prot · GO0945 · 2000-12-12 00:00:00 — Vi tycker också att det ärbra att forskarutbildningen i humaniora förstärks med37 vid sju av universiteten.Vänsterpartiet står alltså bakom den forsknings-politiska propositionen och yrkar därför bifall till den.Men i samband med att den forskningspolitiskapropositionen behandlades i utbildningsutskottetbehandlades även ett antal motioner från den allmän-na motionstiden, däribland en vänsterpartistisk mo-tion om forskningsprogrammet om militär underrät-telse- och säkerhetstjänst, det s.k. MUST-programmet, varav en av hemställanspunkterna berörden övergripande relationen mellan vetenskap ochpolitik. Motionens andra hemställanspunkt med kon-kreta förslag till åtgärder för att rädda forskningspro-grammet kommer senare att behandlas av andra ut-skott.Forskning är ett verksamhetsområde där det måstefinnas klara gränser för den politiska styrningen ochför vad politiska organ ska besluta om. Utan en ge-nomtänkt ansvarsfördelning kan etiska problem upp-stå. Viktiga värden kan riskera att gå förlorade ochallmänhetens förtroende för forskning kan skadas.Relationen mellan vetenskapen och politiken fåraldrig bli av det slaget att misstankar kan uppstå omatt forskningen utnyttjas i politiskt syfte och gör fors-karna till politiska verktyg och underleverantörer.Forskningsuppdrag kan och bör aldrig vara lösningenpå aktuella politiska problem och dilemman.Vi menar att MUST-programmet aktualiserar ochtydliggör den principiella frågan om balansen mellanforskarstyrd och beställarstyrd forskning. För oss ärdet viktigt att slå fast att det är forskarna själva, intefinansiärerna, som ska definiera forskningsproble-men. Ett regeringsuppdrag får inte vara av sådanspecifik och avgränsande karaktär som MUST-programmet.Med detta yrkar jag bifall till re-servation nr 6.Anf. 3 PER () replik:Fru talman! Jag har två frågor till säger att det har varit ettkonstruktivt samarbete inom majoritetskonstellatio-nen, men någon typ av vänsterpartistiska avtryckmåste det väl finnas. Vad är det som är guldkornen urVänsterpartiets synvinkel i den här forskningspropo-sitionen?Det andra är lite mer en kritik. sedantrodde jag att och jag var över-ens om att doktorandreformen var någonting mycketilla genomtänkt, någonting som gör att färre personerdoktorerar och som dessutom leder till sämre kvalitetpå avhandlingarna. Varför har det blivit så tyst sedanni har blivit en del av regeringsunderlaget?Anf. 4 () re-plik:Fru talman! Ett samarbete, oavsett var det sker, ärju ett ömsesidigt givande och tagande och en processsom leder fram till någonting. Så har det varit i dethär fallet också. Jag tror inte, tycker inte, att jag här ska referera den processen. Det var svaret påförsta frågan.Den andra frågan gällde kritik mot doktorandre-formen, en kritik som jag och mitt parti delar med PerBill. Det är , tror jag, som vi var uppehär i talarstolen och kritiserade den reformen. Dåhade vi farhågor för vilka konsekvenser den skulle få.Dessa farhågor har delvis besannats, måste jag säga.Vad vi nu har kunnat se har vi faktiskt under den härmandatperioden fått något mjukare övergångsregler.Det har hjälpt en del av de studerande. har tidengått, och det behövdes ju också en uppstramning avdoktorandutbildningen.Jag tycker att den här propositionen är väldigt in-riktad just mot de unga forskarna och mot forskarut-bildningen. Den ger uttryck för en väldigt positiv synpå just doktorandutbildningen och doktorandernasmöjligheter under och efter utbildningstiden.Anf. 5 PER () replik:Fru talman! Jag hade inte alls förväntat mig attBritt-Marie skulle berätta någonting om själva pro-cessen. Det förstår jag. Däremot måste det ju finnasnågra saker - positiv särbehandling, jämställdhet ellernågonting - som får hjärtat att ticka lite extra snabbt.Det var mer det jag var intresserad av.Sedan det andra. Jag kan inte se annat än att dethär med forskarutbildningen är de statligt dirigeradeforskarskolorna, där 900 doktorander ska produceraspå . Man har ju glömt alla de tusentals dokto-rander som saknar finansiering i . Omdem har åtminstone inte jag hittat många ord i de 150eller 200 sidor som propositionen är på.Anf. 6 () re-plik:Fru talman! ska jag tala om för Per - ochjag antydde det i alla fall i mitt anförande - att vi ärväldigt nöjda med jämställdhetsavsnittet och väldigtglada över bl.a. det stöd som genusforskningen får.Detsamma gäller den forskarskola som kommer attupprättas i . Det finns också andra guldkorn iden här propositionen.Jag tror att det vore olyckligt att riva uppdoktorandreformen. Däremot tror jag att vi ska ägnaoss åt att försöka få så trygga villkor för doktorander-na som möjligt. Jag håller med Per om det hansade i sitt anförande, att det nu behövs en satsning påhumaniora och samhällsvetenskap. Det gäller bådegrundutbildningen och doktorandutbildningen.Anf. 7 ():Fru talman! Låt oss säga att jag skickar iväg minabarn till affären och säger till dem: får ni gå iväg.Ni får köpa vad ni vill, men det ska vara frukt förabsolut inte mer än och godis för inte merän och det vara si och det ska vara så. Såska ni gå den här vägen. Det är den rätta vägen. Ochså ska ni göra det här och det här och så ska ni varatillbaka . Då har jag natur-ligtvis sagt att ja, ni kan göra vad ni vill - men undermycket starka restriktioner.Fru talman! I ett demokratiskt samhälle är det friayrkesvalet och den fria kunskapsbildningen viktigafundament för samhällsutvecklingen. Genom attmänniskor själva väljer sin utbildningsväg och fors-kares olika uppfinningar får styras av samhällsut-vecklingen och den riktning som de tänker i utvecklassamhället successivt. Det finns ingen klar och engång för alla given bild av hur samhället ska se ut iframtiden. Det är ju just det som är så fascinerandemed den demokratiska processen; att det är vi somlever nu och det uppväxande släkte som kommer somhela tiden är med i en process och formar hur det skabli om 30, 40 eller 50 år.Vad vi vet är att forskning och högre utbildning äroerhört starka styrfaktorer, om inte t.o.m. de starkas-te, för hur detta framtida samhälle ska gestalta sig.Det finns värden som vi upplever som oerhört vikti-ga, i det här fallet för mig de demokratiska värdenasom handlar om frihet och djup respekt. Jag menar attdet är med respekt som vi ser tillbaka på forntidenseller äldre tiders pionjärer, sådana som har arbetat,levt och gjort sina val. Det har inte alltid i samtidensögon har varit de goda valen. Men vi respekterar democh ser att de har blivit goda val när vi tittar ibackspegeln.Med samma respekt måste vi också se på männi-skor i akademin, ungdomar som väljer sin ut-bildning, forskare som väljer sitt forskarämne, forska-re som vill ha en specifik forskarutbildning som pas-sar deras livssituation. Vi måste ha samma respekt fördem, de som har olika önskemål och behov. Därför ärfriheten oerhört viktig för den rådande utvecklingenoch för demokratin.När talar om betydelsen avfrihet för forskare håller jag och vi från vårt parti medom det till punkt och pricka. Men bekymret är attfriheten begränsas av restriktioner i fråga om hur dethela ska gå till, vilket innehåll det ska ha och hurformerna ska utvecklas. Det var det jag ville visa medbilden av ett barn som går till affären - eller om dethandlar om att nu ska vi forska och vara kreativainför framtiden. Javisst, ge dem friheten. Men om denbegränsas starkt av olika restriktioner i form ochinnehåll och i resurstilldelning blir friheten intemycket värd. Där finns det naturligtvis en skärnings-punkt mellan frihet och tvång. En sak vet vi. Det äratt kreativiteten inte utvecklas av tvång.Vi kan t.ex. ta . Det har maktenatt fördela medel till forskarna. Men universitetssty-relsernas och fakulteternas roll försvagas genom lyfter upp fördelningen till en ny nivå. Då kom-mer det i stället att finnas ett konkurrensförfarandemellan forskarna som går ända upp i Vetenskapsrå-det. Det hade varit bättre att universitetsstyrelsernahade fått kvarhålla makten och