prot · GO0935 · 2000-11-28 00:00:00 — Det är klart att man blir upprörd avsådant.Man kan läsa av interpellationssvaret att de somär inte ska behöva flytta. Och det är bradet. Vi har lite olika uppfattning om siffrorna, hurmånga människor det egentligen rör sig om. Jag tala-de med en tjänsteman i kommunen . Hon taladeom att det totalt fanns 22 personer på hemmet och att16 av dem var . Vi kan reda ut det i efter-hand. Men om jag tolkar interpellationssvaret rätt fårvi ett besked från socialministern om att de somär inte ska tvingas att flytta. De får bokvar, men med stöd av en annan lag. Vilket lagrumman tar till kan ju kvitta lika. Det här är i så fall ettvälkommet besked till dem som är över 65 år.Då återstår enligt de uppgifter jag har fått sex per-soner. En av dem har bestämt sig för att flytta. Han är64 år. I vart fall är det fem kvar. Den yngste är . De har vistats på Annetorp lite olika länge,någon bara tre , andra uppåt 15-20 år.Då är vi nere i fem som i värsta fall kan tvingasatt flytta mot sin vilja. Det är inte bra det heller, mendet är bra mycket bättre än själva utgångsläget.Nu förstår jag att socialministern förstås inte kandetaljstyra hur , ochkommunen ska lösa situationen för de här fem. Jagtycker kanske att en rimlig utgångspunkt måste varaatt ingen ska behöva flytta mot sin vilja. Det är ut-märkt att man kan erbjuda bra alternativ för de härfem, men om man inte kan komma överens med deboende och deras anhöriga, måste man låta de boendeoch de anhöriga bestämma. Den hänsynen måste mankunna ta.Avslutningsvis vill jag säga att jag ju förstår att deavgörande inriktningsbesluten i den här frågan fatta-des för länge sedan - av en soci-aldemokratisk regering, återigen 1993 av en borgerligregering. Självklart förstår jag att socialministernkanske känner sig låst av de här besluten, och själv-klart kan man inte helt lägga om kursen. Men minpoäng är att man inte måste göra det för att ta hänsyntill de boendes önskemål. Det räcker om Socialstyrel-sen, och kommunen är en smula flexiblaoch inte rider på paragraferna till varje pris, att manrespekterar de här äldre människornas vilja.Det står i svaret att socialministern lovar att följaarbetet noga framöver. Jag tar honom på orden, ochjag hoppas att man ska kunna nå en lösning som äracceptabel för alla berörda.Anf. 69 ():Fru talman! Den här debatten tycker jag handlarom en evig fråga, nämligen hur långt i och för siggoda principer ska drivas innan de kommer i konfliktmed verkligheten.Det är naturligtvis en god princip att i så stor ut-sträckning som möjligt undvika institutionsboende.Vi har historiskt sett hur avvecklingen av institutionerför mentalvården, institutioner för förståndshandi-kappade eller utvecklingsstörda med en god tankedrevs på ett sådant sätt att väldigt många människorblev utlämnade och utkastade efter åratal i en tryggmiljö, och kommunerna hade inte beredskap att tahand om dem.Även i debatten kring ålderdomshemmen var manfrån statligt håll blind för attålderdomshemmen skulle kunna utvecklas till någon-ting som var positivt för de äldre. Som , envisades just kommunen med attbygga upp ett bra ålderdomshem, som sedan blevaccepterat. Jag tror att det i det här läget är viktigt attinte göra om samma misstag.Lunds kommun har, som i stort sett alla andrakommuner, strävat efter att personer med olika funk-tionshinder osv. ska ha rätt att leva ute i samhälletbland andra människor. Därför har man gjort omAnnetorpshemmet. Man har avvecklat det som hemoch utvecklat det som gruppbostad i stället. De män-niskor som bor där är människor i varierande ålder,från upp till långt . Många av demhar inga anhöriga, som nämnts, och det har helt en-kelt varit det bästa boendet och den bästa lösningenför dem.Då frågar man sig vad det egentligen är för heligprincip som gör att detta gruppboende mitt i samhäl-let måste avvecklas. Vad finns det för grund förkritik? Finns det några missförhållanden? Det har viinte hört. Finns det några bättre alternativ? Det har viinte heller