prot · GN0954 · 2000-01-21 00:00:00 — Därmed inte sagt att jag ska försöka be-stämma vad säger, men svaret görmig lite orolig. Avvisar den här tan-ken? Var det alltså medvetet som han avstod från attdeklarera den ståndpunkten?Anf. 92 () replik:Herr talman! Jag anser, som jag har sagt nu i snartsagt varje replik, att den politik som vi har fört harvarit felaktig. Den har varit yvig och överskattat vårkompetens och vårt kunnande. Visst ska vi hjälpafolk. Det har vi gjort . Men varför måste viav det skälet föra en politik som inte ens antalsmäs-sigt, per capita, finns i andra länder och där drivs avMiljöpartiet där de är representerade i beslutandeförsamlingar? Vad är det för unika kunskaper ochunik kompetens som just och svenskarna, ochframför allt svenska politiker av alla, besitter och somalla andra saknar? Det skulle vara trevligt att få svarpå den frågan.Anf. 93 ():Herr talman! När man kommer upp under rubri-ken Övriga frågor torde det vara möjligt att passeraflera ämnesområden, och den chansen tänker jag ta.Jag ska börja med kultur, och jag vill peka på enfråga som kommer upp till riksdags-behandling. Det gäller form och design i . Detär otvetydigt så att vi i är och har varit dukti-ga på det här området, och det gäller att vi behålleroch utvecklar den positionen.Det har kommit ett delbetänkande medtiteln för form och design, och mycket idet är bra och som jag hoppas kommer att genomfö-ras. Bl.a. tar man upp ett förslag om att skapa en nyinstitution som ska främja form- och designområdet.Innan jag går vidare vill jag dock flika in något omkultur i hela landet. Jag har tagit upp det här i kam-maren tidigare, och jag kommer attfortsätta med det. När vi pratar om lokaliseringar, såär det helt klart att det ibland är svårt att flytta påbefintliga verksamheter. Det har vi fått ett tydligtexempel på när det gäller ledningen för Sjöhistoriskamuseet.Nu är det fråga om ett nytt institut, en ny myndig-het, och då är det lite förvånansvärt att utredaren utanvidare slår fast att lokaliseringen ska ske till Stock-holm, inte minst mot bakgrund av att det i Göteborgredan finns en verksamhet som är både välrenomme-rad och har nätverksansvar inom design- och konst-hantverksområdet, nämligen museet.Nog borde det vara bättre att som en inledningsatsa på redan befintlig verksamhet och sedan, när vihar råd och möjlighet att bygga ut fler designcentrum,vilket kommer att behövas, återkomma till ,och Stockholm.I höstens kulturmotion från tog vi ock-så upp mer pengar till . Tyvärr harvåra farhågor då redan besannats, och det verkar somom man nu är tvungen att varsla personal om uppsäg-ning. Jag ska inte återigen redovisa kontrasterna ibidrag exempelvis till och Göte-borgsoperan. Men en snedfördelning är okej medtanke på nationalscen etc., men det måste vara måttapå kantringen.Så vill jag ta upp en helt annan fråga. Jag har i ochför sig interpellerat i frågan, men jag vill ändå beröraden här. Det kommer av och till rapporter om attmyndigheter inte klarar av att se sina beslut ur pers-pektivet barnens bästa. har jag läst omlänsrätter som i ärenden som rör adoptionsfrågor körtöver både kommunens familjerättshandläggare ochsocialnämnd. Det har gällt "äldre" par eller ensamstå-ende som därmed fått tillstånd till internationell ad-option. Onekligen får man tankarna att rätten mer sertill vuxnas önskan än till barnens bästa. Sedan kom iförrgår också med kritik mottingsrätterna om att de inte heller alltid ser till bar-nens bästa vid vårdnadstvister.Bakgrunden var den kritik som framförts i denallmänna debatten om att domstolar schablonmässigtförordnar om umgänge för små barn utan att ta hän-syn till dessa barns utveckling och behov. Slutsatsenav undersökning visar dessvär-re att domstolarna inte tar tillräcklig hänsyn