att forskarna hade fåttkonkurrera inom det egna universitetet.För oss kristdemokrater är det givet att maktenska ligga på lägsta effektiva nivå. Är då detta förslag- det är en fråga som man kan ställa till vår utbild-ningsminister - en misskreditering, ett sätt att säga attuniversitetsstyrelserna inte har klarat sin roll? I så falltycker jag att det är bättre att säga det. Men varförlyfta upp det på en ny nivå när ändå friheten intefinns eftersom pengarna de facto är öronmärkta sånärsom 2003? Vi tror inte på den ut-vecklingen; att centralisera, att se till att många fors-kare får jobba mer med att skriva ansökningar ochkonkurrera om ansökningar än de kanske har tid attforska. Detta har varit ett problem. Och pro-blemet kommer att kvarstå. Detta har varit ettproblem, och problemet kommer att kvarstå.Vi vill värna om den fria grundforskningen, och viser med oro på att det blir så knapp tilldelning avbasanslagen till lärosätena. Vid varje uppvaktning iutbildningsutskottet och vid olika tillfällen när jag harvarit ute och besökt lärosäten återkommer man helatiden till att de enskilda forskningsinstitutionerna pålärosätena inte har medel att bygga en god forsk-ningsmiljö där man kan stå upp för god kvalitet så attforskarna sedan kan dra hem externa pengar ocharbeta vidare. Det måste på de olika lärosätena fåfinnas tillräckliga resurser för en god forskningsmiljösom innebär att man garanterar grundforskningen.Vi har särskilt den humanistiska och samhällsve-tenskapliga forskningen som med den tilldelning somregeringen ger ligger på i relation till naturve-tenskap och teknik som har . Medicin har enbart20 % och utbildningsvetenskap . Det är en tilldel-ning som man gör till olika områden, och där är vibekymrade.Säger den här tilldelningen någonting om hur re-geringen vill att framtidens samhälle ska vara? Dåblir jag orolig. Jag tror nämligen att om vi ska hållaoss i framkant så måste vi fortsätta att ha en rejälmedicinsk forskning med rejäla miljöer. Vi vet redannu att kostnaderna för människor inte bara i fråga ommänskligt lidande utan också i fråga om rena sjuk-vårdskostnader, i fråga om pengar, minskar om manhar en god koppling till forskning.Vad vill då ? Jo, vi skulle viljajobba för en fördelning som hellre innebär tillnaturvetenskap och teknik , därför att de kan fåin medel från många andra som är intresserade avteknik och naturvetenskap i kommersiella intressen.Vi vill göra en höjning så att medicin får . Förnågra år sedan var det faktiskt , men regeringenhar sänkt det till . vill vi i alla fall höja dettill och tro att vi ska få en god medicinsk forsk-ning som är till nytta och glädje för samhällets med-borgare.Samhällsvetenskap och humaniora vill vi ska få20 %. Vi vill satsa på långsiktig och god forskningnär det gäller utbildning och skola och satsa pådetta. Vi tycker inte att det är rimligt fördetta och ha enstaka och mindre projekt påt.ex. Vi tycker att det är bättre att göra enkraftsamling och få en god forskning när det gällerskolan för att klara av skolans problem, inte bara denuvarande utan också inför framtiden.Det finns flera exempel på centralstyrning. Detsom jag nu har nämnt gäller fördelningen av medelsom i sin tur styr själva innehållet i forskningen. Vihar talat om styrningen som innebär att lärosätenainte längre får fördela medel till sina forskare. Skainte de som vet mest om vad forskarna går för kunnafördela medlen så att den bästa kompetensen tas tillvara? Nej, då har man från regeringen valt att läggadirektiv och regleringsbrev så fast att man bestämmeruppifrån.Vi har en tredje del, och det är forskarutbildning-en med forskarskolorna där man satsar rejält . Ja,det är väl egentligen rätt så bra att också denna formfår utvecklas. Men varför har man inte tagit sig an deandra problem som finns i forskarutbildningen ochförsökt att göra den flexibel? Vi har massor medresurser som skulle kunna tas till vara till förmån förforskningen och till förmån för samhället. Samtidigtkan jag vända