hört.Vad som finns är en regeltolkning. Jag ställer migbakom de frågor som har framställt isin interpellation, och jag tror att vi vore mycketbetjänta av att socialministern tog initiativ till attklara ut hur man ska tolka, inte vantolka, de regler omvårdhem och gruppbostäder och de gränsdragningarsom finns. Det verkar vara en röra i dag.Det är helt klart att, som jag har uppfattat det, helteniga ansvariga politiker i anser att detta är delsett fullständigt boende, dels ett boende som uppfyllerlagens krav, eftersom man har avvecklat det traditio-nella hemmet.Anf. 70 Socialminister ():Fru talman! Det hade varit klädsamt om den tidi-gare justitieministern hade redovisat hur beslutenfattades . Bakgrunden är att beslutet fattades1986 första gången, men när den borgerliga regering-en presenterade LSS fick i uppdrag attfölja avvecklingen av vårdhemmen. Tanken var heltenkelt att man skulle få god tid på sig, och vårdhem-men skulle vara avvecklade till den sista decemberförra året. Då konstaterade att detfanns fyra vårdhem där kommunerna inte varit bered-da att över huvud taget diskutera uppföljning av denlag som regering var så noga med attpresentera för riksdag.Då är frågan: Vad gör vi i det läget? Socialstyrel-sen redovisar mycket noggrant till regeringen attLunds kommun inte ens är intresserad av att diskuteraen avveckling. Men har beslutat om inrikt-ningen av verksamheten, som har varit mycket fram-gångsrik i alla andra delar av landet.Svaret blir naturligtvis att bör taförnyad kontakt med och gemensamtdiskutera hur de klarar den här frågan, med respektför varje enskild individ. Ingen ska behöva känna tvingas flytta mot sin vilja. Ingen ska behövakänna att man rycks upp från sin tillvaro. Det somkrävs är att sätter sig ned med Social-styrelsen och gemensamt diskuterar hur hela Lundskommun ska leva upp till lagstiftning.Det är ganska rimligt. Det krävs bara att man sättersig ned och diskuterar det. Det är ingen som har krävtatt hemmet ska stängas . Det är ingen somkräver att man ska avveckla det.Vad vi kräver är att följer lagen.Det är ett ganska rimligt krav, och det kan ske medstor omsorg om dem som är på Annetorpshem-met.Jag förväntar mig att det blir en sådan diskussion.Socialstyrelsen har fått i uppdrag att föra en diskus-sion med och gemensamt redovisahur de ska hantera detta. Men det kräver att Lundskommun respekterar lagstiftningen.Anf. 71 ():Fru talman! Först vill jag markera att jag, precissom de flesta, menar att vi så långt som möjligt skaundvika stora institutioner. Jag har aldrig förnekat attjag har stått bakom ett regeringsförslag från 1993.Men vi kanske ska påminna oss om att regeringsför-slaget undantog små, välskötta hem ochdessutom markerade att de som bodde på hemmenskulle icke under sin livstid tvingas flytta därifrån. Dehär undantagen tog den socialdemokratiska regering-en tillbaka när den övertog makten.Jag är väl medveten om beslutet, men jag tyckeratt det beslut som den borgerliga regeringen låg bak-om var ett humanistiskt beslut och ett beslut för enlångsiktig, god vård av våra handikappade och bero-ende människor. Det tog hänsyn till de individuellabehoven. Socialdemokraterna ändrade det sedan ochsatte någon princip före de enskilda individernasbehov. Det är det vi diskuterar nu.Det är totalt ointressant om det är tio personersom tvingas flytta, om det är fyra personer som tving-as flytta eller om det är en person som tvingas flytta.Det är inte fråga om siffror. Det är enskilda individersom är, vågar jag påstå, de mest utsatta individer vihar i vårt samhälle. De har en trygghet. De har all rätti världen att få behålla denna sin trygghet.Jag vill höra ett klart besked från socialministern:ja eller nej. Min förhoppning är att det som socialmi-nistern sade kryptiskt egentligen betyder att ingen,oberoende av ålder, av de boende på Anne-torpshemmet ska behöva flytta därifrån mot sin vilja.Om vi sedan tittar på Annetorp och institutionali-sering, undrar jag vari institutionaliseringen ligger närdet