till deyngsta barnens behov.Både i länsrätter och i tingsrätter handlar det troli-gen om att rättens ledamöter missar barnperspektivet.Jag anser därför att man måste se till att ledmaöter idomstolarna måste ha utbildning i FN:s barnkonven-tion och vad det innebär att se till barnens bästa, ettuttryck som jag återkommer till. Och om detta integer resultat, då tror jag att man måste överväga attinrätta särskilda familjedomstolar.Jag ska slutligen återgå till ur en an-nan aspekt. I ett antal föredrag och artiklar som jaghar hört om förut-sättningar framöver handlar det väldigt mycket omkunskap. Det är inte något som är främmande pånågot sätt för oss i som betonat utbild-ningsfrågorna och kunskapsinhämtandet i hög grad.Det ska givetvis genomsyra både grundskola ochgymnasium. Men det som framhålls är vikten avatt satsa på universitet och högskolor. De måste haresurser också för att hålla spetskompetens för attSverige ska fortsätta att utvecklas och för att vi ska fåbehålla både företag och forskning i landet. Det ärockså viktigt att universitetsresurserna fördelas rim-ligt inom så att de olika delarna av landet fårchansen att utvecklas. Liksom inom kulturen förefal-ler det då som om det finns ett rejält underskott iVästsverige.De senaste siffrorna som jag har tillgängliga visarpå klart färre platser i västsvenska regioner i förhål-lande till alla övriga regioner. Det gäller platser påhögskolor och universitet. Och det är inte rimligt medså stora skillnader. Vi är ganska många västsvenskarsom motionerat om att förändra föhållandet, men dethänder inget. Det är ju också så att antalet första-handssökande per plats är klart större i äni övriga . Och det kanske också säger en delom situationen.Jag hoppas och utgår faktiskt ifrån att man i detbudgetarbete som rimligen redan satts i gång för 2001och pågår i tar hänsyn till dessafaktorer.För övrigt, herr talman, anser jag att riksväg 40mellan och ska byggas ut tillmotorväg.Anf. 94 ():Herr talman! Skönhet för alla - en demokratiskrättighet. Så uttryckte sig samhällsdebattören ochförfattaren för 100 år sedan.Hon hävdade den estetiska fostrans betydelse somfolkbildare under 1900-talet.De politiska kraven ärganska lika många av dagens politiska krav, nämligenkortare arbetstid, högre lön, längre semester och bätt-re levnadsvillkor för de sämst ställda.Det är politiska krav vi känner igen, men skönhetför alla som en demokratisk rättighet får många atthöja på ögonbrynen . Då kan vi föreställa oss hurmänniskor reagerade för 100 år sedan.För betydde allas rätt till skönhet inteenbart rätten att ha vackra sköna saker omkring sig.Hennes vision handlade om ett samhälle i harmonioch balans - människa, natur och ting i balans medvarandra.Så här uttryckte hon sig: "- - - det vackra är allsicke här till livets överflöd, utan att man arbetar bätt-re, mår bättre, blir vänligare och gladare, ifall man isitt hem möter vackra former och färger på de ting,med vilka man omger sig. Förstår man att uppsökadet sköna i konsten och naturen, då inser man av egenerfarenhet att skönheten ger hjälp och lyftning ävenunder tyngsta arbetssläp. "Hon ansåg att skönheten var försummad i in-dustrisamhället.För industridesigner, pionjärerna ochefter , var god design och masspro-duktion grundbultarna som skulle utveckla den de-mokratiska rättigheten.Herr talman! Har det då hänt något under ?Har krav på skönhet till alla tillgodosetts?