på det: Varför ska inte någon som hargått vuxenutbildningen på ett smidigt sätt kunna ar-beta och kanske forska bredvid om det är en bra mo-dell för honom eller henne?Vi vill ha flexibilitet när det gäller formerna förforskarutbildning. har jag tagit migsjälv som exempel, men man är sig själv närmast. Närman vet att man har fått möjligheter som har funnitstidigare så blir man bekymrad när regeringen genomen hård centralstyrning, som jag tycker att detta är,ändrar inriktning och tar bort de möjligheter som harvarit guldkorn för många människor och förhindrarnutidens människor att ta till vara och få den möjlig-heten.Det är inte heller likgiltigt för forskningen hurgrundutbildningen ser ut, den grundutbildning som nustyrts igenom regeringens dimensionering av utbild-ningsplatser i olika ämnen. Jag återkommer till dettanär vi ska debattera nästa område som handlar omvuxenutbildning.Jag vill återigen säga att frågorna om högre ut-bildning och forskning är så viktiga när det gällerstyrning, när det gäller ansvarsfördelning och när detgäller ansvaret för framtiden att de inte kan få be-handlas kortsiktigt av en regering som är relativtsvag. Dessa frågor måste vara långsiktiga till sinkaraktär. De måste därför vara föremål för bredapolitiska lösningar. Stabilitet och långsiktighet kanbara garanteras om man har en bred politisk majoritetkring sakfrågorna.Detta fick egentligen vi i oppositionen ett löfte omi debatten här i kammaren . Åtminstone tolkadejag det som ett löfte. Men vår utbildningsminister harinte infriat det. Trots att vi i oppositionen har visat ettenat motstånd mot centralisering och beredskap tillöverläggningar så har inte inbjudit tillett enda samtal över partigränserna.Regeringen tycks beakta dagens behov. Och skä-len för detta kommer väldigt ofta, men de är kortsik-tiga till sin karaktär. Vi vill också ha en långsiktighet.Jag menar att man genom att gynna en utvecklingsom innebär att man öppnar upp och ökar flexibilite-ten och ökar friheten för andra att fondera medel iforskningen, att vara med genom stiftelsehögskolordär vi får möjlighet att på ett annat sätt styra utveck-lingen, genom andra fria högskolor som ger en bredd,lägger vi också grunden till ett gott demokratisktsamhället. Det måste finnas en balans.Grunden för dagens och morgondagens samhällebyggs . vill rädda den för de-mokratin helt oumbärliga fria akademin. Samhälletsstyrning får aldrig innebära en begränsning av ung-domars möjligheter till kunskap, lärosätenas självbe-stämmande och forskarnas frihet.Fru talman! Jag står självklart bakom samtliga re-servationer och särskilda yttranden som kristdemo-kraterna har skrivit i samband med utskottsbehand-lingen av betänkandet. Men för tids yrkar jagbifall till reservation 3 under mom. 2 i utbildningsut-skottets betänkande 6.Anf. 8 () re-plik:Fru talman! betonade viktenav forskarnas frihet i likhet med vad jag själv gjorde imitt anförande.Jag skulle vilja ställa några frågor när det gällerfrihetsbegreppet. tog upp balan-sen, eller avvägningen, mellan de fasta och de rörligaresurserna. I den här propositionen finns det en med-veten, vill jag säga, tanke att konkurrensutsätta ellerpröva forskningen utifrån vetenskapliga kriterier påett något tydligare sätt än tidigare genom att utsättaden för extern bedömning. serinte något positivt i det. Allt stelnar ju i sin form, ochdet är väldigt viktigt att unga forskare får möjligheteratt få forskningsanslag. Det tror jag att de kan få i storutsträckning nu när de söker. Det är också viktigt fördem som så att säga har mycket på fötterna att vi fårdenna prövning, så att vi vet att vi satsar dessa storapengar som samhället faktiskt satsar på rätt saker.Jag tycker att det hos ocksåfinns ett avståndstagande från, eller nästan en rädslaför, allt som handlar om naturvetenskap och teknik.Ser inte att väldigt många sto-ra och svåra frågor som vi faktiskt lever med i dagoch som handlar om överlevnad och livskvalitet -energiförsörjningen är en oerhört