliga konsekvenserna för dethistoriska museet. Jag vill också tacka kulturministerMarita för interpellationssvaret, inte minstför den uppskattning av verksamheten vid Lundshistoriska museum som regeringen på det här sättetger uttryck för.Kulturministern sade ju bl.a. att museet fyller enviktig funktion inte bara för studenter och forskarevid , utan också för övriga landetoch internationellt. På det här sättet säger regeringenatt museet, enligt regeringens bedömning, är väl sköttav kunnig och engagerad personal. För oss som be-traktar det som en självklarhet att verksamheten påmuseet måste säkerställas, trots tider av knappa eko-nomiska resurser, är de här orden förstås värda att tafasta på.Statsrådet sade också att frågan om eventuellanedskärningar vid museet är för tidigt väckt, eftersomden interna processen inom pågår. Bak-grunden är den att området för humaniora och teologiinom fick ett underskottpå . För att komma till rätta meddet jagar man nu besparingar.Redan i morgon ska en arbetsgrupp lägga fram ettförslag. kommer styrelsen för humanioraoch teologi att ta upp frågan. Sedan ska saken be-handlas av universitetsstyrelsen den 9 juni.Det är förstås en självklarhet att en minister intekan ingripa i en intern budgetprocess på ett universi-tet. Det om något skulle kunna sluta i en anmälan tillkonstitutionsutskottet för ministerstyre. Att statsrådetinte kan ge något annat besked om detta är där-för närmast en självklarhet.Vi som riksdagsledamöter kan dock agera lite fri-are i frågan. Det finns skäl att fundera över hur sakenskulle kunna lösas.En utgångspunkt som jag tycker att man måstehålla fast vid är att Lunds universitets historiska mu-seum är ansvar. Det ska universitets-ledningen inte försöka springa ifrån. Det tror jag inteheller att man gör när frågan kommer upp i universi-tetsstyrelsen. Det är åtminstone den bild som jag harfått efter kontakter med ledamöter i styrelsen.Nedläggning av museet eller, som diskuteras,en halvering av antalet anställda skulle innebära enallvarlig försämring av kvaliteten på en utbildnings-och forskningsverksamhet som är av stort kulturhis-toriskt värde. Den bedömningen tror jag att statsrådetkan instämma i.Men då är frågan hur man ska klara finansiering-en. Som brukligt är i sådana här situationer ropar manpå staten. måste ta ansvar, sägsdet. Kanske är det en väg att gå på , mendet löser inte alls problemen i den situation som nuhar uppkommit. Att i tider av sparkrav börja spelasvarte och kasta ut någon institution och hop-pas att någon annan ska komma och ta över är förståsett bekvämt sätt för att slippa försökahitta pengar på annat håll.Som jag ser det, måste nu ta sitt an-svar för museet och inleda ett arbete med att ta framen långsiktig lösning. Ett första förslag är kanske attuniversitetet undersöker möjligheten att få RegionSkåne att ta ett ansvar för kulturarv. Det bordefinnas ett sådant intresse, inte minst mot bakgrund avatt regionen nu förfogar över kulturanslagen i en påseoch kan prioritera mellan olika verksamheter.Ett annat uppslag är att få att gåin med ytterligare resurser. Också detta borde vara enframkomlig väg.Ett tredje uppslag är att utveckla samarbetet mel-lan Lunds universitets historiska museum och Statenshistoriska museum. Med dessa aktörer borde mankunna hitta en lösning som kan fungera på längre sikt.Men för att göra det krävs förstås tid. Det vore därförmycket olyckligt om universitetsledningen redan omen månad skulle besluta om en halvering av arbets-styrkan vid museet.Avslutningsvis vill jag säga att vi nog kan varaeniga om att Lunds universitets historiska museumfyller en viktig funktion för forskning och utbildningsamt för tillvaratagande av vårt kulturarv. Det ärviktigt att den här verksamheten säkerställs. Vi kannaturligtvis träta om vilka konton vi ska använda,men det är viktigt att den här verksamheten, med sinaanor