Är miljön i våra miljonprogramområden estetiskttilltalande? Jag tror inte det är så många som svarar japå den frågan. Men det finns goda exempel i minregion, Södertörnsregionen, och ute i landet därkommunerna tillsammans med hargjort en upprustning av den yttre miljön genomkonstnärlig utsmyckning.I folkhemmet skulle alla få en sund bostad ochgod vardagsmiljö. I den svenska modernismens bud-skap fanns framtidstron som byggde på att industrin,maskinerna, teknologiska innovationer och nya mate-rial skulle skapa ett bättre liv.Och visst har det skapats ett bättre liv. Men änsaknas mycket för att vi ska uppnå den harmoni ochbalans som talade om. För att det inte skabli en allt skönare värld för allt färre människor be-hövs kunskap. Våra barn måste tidigt få kunskap ochbli medvetna för att kunna se och uppleva skönhetoch utifrån sina egna behov ställa krav på sin demo-kratiska rättighet till skönhet.Nya och påSkeppsholmen är två av de viktigaste arkitektoniskatillskotten i på 1900-talet.Regeringens arbete med arkitektur-, formgiv-nings- och designfrågor inleddes med den kulturpoli-tiska propositionen 1996.År 1998 kom propositionen Framtidsformer -handlingsprogram för arkitektur, formgivning ochdesign. I propositionen föreslås mål för det fortsattaarbetet och införande av "skönhetsparagrafer" i lag-stiftningen. blir det alltså en demokratiskrättighet.Vi har redan sett resultat av lagstiftningen, fram-för allt när det gäller väg- och bostadbyggandet.Jag ska nämna några av de mål som är uppställdaför statens arbete på området.· Arkitektur, formgivning och design ska ges godaförutsättningar för sin utveckling.· Kvalitet och skönhet ska inte underställas kortsik-tiga ekonomiska lösningar.· Intresset för hög kvalitet inom arkitektur, form-givning och design ska stärkas och breddas.· Svensk arkitektur, formgivning och design skautvecklas i ett fruktbart internationellt samarbete.Designen har betydelse för ett framgångsrikt nä-ringsliv och bör ha en naturlig plats i en regionalnäringslivspolitik.Kommunerna har att utöver ansvaret för bygg-lovsprövning, planläggning m.m. också verka för enstads- och landskapsmiljö som är estetiskt tilltalande.Det räcker inte att ett par eller tre politiker fungerarsom kommunens skönhetsråd för att uppnå den mål-sättningen. Tyvärr är det så det ser ut i många av vårakommuner. I skönhetsråden bör det också finnasaktiva eteblerade konstnärer.Men för att vi ska få balans och harmoni i våra livkrävs det mer än en estetiskt tilltalande boendemiljö.Vi behöver en bostadspolitik som utgår från enhelhetssyn på människan och medverkar till att till-fredsställa sociala, kulturella, fysiska och psykiskabehov. Vi hört om detta också tidigare i dag.Bostadspolitiken ska bidra till integration och ge-menskap mellan människor. I den kulturella mångfaldsom finns i vårt samhälle och i många av våra bo-stadsområden finns det skaparkraft och kreativ för-måga att utveckla vårt kulturliv och att ge oss godaerfarenheter som är nödvändiga för internationelltsamarbete i en alltmer sammansatt värld.Avslutningsvis vill jag beröra konstnärernas vill-kor och hur vi ska få fler människor, unga och gamla,fattiga och rika, att bli delaktiga i vårt kulturliv.För att vi ska nå upp till de mål som staten har sattupp på form- och designområdet krävs det särskildainsatser. Förutsättningarna för att hantera designom-rådet har avsevärt förbättrats sedan arkitektur ochformgivning blev ett eget politikområde på Kulturde-partementet 1999.Sedan flera år tillbaka har önskemål framförts omskapande av en särskild museienhet för samtidakonsthantverk och design i . komdelbetänkandet Mötesplats för form och design, somLennart Kollmats talade om. För att få en utvecklingav svenskt konsthantverk och svensk design behövsdet en samlingspunkt, en mötesplats.I kommittédirektiven står det att hög kvalitet iformgivning och design är en viktig välståndsfaktor.Den har betydelse för allas vårt dagliga liv på bådedet estetiska och praktiska planet och för hur vårmiljö påverkas.Som jag tidigare nämnt satsar samhället på olikasätt för att främja en god utveckling inom svenskformgivning och design. Exempel