är ett fåtal personer som bor tillsammans i villor,med gemenskapsutrymmen och med eget rum för varoch en.Det finns annan verksamhet på området. en dagcentral för autistiska barn. Den verksam-heten har inte funnits där . Den finns därpå grund av att de autistiska barnens föräldrar önska-de att deras barn skulle få vara i det här området i sindagverksamhet.Jag måste fråga: Hade det varit mindre institutio-naliserat om det varit ett kommunalt daghem medfullt friska barn som funnits i närheten av dessa per-soner som har sitt hem på Annetorp?Anf. 72 Socialminister ():Fru talman! påpekade dettamed lagrummet. Jo, det spelar en viss roll, därför attfrågan är om regeringen ska gå till ochupphäva den lag som en gång i tidenpresenterade. Jag anser inte att det ska behövas. Viska fortsätta och har anledning att försvara lagstift-ningen. Jag menar att det finns en möjlighet att lösaockså detta juridiska problem, därför att det finns ettlagrum som ger möjlighet till en annan lösning.Det viktigaste är vad som ska ske. Jag har för-stått av redovisningar av diskussioner nere i föreställer sig att det är socialministern som skadefiniera vad som är ett vårdhem. Men det är intesocialministern som ska göra det, utan det är Social-styrelsens sak att med sin kunskap försöka definieravad som är det ena och det andra.Det är också sak att i diskussio-ner med kommunen hitta en lösning på problemet.Diskussionen var ju att nu skulle pånågot sätt samhälleliga myndigheter, polis eller någonannan stänga hemmet. Jag sade att det inte kommerpå fråga.Socialstyrelsen fick ett nytt uppdrag, och det är atttillsammans med kommunen diskutera en långsiktiglösning. Då bör utgångspunkten naturligtvis vara attingen ska tvingas till ett boende som man inte vill till.Det går att lösa detta problem, men det förutsätterockså att man från Lunds kommuns sida är beredd attdiskutera med och hitta en lösningoch inte avvisa en diskussion. Det långsiktiga måletmåste vara klart, nämligen att vårdhemmet ska av-vecklas och ersättas med någonting annat. Men hurman löser det med respekt för dem som bor där i dagoch med krav på bevarad trygghet är en sak för Soci-alstyrelsen och . Sedan får Socialsty-relsen komma tillbaka till regeringen och redovisavad som sker.Anf. 73 ():Fru talman! Då vill jag påminna socialministernom ett regeringsbeslut som han skrev under den 5oktober . Jag läser bara det sista, men det rörbl.a. Det står att regeringen beslutar att geSocialstyrelsen i uppdrag att i samverkan med läns-styrelserna påskynda avvecklingen av kvarvarandevårdhem.Det är alltså socialministern som efter regeringensgemensamma beslut har gett uppdraget till Socialsty-relsen. Om socialministern gör detta borde han funde-ra över vad som är institution och vad som är grupp-boende. Detta innebär alltså att socialministern fak-tiskt har möjlighet att ta ett nytt beslut och ge ett nyttbesked till Socialstyrelsen.Vi ska också komma ihåg att länslandsting, som var huvudman för Anne-torpshemmet, efter det att beslut om förändring avinstitutionsboendet togs påbörjade en planering.Rimligen har denna planering skett i samverkan medSocialstyrelsen. Det har inte på vägen kommit någrainvändningar, och verksamheten var förändrad till ettgruppboende när tog över 1996.Det kan finnas skäl för socialministern att kon-trollera varför inte protesterade tidiga-re. Det är inte så att har satt sig påbakhasorna. och tidigare Malmöhusläns landsting har gjort vad de har uppfattat har för-väntats av dem. Vad de slåss för nu är inte formalia.Det är enskilda individers trygghet.Anf. 74 Socialminister ():Fru talman! Jag har alltid trott att ärmån om att vi följer lagen. Lagen säger att dessaverksamheter eller vårdhem skulle vara avveckladesista . Min skyldighet som soci-alminister när jag ger ett nytt uppdrag till Socialsty-relsen måste rimligtvis vara att säga att det nu gälleratt påskynda den avveckling som riksdaghar beslutat skulle vara genomförd senast den sistadecember förra året.Jag kan inte som statsråd