och sitt verksamhetsfält somspänner över tusentals år av skånsk och svenska his-toria, kan bevaras och utvecklas.Anf. 11 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Jag vill tacka meddebattanterna förderas medverkan och kulturministern för svaret påinterpellationen. Den har inspirerat mig att ställa enskriftlig fråga, som jag väl inte ska föregripa. Men jagvill ändå ta tillfället i akt att aktualisera och ge tyngdåt den här frågan.Man kan närma sig frågan om på många olika sätt. Det är en regional fråga.Vi är skåningar, och man skulle kunna tala om sakenutifrån det perspektivet. Det är också en internatio-nellt erkänd forskningsfråga. Det handlar om dess-utom om fyndbevarande och om var fynden ska fin-nas.Men jag skulle vilja börja med att säga att detframför allt är en fråga om hur man ska kunna bevarahumaniorans ställning i vårt samhälle, där vi satsar såmycket på teknik. Det är väldigt viktigt att någrahåller emot, så att det inte bara läggs pengar, enga-gemang, tid och resurser på de tekniska ämnena -som är nog så viktiga - utan också på humanioran.Nu är det så olyckligt att för Lunds universitetsdel har anslagen till humaniora och teologi minskatsmed i storleksordningen . Det är betydandebelopp som har försvunnit.Jag engagerade mig när hebreiskan var hotad ochfick tyvärr se den läggas ned. Hebreiskan flyttades till betydligtblygsammare förhållanden. Som nämndes är nu lati-net hotat, åtminstone professuren, och detta alltså vidvårt äldsta universitet, som haft latin sedan starten.Nu har vi , som glädjan-de nog inte för ögonblicket är hotat. Vi som riks-dagsledamöter ser dock att det ligger i farans riktning.Jag skulle vilja uttrycka glädje över att kulturmi-nistern har sådana uppskattande ord om det historiskamuseet i . Det är oerhört viktigt och sänder sig-naler till universitetsledningen som har att prioritera.Jag skulle gärna se att kulturministern tydligt uttaladeatt man inte vill tänka sig en lösning där alla dessanio miljoner fynd flyttas upp till museet i Stockholm.Det vore ju en kulturogärning av stora format, förut-om att det vore väldigt dyrbart.Vi bör också lägga en regional aspekt på fråganoch erinra om att det bor drygt en miljon människor iSkåne. Dessa arkeologiska fynd handlar om historienföre 1658 då blev svenskt. Det rör sig alltså omdansk historia. Att föra den danska historien frånSkåne och till Statens historiskamuseum i skulle vara att beröva Skånedess historia och danskarna deras närhet till sin histo-ria. Det ska inte stickas under stol med det. Det voreatt beröva regionen dess kulturella arv och det voreett svek mot både tidigare och kommande generatio-ner. Som sagt vore det också dyrare.Jag vill också aktualisera frågan om den ansökansom kulturnämnd har gjort om 22miljoner kronor extra i statsbidrag för . Det ärpengar som ska användas till att förstärka bidragentill Lunds universitets historiska museum och äventill andra kulturinstitutioner. Är kulturministern be-redd att redan nu ge någon fingervisning om det är enmöjlig väg att komma fram?Anf. 12 Kulturminister ():Fru talman! Jag tackar för atthan så väl har redogjort för vilka restriktioner jag harsom statsråd. Jag vill ju inte gärna hamna inför KUför att jag inte håller tungan rätt i mun här . Förtydlighets skull kan jag säga igen att jag genomLunds universitet har fått uppgift om att besparingarpå Lunds universitets historiska museum diskuteras,men bara som ett alternativ bland flera. Så länge detinte finns något konkret förslag om att genomförabesparingar på museet har jag självfallet inga somhelst möjligheter att gå in i detalj i mina svar.Jag vill gärna också framhålla att Lunds universi-tets historiska museum inte har något särskilt natio-nellt kulturpolitiskt uppdrag eller ansvar. Centraltfinns det alltså bara en enda museimyndighet mednationellt ansvar för förhistoria och medeltid, och