viktig framtidsfrågamen det gäller också klimatförändringar och helamiljöproblematiken - naturligtvis måste få sin lösninginom området naturvetenskap och teknik? Vidaregäller det väldigt mycket annat som hör ihop exem-pelvis med nanotekniken där vi kan förbättra männi-skors livskvalitet genom att använda den för att fåkonstgjorda ögon eller öron osv.Anf. 9 () re-plik:Fru talman! Jag tror på konkurrens, på en balansmellan konkurrens och en gedigen resurstilldelning såatt vi får forskningsmiljöer. Vi har ju börjat få enobalans i systemet som innebär att det inte finns till-räckligt mycket medel och resurser för att bygga uppforskningsmiljöer på lärosätena, som jag menar skagarantera grundforskningen. Detta gäller även deområden som andra intressenter inte är lika intresse-rade av, nämligen humaniora och samhällsvetenskapsamt andra ämnen som är viktiga för samhället mensom kanske inte direkt är viktiga i fråga om ett slagstillväxtpotential i materiell bemärkelse.Jag tror alltså på att det ska finnas konkurrens.Det ska finnas forskningsråd av olika slag där mankan söka projekt men det hindrar inte att tillräckligtmed resurser ges för en rejäl grundforskning på läro-sätena. Detta är särskilt viktigt för de mindre univer-sitet och forskningsinstitutioner som vi har och somännu inte har hunnit bygga upp den forskningsmiljösom krävs.Vad gäller den andra frågan kan jag säga att detinte finns någon rädsla hos för enutveckling i sig av naturvetenskap och teknik. Menom den ensidigt får utvecklas tror inte jag att denbringar till ett mjukt och mänskligt samhälle. Tvärt-om är jag orolig för att det mitt i den materiella väl-färden blir alltfler människor som inte orkar leva utansom på eget grepp slutar sitt liv därför att de intefinner meningen i livet - de mänskliga värdena harinte uppmärksammats. Därför tror jag på en balansockså här.Jag är bekymrad över att t.o.m. Vänsterpartietstöder regeringen i en alltför ensidig utveckling. Sta-ten måste, menar jag, ta ett extra ansvar för demänskliga värdena och för de kulturella värden somvi behöver.Anf. 10 () re-plik:Fru talman! Jag delar inte när det gäller balansen. Vad som är enbra nivå tillhör självklart de saker som kan diskuteras.Jag tycker att den nivå som vi har kommit fram till iden här propositionen tillgodoser de båda viktigadelarna - alltså både detta med trygga forsknings-miljöer på universitet och högskolor och möjlighetenför forskare att på lika villkor konkurrera om forsk-ningsmedel; detta för att vi ska kunna driva framutvecklingen på ett bra sätt. De avvägningarna tyckerjag har också gjorts på ett bra sätt.På låter det lite grann som attgrundforskningen enbart bedrivs utifrån fakultetsan-slag men så är det inte. I den här propositionen gör vien kraftfull satsning mot grundforskningen. Vi beto-nar den och även den tvärvetenskapliga forskningen,just genom satsningar på vetenskapsråden och deunder vetenskapsråden liggande ämnesråden.Anf. 11 () re-plik:Fru talman! Jag kan också se att ni har försöktfinna en balans men jag menar att de som sitter med iVetenskapsrådet, så som detta har organiserats,kommer att få en sådan makt över lärosätena och dengrundforskning som ska bedrivas att den fria forsk-ningen är i fara. Jag tror att det finns många småska-liga projekt och annat som inte kan konkurrera ochkämpa med storskaliga projekt men som har ett stortvärde för samhällets utveckling och framtid.Jag skulle vilja passa på och ta ett exempel när detgäller balansen mellan naturvetenskap och tekniksamt humaniora och samhällsvetenskap. Vi har satsatpå en nollvision inom trafiken och det tycker jag ärjättebra. Det har vi ställt oss bakom. Enligt den se-naste rapporteringen är vi nu nere i 580 dödsolyckor itrafiken men är det mer än 1 500 personersom har begått självmord och 15 000 personer somhar försökt att göra det. I det sammanhanget har vi demänskliga aspekterna, meningen med livet. Jag menaratt vi ska satsa på att inte få dödsolyckor i trafikenmen vi ska också satsa