på sådana sats-ningar är museiverksamheten vid iStockholm och i , särskildanäringslivsfrämjande insatser och utbildning viduniversitet och högskolor m.m.Men lika viktigt som det är med mötesplatser ochutbildning är det också att våra etablerade konstnärerkan överleva på sitt skapande arbete och inte tvingasbyta yrke.Vid utformande av trygghetssystem måste rimligahänsyn tas till konstnärernas speciella förhållanden.Regelverk får inte ställa upp sådana hinder att grun-den för det fria kulturlivet, dvs. kulturarbetarna själ-va, upphör att existera. Om vi inte tar speciella hän-syn kommer vi inte att ha några konstnärer kvar ochdet blir ingen nyrekrytering av yngre förmågor. Ochvilka ska då producera de vackra ting som vi behöveromkring oss i vårt dagliga liv?Ett samhälle som uttrycker en positiv syn påframtiden vinnlägger sig om att göra estetiskt välutformade miljöer. Formgivare, konsthantverkare ocharkitekter har ett utvecklat seende och en sensibilitetvad gäller form, proportioner, färger, material, rytmoch rörelse. Denna talang måste vi vara varsammaom och bättre ta till vara för att estetiskt utformademiljöer ska bli allas rättighet.Anf. 95 () replik:Herr talman! Jag vill tacka förhennes inlägg. För oss i var det mycketgrönt, och det var mycket angelägna frågor som be-rördes.Jag vill ta upp två saker. Den ena gäller arkitektu-rens utveckling i , och den andra gäller sko-lan. Jag tycker att det är speciellt roligt att höra ensocialdemokrat framföra de här synpunkterna. Vi harefter fått en stor utbyggnad av detsvenska bostadsbeståndet, vilken har karakteriseratssom ett slags lösning av problem,och ett ökat funktionellt välstånd när det gäller lägen-heter och andra bostäder. Det har varit bra, men manhar missat det estetiska. Det är alltså inte våra arki-tekters fel att våra förstäder ser ut som de gör.Det saknas något i den svenska skolan. Den harinriktats mot att utbilda lönearbetare, kanske av godaskäl, men den estetiska verksamheten har kommit påundantag. Min fråga är om i sitt partifinner gehör för de här frågorna, så att man kan fåstörre utrymme för t.ex. estetisk verksamhet i grund-skola och gymnasium.Anf. 96 () replik:Herr talman! Jag tycker nog att frågorna dis-kuteras mer än tidigare och att man inser vikten avestetiskt tilltalande miljöer. Det finns många godaexempel på att förskolebarn och även skolbarn fårmöta konstnärer och själva får vara aktiva i det härarbetet. Om man börjar tidigt med förskolebarnen, såatt de får ett behov av konst och konsthantverk, avkultur och det vackra, visar det sig att de också sökerupp det när de blir äldre. Om de inte kommer i kon-takt med detta blir den en värld som inte tillhör dem.Jag kan väl hålla med om att vi i vårt parti kanskeinte har varit så jätteduktiga på att ta vara på den härmöjligheten. Ska vi kunna omge oss med vackrasaker, möta behoven och må bättre, måste vi, som jagsade i mitt anförande, se till att konstnärerna har enmöjlighet att skapa sin konst.Anf. 97 () replik:Herr talman! Jag delar helt i den här frågan - helhetsperspekti-vet på människan och vikten av att man redan tidigtfår del av estetiska värden och även aktivt får utövaestetisk verksamhet. Det är också en viktig del av detsom skolan totalt syftar till. Den kreativa miljön ochdet konstnärliga sättet att se är viktigt även i de natur-vetenskapliga ämnena. Det är en resurs som männi-skan bör ha tillgång till oavsett om det gäller arbetesom ingenjör eller som konstnär.Jag kan bara varmt instämma i denna uppfattningoch hoppas också att vi i fortsättningen får en godsamverkan för att utveckla detta i verkligheten.Anf. 98 () replik:Herr talman! Det gläder mig att jag har helt samstämmiga uppfattningar. Vi fårväl jobba vidare med dessa frågor, inte bara i kultur-utskottet