detär . Följaktligen har vi förnärvarande inte heller några planer på att ändra pådetta förhållande.Samtidigt kan inte självt avhän-da sig ansvaret för samlingarna vid . Enligt lagen om statsbudgeten ärdet regeringen som under vissa förutsättningar skullekunna besluta om överlåtelse av viss lös egendom,t.ex. Den befogenheten har inte dele-gerats till myndigheterna.Genom att ta emot s.k. fyndfördelat arkeologisktmaterial har även enligt kulturmin-neslagen förbundit sig att vårda det på etttillfredsställande sätt. Det är kanske den markeringensom Skånberg efterlyser. Det innebär nämligenatt jag utgår ifrån att vid kommandebeslut beaktar detta förhållande liksom den betydelsesom museet har regionalt och för den egna undervis-ningen och forskningen.Historiska museet i är ett utmärkt mu-seum. Dessutom är det faktiskt en skåning som ärmuseichef där just . Men jag tror att det voreolyckligt med en överflyttning av alla föremål tillStockholm.När det gäller frågan om de 22 miljonerna åter-kommer jag till den i mitt skriftliga frågesvar tillTuve Skånberg vid ett senare tillfälle.Kort också om humaniora: Det är naturligtvis väl-digt viktigt att man fortsätter att satsa på humaniora,särskilt . Jag kan inte uttala mig om de frågorsom är utbildningsministerns ansvar. Däremot kan jagsäga att vi från regeringen, trots kärva tider, har valtatt undanta den statliga kulturbudgeten från bespa-ringar. Tvärtom har budgeten ökat rätt kraftigt underde . är den uppe i ca 1 miljard merårligen jämfört med hur det var för några få år sedan.Anf. 13 ():Fru talman! Jag instämmer i att det vore helt fel-aktigt att kulturministern här yttrade sig om hurLunds universitet ska fördela sin budget. Det jagfrågade om var helt enkelt om kulturministern anseratt man bör pröva frågan om ansvarsförhållandet närdet gäller den här verksamheten helt eller delvis.Ingen av oss här skulle väl kunna säga vad svaretskulle bli.Det är ju sant som flera här har sagt, att har åtagit sig att införframtiden vårda större delen av de fornfynd somsamlats in i . Men verkligheten har ju ändrats.Det är, som sagt, det enda större universitetsmuseumsom finns i , vars rötter går tillbaka tillden tid då man inte talade om anslag från staten utandå levde på jordegendomar. Ekonominfungerade alltså på ett helt annat sätt. Det här museethar mycket gamla rötter.När den ekonomiska verkligheten för universitetetförändras och Lunds universitets historiska museumhar fått en roll som egentligen mera stämmer överensmed den roll som ett statligt museum har, då bör manändå ställa frågan: Vilket ansvar bör staten och Kul-turdepartementet ta för att museet ska kunna levavidare?Min avsikt har inte alls varit att föreslå att minis-tern skulle lägga sig i budgetprocess,men det skulle vara intressant att veta om kulturmi-nistern är intresserad av pröva princip-frågan hur ett museum med ett så stort regionalt an-svar och med en del av ett nationellt ansvar ska kunnagaranteras fortlevnad.Anf. 14 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Jag tror att inom de ramar som kul-turministern har att verka är detta absolut så långtsom man kan komma, i all synnerhet innan beslutethar fattats vid Lunds universitet.Jag vill hemskt gärna tacka för det positiva svarsom vi har fått. Det var just den signal som jag tror äroerhört viktig för och de andra somarbetar på Lunds universitets historiska museum ochnaturligtvis för styrelse, att man vet attvi från riksdag och regering ser det som oerhört vär-defullt att samlingarna får finnas kvar där. Det skullevara en onödig ekonomisk belastning att transporterasamlingen upp hit. Det skulle dessutom vara regio-nalpolitiskt och kostnadsmässigt fel.Så jag vill avsluta min medverkan i den här de-batten med att tacka kulturministern för ett så uttöm-mande svar som det över huvud taget är möjligt attge.Anf. 15 ():Fru talman! Jag vill