sätta mig över lagenmed mindre än att jag går tillbaka till ochsäger att vi ska upphäva lagen och göra någontingannat, men det förslaget är det ingen som har fram-fört.Den formuleringen var faktiskt viktig just när detgällde hur vi ska göra med den kommun som vägrarfölja lagen. Jo, vi ger i uppdrag attinleda diskussion för att påskynda det som det beslu-tats om i riksdag, nämligen avveckling.Sedan är det upp till att diskutera hurden avveckling ska gå till med utgångspunkt i kravetpå respekt för individen och kravet på respekt förtrygghet.Det som återstår är att ska varaberedd att diskutera - jag skulle kunna be att tala med sina kamrater nere i - hur manska följa denna lag, naturligtvis med samma omsorgom den enskilda individen. Det är upp till Lundskommun att positivt delta i en diskussion för att lösadenna situation.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 2000/01:91 om stödtill barn och föräldrarAnf. 75 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om jag ärvillig att medverka till att finna vägar för att gen-erösare än ge ersättning som stöd till barn ochföräldrar där samband mellan skada och vaccinationinte kan uteslutas.Bakgrunden till fråga är den orosom många föräldrar känner för biverkningar av vac-cinationer. I vissa fall har föräldrar avstått från attvaccinera sina barn därför att de är rädda för att självavaccinationen ska kunna vara farlig för dem.De allmänna vaccinationsprogrammen förhindrarårligen att tiotusentals barn insjuknar i besvärligainfektionssjukdomar och räddar flera hundra frånsvåra komplikationer till följd av dem. Utan vaccina-tionerna skulle många barn haft bestående handikappoch många skulle ha avlidit till följd av sjukdomarna.I ingår de åtta sjukdomarna difteri,stelkramp, polio, mässling, påssjuka, röda hund, HIBoch kikhosta i det allmänna vaccinationsprogrammet,och de flesta barn genomgår dessa vaccinationer.Mellan 96 och 99 % av barnen är vaccinerade motdessa sjukdomar när de fyller . Allvarliga biver-kningar av vaccinationer är mycket sällsynta.Läkemedelsverket bevakar mycket noga de all-varliga fall av vaccinbiverkningar som har rap-porterats i och den information som kommerfrån andra länder eller redovisas i litteraturen.Jag instämmer i uppfattning atthälso- och sjukvårdens personal måste ta sitt ansvarför att informera om vaccinationernas betydelse. Såsker också särskilt på barnavårdscentra-lerna och i , där läkare och sjuksköterskordiskuterar med föräldrar om fördelar och nackdelarmed vaccination. Barnens föräldrar måste dock självafatta beslut om vaccinering. För detta krävs givetvisuttömmande och korrekt information från hälso- ochsjukvårdspersonalen.Läkemedelsverket arbetar fortlöpande i samver-kan med och förspridande av kunskap om vaccinationer. Som stöd förpersonalen inom hälso- och sjukvården har Socialsty-relsen tagit fram en rapport, som ska publiceras , om vanligt förekommande frågor om vac-cinationers säkerhet och effekter. Avsikten meddenna är att den ska tjäna som underlag vid diskus-sioner i personalgrupper och vid rådgivning till föräl-drar. De argument som brukar framföras mot vacci-nationer tas upp och diskuteras med utgångspunktfrån kända vetenskapliga fakta om aktuella sjukdomaroch vacciner.Mot denna bakgrund avser jag inte att nu vidtanågon särskild åtgärd för att påverka huvudmännenför sjukvården att öka informationen. Jag har inteheller för avsikt att införa någon särskild ersättningsom stöd för föräldrar där samband mellan skada ochvaccination inte kan uteslutas. Enligt patientskadela-gen (1996:799) har en patient rätt att erhålla er-sättning om det kan visas att det finns ett orsakssam-manhang mellan en behandling, t.ex. en vaccination,och en uppkommen skada. I de flesta fall där läke-medelsskada kan konstateras finns också möjlighetenatt begära ersättning genom läkemedelsförsäkringen.Anf. 76 ():Fru talman! Jag ska först be att få tacka statsrådetför svaret, även om jag är något besviken.Det är oerhört viktigt att bibehålla en hög vacci-nationsnivå för barnsjukdomarna. Vi glömmer så lätt,men det är faktiskt inte något som man leker med. 1av 10 000 dog av mässling. 