på att människor omkring ossupplever meningen med livet och inte upplever att deförsvinner i en teknifiering där de inte känner igensig.Därför tror jag att de mänskliga värdena också ärviktiga. Det är vad jag hävdar när jag säger att jag villåstadkomma en balans. Det ena utesluter inte detandra. Däremot kan vi satsa hårt på båda fronterna.Därför vill jag ha en balans och dessutom föra ned detså att vi får en meningsfull akademisk frihet för demsom arbetar på respektive lärosäte.Anf. 12 ():Fru talman! Forskning handlar om frihet ochmångfald. Den fria och kritiska forskningen är detviktigaste inslaget i ett öppet samhälle. Det är enhuvuduppgift för forskningspolitiken att slå vakt omdet öppna samhället och att stimulera ett fritt kun-skapssökande. Många av de viktigaste upptäckternasom gjorts är ju resultatet av att det fria och förutsätt-ningslösa sökandet har skett i form av grundforsk-ning. Det är genom upptäckterna inom grundforsk-ningen som basen läggs för en framgångsrik framtidatillämpad forskning och för utvecklingsarbete.Mångfalden i forskningen är också avgörande.Det handlar självfallet om en mångfald av forskareoch forskning men lika mycket om en mångfald avhögskolor och olika inriktningar. Utifrån det gällerdet att vi ger högskolorna en chans att utvecklas ochprofilera sig och framför allt att vi ger dem ekono-miska friheter och förutsättningar för det.Centerpartiets uppfattning är att de fasta forsk-ningsresurserna är en förutsättning för möjligheternaatt, genom hög kvalitet, konkurrera om de rörligamedlen.Precis som var inne på har denhär fördelningen under ett par decenniers tid förskju-tits mellan de fasta forskningsresurserna och de övri-ga. Givetvis gäller detta för samtliga högskolor ochför de nya universiteten, som måste ges möjligheteratt bygga upp konkurrenskraftiga forskningsmiljöerinom något eller några områden.Därför anser jag och att de fastaforskningsresurserna till landets högskolor ska öka ibåde absoluta och relativa tal. Att ge större - intevillkorade, som regeringen föreslår - resurser direkttill forskare och lärosäten är just ett av de viktigastesätten att öka den forskarstyrda forskningen och där-med den akademiska friheten.Utifrån dessa grundprinciper anser Centerpartietatt regeringens proposition Forskning och förnyelseär en besvikelse - den centraliserar resurser och be-slut och minskar universitetens och högskolornasfrihet. Men forskningspolitiken ska ju syfta till attstärka forskarnas och lärosätenas makt över resurser-na, vilket också innebär att det fria kunskapssökandetstärks. Den bör också syfta till att fler högkvalitativaforskningsmiljöer byggs upp vid fler lärosäten.Därför ser vi propositionen som ett nederlag. Re-geringen stärker sitt grepp om forskningen i stället föratt öka forskningens frihet. Resurserna centraliseras,som sagt, och detaljstyrs också i viss mån.Det mänskliga perspektivet på kunskap och ut-veckling som här får representeras inom humanioraoch samhällsvetenskap sätts i vissa fall på undantag.Jag skulle vilja fråga utbildningsminister , som har pratat omökad frihet och om goda och starkare resurser tillhögskolorna och universiteten, hur de tidigare ordenkan stämma överens med den proposition som vi kan se framför oss.Fru talman! ställde sig av-vaktande till den organisationsproposition som dåkom. Vi menade, liksom tidigare, att enbredare parlamentarisk förankring skulle komma tillstånd när det gäller så stora frågor som de om organi-sationsförändringar och om den framtida forsknings-politiken. Vi vill ha en hållbar och stabil forsknings-politik. Så blev tyvärr inte fallet.När forskningspropositionen kom visadedet sig i stället att regeringen utelämnat en av deviktigaste punkterna i förslaget, nämligen den omresursfördelningen för den nyinrättade centrala forsk-ningsfinansieringsmyndigheten, Vetenskapsrådet.Detta innebar att regeringen själv ansåg sig stå för deramar som tidigare satt upp. Vi, liksomflera partier, ansåg detta helt orimligt.