också passa på att tacka kul-turministern. Även om jag hellre hade velat föra dendiskussion som jag tog upp längre vill jag säga att jagtycker att det är positivt att kulturministern så tydligtvisar vad hon anser om värdet av Lunds universitetshistoriska museum.För att det inte ska bli några missförstånd vill jagockså passa på att säga att när jag säger att man bördiskutera om staten ska ha ett större ansvar för muse-et, innebär det inte på något sätt att jag föreställer migatt man skulle flytta några samlingar till något annatställe i landet. Staten har ju ansvar för museer påolika håll i landet. Tack för debatten.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1999/2000:346 omansvar för barn i familjevåldssituationerAnf. 16 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig hur jag avseratt agera för att förbättra samarbetet mellan socialamyndigheter och polismyndigheter i avsikt att före-bygga och förhindra att barn drabbas av skador ifamiljer där våld mot kvinnor förekommer.Det är en viktig och angelägen fråga som upp. De barn som blir vittne till våld i hemmetbehöver uppmärksammas. De är särskilt utsatta ochkan vara i behov av skydd och stöd från samhälletssida.Frågor som rör mäns våld mot kvinnor har underbåde uppmärksammats på allanivåer i samhället. Forskningen och debatten har varitfokuserad på kvinnan som offer och mannen somförövare. Barnens situation har fram till relativt nyli-gen rönt mycket liten uppmärksamhet. harvåld mellan vuxna i en familj börjat uppmärksammassom en form av misshandel riktad mot de barn sombevittnar våldet. Viss forskning har också förekommitpå detta tema. Några kvinnojourer har numera sär-skild personal anställd för att uppmärksamma barnenssituation.I betänkandet Barnmisshandel - polisens ochåklagarnas handläggningstider och arbetsmetoder,SOU 2000:42, som överlämnades i slutet av förramånaden, behandlar Kommittén mot barnmisshandeljust frågan om hur barn som bevittnar våld i sinafamiljer uppmärksammas av polisen och socialtjäns-ten. Resultatet av en undersökning som kommitténgenomfört visar, precis som den undersökning somRädda Barnen gjort och som hänvisar till, attdet snarare är regel än undantag att polisen inte un-derrättar när det handlar om barn somblivit vittne till våld i det egna hemmet. Detta är oro-ande.Det finns dock goda exempel när det gäller attskapa särskilda rutiner för att förvissa sig om att bar-nen uppmärksammas i samband med ett polisingri-pande i hemmet och att blir uppmärk-sammad på att det förekommer våld i barnens famil-jer. Ett sådant exempel är ett av polisdistrikten iStockholm där en distriktsorder arbetats fram sominnebär att polisen alltid ska upprätta en särskildpromemoria i samband med familjevåld. I promemo-rian ska framgå om det finns barn, och socialtjänstenska alltid underrättas. I andra polisdistrikt finns sär-skilda åtgärdskort som anger vilka åtgärder som kanvara nödvändiga vid våld mot kvinnor. Dessa åt-gärdskort ska poliserna bära med sig.Kommittén mot barnmisshandel föreslår att Riks-polisstyrelsen, i nära samarbete med ,ges i uppdrag att utfärda de föreskrifter, allmänna rådeller andra centrala riktlinjer som behövs inom områ-det. Betänkandet bereds nu inom Regeringskansliet.Det ska vidare framhållas att Rikspolisstyrelseninom kort kommer att presentera en"brottsofferhandbok", som ska tjäna som en teoretiskoch praktisk handledning för polisens arbete medbrottsoffer . I denna betonas särskilt viktenav att uppmärksamma barnens situation i sambandmed polisingripanden och behovet av ett nära samar-bete med socialtjänsten.I samband med kvinnofridsreformen gavs ett ge-mensamt regeringsuppdrag till flera myndigheter.Socialstyrelsen har i sin del av det arbetet anlagt ettbarnperspektiv. Ett exempel på detta är ett gemen-samt utbildningsmaterial som är under produktion,där svarar för det avsnitt som riktarsig