1 av 1 000 fick encefalit,och till det kom komplikationer med lunginflamma-tion och öroninflammationer. På samma sätt var detmed påssjuka och röda hund - risker som vi intetänker på i dag.Det är också så att vi har många fler männi-skor med nedsatt immunförsvar, bl.a. beroende påcancerbehandling. Barn behandlas för leukemier. Detgäller också dem som genomgår transplantationer.För dem skulle en mässlingssmitta vara ödesdiger.Det är alltså viktigt att ha en väldigt hög vaccina-tionsfrekvens och att risken även för miniepidemierminimeras.För det krävs god information, så att föräldrarnakan göra välgrundade val. Det har brustit de senasteåren. Personalen har inte längre kunskaperna. De harinte längre erfarenhet av sjukdomarna. De har intesett dem själva. De kommer i argumentnöd när för-äldrar ställer frågor om varför vaccination är att före-dra framför att genomgå en som de tycker enkel barn-sjukdom.Så sprids oron, därför att man inte blir bemött påett bra sätt och därför att föräldrar och barn som fårgenomlida de sällsynta fallen av allvarliga biverk-ningar inte känner sig omhändertagna.Vaccinationsfrekvensen har också börjat sjunka. hel del områden har den sjunkit påtagligt. Förravintern hade vi en liten epidemi i Stockholm.Det behövs alltså en upprustning av kunskapernapå barnavårdscentralerna, så att man på ett bättre sätttar sig an problemen. Där är statsrådet och jag ense.Socialstyrelsen kommer också att gå ut medett bra underlag, och det är bara att hoppas att man taråt sig av det.Fru talman! När det gäller den andra delen - möj-ligheten för barn och föräldrar att få ett generösarestöd när man drabbats av eller i varje fall inte medsäkerhet kan utesluta att man drabbats av allvarligavaccinationspåverkningar - är vi inte eniga.Jag tycker att statsrådet är mycket oförstående ochnjugg i inställningen. Föräldrar som drabbas efterly-ser oftast två saker: bättre information före, som viredan har talat om, samt ett ekonomiskt skydd för detfåtal som skadas.Morbillivaccin är ett levande försvagat vaccin ochger alltså samma biverkningar som mässling i sig,men det är en lägre frekvens, kanske en på miljonen.Kvarstående förlamningar efter encefalit är styrkta.Här kan man, som statsrådet säger, få hjälp av läke-medelsförsäkringen. Patientskadelagen är också enviss hjälp om det finns ett visat orsakssamband. Menproblemet för ett fåtal är att de drabbas av kvarståen-de besvär av en annan typ, som autism eller epilepsi.Och i de fallen kan man inte, i varje fall inte ,styrka sambandet med vaccinationen, och då är detoerhört svårt att få hjälp.Fru talman! Det rör sig om mycket få personersom drabbas hårt. Även om orsakssambandet är osä-kert tycker jag att det finns starka skäl att vara gene-rös när det tidsmässigt finns ett samband. Vi kan inteutesluta samband. Det är hårt drabbade människor.Humanitära skäl talar för att man är generös. En ne-gativ attityd riskerar att minska vaccinationsbenägen-heten, och då minskar samhällsskyddet. Fler riskerardå att drabbas på grund av att det skapas utrymme förminiepidemier.Det rör sig inte om stora pengar. Om vi får utbrottav barnsjukdomar kommer kostnaderna, både huma-nitärt och ekonomiskt, att bli mycket större. Jag väd-jar till statsrådet: om när det gäller detta! Visaatt dessa stackars drabbade människor kan få ett stödäven om de inte passar in helt i paragraferna!Anf. 77 Socialminister ():Fru talman! Jag tror att det, när det gäller denminskade vaccinationsbenägenheten, i huvudsak ärett informationsproblem. Det finns en växande orosom sannolikt kan förklaras av att det var ett tag se-dan vi hade de stora svåra epidemierna.Jag har följt debatten . Som jag ser det handlar det i högutsträckning om att föräldrar inte anser sig ha fåttinformation om de eventuella risker som kan finnasmed en vaccination. Det är viktigt att konstatera attdet just finns ett behov av en