till hälso- och sjukvården och . Idetta kommer barnens särskilda behov av stöd ochbehandling att tydliggöras. betonar idetta sammanhang Rädda Barnens arbete inom områ-det.Samverkan mellan de myndigheter som kommer ikontakt med våld i familjen kan inte nog betonas. Detpågår sådan samverkan i stor - om äninte tillräcklig - omfattning. Kommittén mot barn-misshandel kommer i sitt fortsatta arbete att särskiltarbeta med olika samverkansformer, klargöra vilkahinder som finns och vad som krävs för att undanröjadessa hinder.Anf. 17 ():Fru talman! Jag vill tacka ministern för svaret somju andas en god vilja. Men det är, tycker jag, väldigtmycket som återstår på det här området.Över 20 000 anmälningar om våld mot kvinnorkommer in . I olika undersökningar räknar manmed att det i minst hälften av dessa fall finns ett barn,ofta flera barn. Vi behöver ju inte tänka särskilt längeför att föreställa oss och förstå i alla fall en liten delav den livssituation som de här barnen befinner sig i.Jag tror också att det är rätt, som ministern i sittsvar påpekar, att de här undersökningarna och kom-mittéerna visar att det nog snarare är regel än undan-tag att polisen inte underrättar när dethandlar om barn som finns i familjer där det före-kommer våld, ofta mycket grovt våld. Det här äroroande, säger ministern i sitt svar. Om det inte voreså att vi hade vissa uppföranderegler i den här kam-maren, som talmannen håller hårt på, skulle jag ta tillmycket, mycket starkare ord. Det är fullständigt ab-surt att så många barn bara blir osynliga när de befin-ner sig i en sådan risksituation!Jag håller också med ministern om att det finnsgoda exempel. Det finns eldsjälar, och det finns po-lisdistrikt som har utarbetat rutiner som man följeroch som fungerar bra. Jag var själv i i går föratt studera bl.a. de här frågorna och tycker att de harett bra arbetssätt där nere.Men det finns också, fru talman, många mycketdåliga exempel där barn som drabbas blir osynliga -barn som sitter bakom soffan och gråter när polisernaingriper därför att det har anmälts lägenhetsbråk ellerbarn som själva får del av den misshandel som ägerrum i familjen.Kommittén mot barnmisshandel ska fortsätta, manska utfärda allmänna föreskrifter, man ska utreda, seöver samarbetsrutiner osv. Men socialministern har juansvar för socialtjänstlagen - en socialtjänstlag somändrades 1997 med anledning av utredningen ombarnkonventionen. Den inleds med parollen att näråtgärder rör barn ska särskilt beaktas vad hänsynentill barnets bästa kräver.Längre fram i socialtjänstlagen finns en paragrafsom hanterar anmälningsskyldighet, § 71 i social-tjänstlagen. Jag citerar: "Var och en som får känne-dom om något som kan innebära att socialnämndenbehöver ingripa till en underårigs skydd bör anmäladetta till nämnden.Myndigheter vars verksamhet berör barn ochungdom samt andra myndigheter inom hälso- ochsjukvården och är skyldiga att genasttill socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet fårkännedom om något som kan innebära att social-nämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. "JO har utvecklat denna anmälningsskyldighet i ettuttalande och sagt att anmälningsplikten, enligt soci-altjänstlagen, som åvilar olika kategorier och offent-liga tjänstemän är absolut och får således inte bliföremål för övervägande av tjänstemännen själva. Deslår i samma uttalande fast att det är barnens behovsom ska vara utgångspunkten i en anmälningssitua-tion.Jag tycker att det är förskräckligt illa att andeme-ningen i de beslut som har fattats i omskydd för barn enligt inte följs ipraktiken i, som socialministern själv tror, mer änhälften av de ärenden som handlar om familjevåld.Dessa barn befinner sig i en förskräcklig situation.Jag tycker att de här reglerna borde räcka för att slånäven i bordet nu.Anf. 18 Socialminister ():Fru talman! Jag delar upprördhet överde fall där barnen inte syns, dvs. i familjevåldssitua-tioner där polisen gör ingripanden men glömmer borteller bortser från att också barnen i sådana situationerär allvarligt drabbade. Men problemet är vad vi skagöra åt denna situation. Med all respekt för att manska slå näven i bordet handlar det om att försöka fåpolismyndigheterna och till en ökadsamverkan.Det förslag som kommittén har lämnat innebär ettökat krav på polisen och klargör polisens skyldighetatt uppmärksamma barnen och också ta kontakt medsocialtjänsten. Det viktigaste är att den kontaktenfungerar. Det visar sig att i de fall där det fungerar ärdet etablerade kontakter mellan socialtjänst och polis.Man träffas regelbundet, utbyter kunskaper och reso-nerar om fallen.Det är klart att vi närmar oss ett svårt problemom-råde, nämligen vad som är anmälningsplikt och vadsom är sekretess. Men i de fall där man har regel-bundna kontakter och regelbundet utbyte av informa-tion blir det heller aldrig några problem.Vad det handlar om nu är alltså att se till att soci-altjänsten och polisen arbetar tillsammans och utbyterinformation, som polisen får striktare reglerför att anmäla och följa upp de fall av familjevåld därbarn finns med.Jag tror inte att det behövs någon ändring av lag-stiftning, utan det krävs bättre regler, en bättre verk-samhet och en bättre kunskap både hos polisen ochhos om hur man ska hantera den härsituationen.Anf. 19 ():Fru talman! Jag kan inte låta bli att fundera övervilket värde vår lagstiftning egentligen har. Det finnsen alldeles klar formulering i socialtjänstlagen, enanmälningsplikt som är uttolkad av JO såsom enabsolut anmälningsplikt där man inte förfogar överdet själv som enskild offentligt anställd tjänsteman,utan man har en plikt att anmäla för att de socialamyndigheterna sedan ska göra värderingen om detbehövs ingripande från deras sida eller inte. Vad ärdet för värde i en lagstiftning som fattadebeslut om med anledning av en proposition som ladesfram 1996/97 - denna lagstiftning har gällt i fleraår - om det är så att man ska utreda hursamarbetet mellan myndigheter ska gå till för att manska följa den lagstiftning som vid det här laget hargällt ? Jag tycker att det är ett mycket märkligtförhållningssätt. Hur ska vi då bete oss? Ska vi göralikadant med t.ex. skattemyndigheterna, att de skakunna glida på det och dra på reglerna och säga att deinte riktigt har bestämt sig för hur samarbetet medandra myndigheter ska gå till för att de ska kunnafullgöra och följa de regler som är beslutade av denlagstiftande demokratiskt valda församlingen i det härlandet?Jag har mycket svårt att förstå att polisen inte haren absolut skyldighet att följa denna lagstiftning. Jagvet att det också är många enskilda polismän somreagerar över detta, alla de människor som är engage-rade i frivilligorganisationer, alltifrån brottsofferjou-rernas alla engagerade medlemmar och stödpersonertill kvinnojourer, till och Röda korset.Det är hundratusentals människor i detta land somjust nu går omkring och funderar över samma sak.Jag tycker att det är en farlig uppluckring av re-spekten för lagar och regler när man ska fortsättautreda hur man ska samarbeta för att uppfylla enlagstiftning. Det är inte på så många andra områdendär man tänjer på gränserna på det viset och är såmjuk på ett område som rör människor som själva ärhelt försvarslösa och som inte kan tillvarata sina egnarättigheter och som i många sammanhang, och olika internationella organisationer,uttalanden, högtidstal, förarbeten till lagar och lag-stiftningar, definieras som en grupp männi-skor som vi måste ta hand om därför att de själva inteklarar det på grund av att de är små barn.Anf. 20 Socialminister ():Fru talman! Jag lyssnade noga för att höra vadLena Ek föreslår. Vi är överens om lagstiftningen. Viär överens om att den lagstiftning som finns är allde-les utmärkt.