öppen information, avett samtal med personalen eller med en läkare, omman skulle begära det. Och det är det som man efter-frågar.Den andra frågan, som tog upp, ärprincipiellt mer komplicerad. Det är alldeles rätt attdetta inte är en ekonomisk fråga för samhället. Detkan möjligtvis vara en ekonomisk fråga för de drab-bade, även ifall jag tror att det kanske inte handlar omekonomi i första hand utan om en sorts erkännande avett problem.Det här handlar mer om den principiella fråganom att bygga upp ett ersättningssystem som grundarsig på samband som inte kan uteslutas. Jag har talatmed jurister kring detta. De säger att det är svårt attskapa ett fungerande system som grundar sig på sam-band som inte kan uteslutas. Jag är alltså tveksam tillatt införa den typen av ersättning. Jag menar att det istället gäller att möta människor med ökad informa-tion och med större möjligheter till samtal kring vac-cination. Och det gäller att se till att de system förersättningar som vi har verkligen fungerar, att de ärgenomskinliga och att man vet vad som gäller och vetvilka rättigheter man kan utveckla.Men jag är inte beredd att säga ja till tankenom att införa ett system som bygger på att man ska fåersättning för ett samband som inte kan uteslutas.Anf. 78 ():Fru talman! När det gäller informationsproblemetgör statsrådet och jag samma tolkning, likaså när detgäller just svårigheten, för dem som inte har sett epi-demier, att förstå hur pass allvarligt det här kan vara.I det fallet är vi inte oense.När det gäller den andra delen har jag svårt attriktigt se problemet så som statsrådet gör. Man när-mar sig det här på ett fyrkantigt sätt. Samhället hänvi-sar till paragrafer, och människor känner att samhälletvänder ryggen till dem. Det är ändå samhället somhar gått ut och rekommenderat det här och sagt att detär bra med tanke på samhällsskyddet att vi faktisktgenomför vaccinationer. Samhället står bakom åtgär-den, och när något händer vänder samhället ryggentill. Och känner säkert människor en stark brist påtilltro.Jag menar att det är principiellt farligt för sam-hället om människor börjar tappa förtroendet för detsom samhället har stått bakom i en sådan här fråga.Det sprider sig väldigt lätt. Jag vet inte om statsrådethar läst bok om det socialakittet och risken för att det börjar upplösas om maninte har tilltro till det allmänna. Det här är inte en storekonomisk fråga, men just det sociala kittet påverkas.Jag förstår det som statsrådet säger, att det är svårtatt hitta lagrum och sådant. När det gäller tidsmässigasamband kan man visserligen hävda att slumpen göratt några får autism eller epilepsi utan att det har medvaccinationen att göra; det råkar bara sammanfalla itiden. Men i det här fallet rör det sig om så få att jagtycker att man kan vara generös. Om det sammanfal-ler tidsmässigt med vaccinationen - det må vara sam-band eller inte - bör vi visa generositet, så att ingenkänner sig sviken när man har gått ut och rekommen-derat vaccination. Den tidsmässiga relationen är detsom föräldrarna kommer att förknippa med det här.Det här borde statsrådet kunna hjälpa till med. Jagtror att det skulle göra det lättare för väldigt mångamänniskor om de kände att de bemöttes på ett sådantgeneröst sätt av statsmakten.Anf. 79 Socialminister ():Fru talman! Ifall vi levde i den enklaste av världarskulle jag kunna säga: Visst, resone-mang låter förnuftigt, och det här skulle vara enkeltatt göra från samhället sida.Man kan pröva just den här frågeställningen medfolk som har sysslat med försäkringar och framför alltmed ersättningar och ersättningsprinciper. Det är klartatt de då påpekar att det naturligtvis öppnas ett myck-et stort fält kring mycket komplicerade frågeställ-ningar som gäller just ersättning för skador inom helasjukvården där man inte kan utesluta ett samband.Det är ganska få läkare som absolut kan säga att deutesluter ett samband. Det skulle i så fall vara att detinte finns något tidssamband eller något liknande såatt man kan utesluta det.