utan också i flera andra utskott.Anf. 99 () re-plik:Herr talman! och jag är uppenbarthelt eniga om vikten av skönhet i samhället. Det ärkanske typiskt att vi får vänta innan kulturenkommer upp i den allmänpolitiska debatten, menokej.Designen står för en del av skönheten. Det delbe-tänkande som refererar till handlar juinte om ett museum utan om ett centruminstitut fördesignfrågor. Det ska bl.a. använda sig av andra mu-seers föremål. Den principiella fråga som jag har omdetta nationella centrum är: Anser attett sådant nationellt centrum kan lokaliseras utanförStockholmsområdet?Anf. 100 () replik:Herr talman! Det är klart att det skulle kunna ske.Man pekar i delbetänkandet också på att det finnsmånga lämpliga ställen för detta, bl.a. ochMalmö. I de enkätsvar som har kommit in visar detsig dock att flertalet tycker att är den bästalokaliseringsorten. Det finns olika anledningar tilldetta. Bl.a. finns det flest institutioner i ,och vi saknar en sådan här arena just för design.Det gäller ett eftersatt behov. Man har länge talatom att man behöver den här mötesplatsen. Vi har inteminst flera utbildningar inom designområdet somsaknar tillgång till åskådningsmaterial, alltså desig-nutställningar. Detta är något av det som tas upp idelbetänkandet.Anf. 101 () re-plik:Herr talman! Jag är alltid rädd för att argumentetatt det redan finns flest institutioner o.d. i Stockholmska dyka upp. Med det kriteriet för lokalisering kanman inte placera någonting utanför Stockholm.Som själv har nämnt finnsRöhsska museet i . Det ligger vägg i väggmed högskolorna för design och konsthantverk, ochde har redan ett nätverksansvar för designområdet iSverige. Därför vore det rimligt att det nationellacentrumet placerades där.Vi vill ibland att kultur ska kunna placeras ut överhela landet. vet av egen erfarenhet atttrots att hon själv tar ställning för det både i kulturut-skottet och i kammaren är det omöjligt att flytta detbefintliga museet. Regeringen vill integöra så som uttalar. Det vore därför kanskelämpligt att förlägga ett nytt institut utanför Stock-holm.Anf. 102 () replik:Herr talman! Det är ju meningen att den här in-stitutionen ska vara en resurs inte bara för regionenutan för hela landet.Om det då finns många institutioner som är knut-na till just designområdet i så kan det juvara en lämplig placering.Men jag vill säga till : Vi får väljobba för att det blir en bred satsning på designområ-det i hela landet och att samordningsinstitutionen iStockholm också kan verka för det. Vi får väl se vardet hela landar, men med risk för att göra LennartKollmats besviken tycker jag väl att idet här delbetänkandet har dragit en slutsats som jagkan instämma i.Anf. 103 ():Herr talman! Jag ska avsluta den här allmänpoli-tiska debatten med en fråga som sällan diskuteras isamhället, varken av oss här i eller ute ilandstingen och kommunerna. Den gäller situationenför många i vårt samhälle. De finns överallt, mittibland oss, men vi hör dem sällan tala. Det är dekommunikationshandikappade, en undanskymdgrupp.Herr talman! I placerastalsvårigheter med rätta i den första prioriterings-gruppen. Stamning är ett svårt och ofta livslångt han-dikapp som försämrar livskvaliteten för den somdrabbas. Att inte ha ett tal som flyter som hos andramänniskor leder ofta till frustration, förtvivlan ochstörda sociala relationer. Studier och yrkesliv påver-kas, och den enskildes kapacitet kommer inte till sinrätt, vilket medför stora ekonomiska förluster förindividen och för samhället.Många människor är drabbade. Det gäller faktisktca 60 000 personer i som lever med det härsvåra handikappet, och det är avbarnen. Visst har man från samhällets sida satsat endel resurser på stamningshandikappet, men de harvarit helt otillräckliga hitintills.Jag har tidigare tagit upp stamningshandikappet ien interpellation, och jag har också initierat en motioni ämnet, men frågan är alldeles för viktig för att släp-pas.Herr talman! Jag menar att regering och riksdagmåste ta ett helhetsgrepp om stamningsproblemati-ken. Frågan berör flera departement och riksdagsut-skott. Arbetet på en nationell handlingsplan för han-dikappolitik pågår just nu inom Socialdepartementet.I den handlingsplanen måste kommunikationshandi-kappen få tillräckligt utrymme och beaktas i relationtill de handikappades stora svårigheter i samhället.Ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och lands-ting måste också göras klar, och huvudmännen måstefå tillräckliga resurser för att klara sina uppgifter.När det gäller staten måste man satsa ordentligt påforskning och metodutveckling. Det har varit svårt attintressera forskare och kvalificerade logopeder, efter-som området har varit så ekonomiskt eftersatt. Kom-munerna har ansvaret för att stammande barn får ettbra bemötande i skolan och att lämpliga stödåtgärdersätts in. Landstingen svarar för barnavårdscentralernaoch måste kunna erbjuda de rätta habiliteringsåtgär-derna till både barn och vuxna. Ett stort problem är juatt det finns en svår kompetensbrist i både kommuneroch landsting.Herr talman! För att vi ska komma till rätta medde här problemen behöver ett resurscentrum förstamning skapas som i samarbete med forskningsin-stitutioner kan utveckla behandlingsmetoder ochbygga upp en kunskapsbank. Kommuner och lands-ting kan då köpa tjänster och få hjälp med att byggaupp den egna kompetensen. Men för att detta ska varapraktiskt genomförbart krävs dock att staten bidrarekonomiskt, dels till forskning vid universitetsinstitu-tionerna, dels till uppbyggnad av ett sådant resur-scentrum.Herr talman! Själv har jag varit stammare ,och jag har under den tiden levt med den börda somdet innebär att inte alltid i tal kunna ge uttryck åt sinatankar, att inte kunna svara på frågor, ja, kanske inteens handla ett äpple, därför att får man intefram ordet "äpple".Herr talman! Vi måste därför satsa helhjärtat pådenna handikappgrupp som utan att höras har detmycket svårt.Anf. 104 ():Herr talman! Jag är glad att den här frågan komupp, och i och med att detta var det sista anförandetbetonas också vikten av den.Vi har här i haft en propositionfrån regeringen som har antagits här i somgäller stöd till funktionshinder och en omorganisationav verksamheten som sedan kommer att pågå underen rätt , bl.a. med bildningen av s.k. region-centrum för uppbyggnaden och samordningen avkompetens i landet. Jag tror att det kan vara en väg attgå. Det är viktigt att det just nu påpekas att den härgruppen måste uppmärksammas särskilt.En annan pågående sak är lärarutbildningen. Detkommer en proposition om en ny lärarutbildning, ochdå är det väl också viktigt att vi uppmärksammar denhär frågan och får med utbildningen av landets lärare,så att de både från förskola, grundskola och gymnasi-um kan ta upp de här frågorna rätt.Anf. 105 ():Herr talman! Det är ju så det ligger till: Det här ärett problem i skolorna, därför att flertalet lärare,skulle jag vilja säga, inte har någon kunskap om dethär handikappet. Vi vet ju att bemötande av männi-skor som har ett talhandikapp är så oerhört viktigt.Som jag nämnde berör den här frågan flera de-partement: , Näringsdeparte-mentet, eftersom det är fråga om att människor skakunna få ett jobb, och Utbildningsdepartementet.Beträffande frågan om regionala centrum tror jagatt det vore alldeles utmärkt, men kanske skulle manbehöva en central resursenhet som kan samla ihop kunskap som förhoppningsvis kan komma frampå universitet och andra ställen.Anf. 106 ():Herr talman! Jag tror att det är just den typen avkoncentration som behövs, i synnerhet i ett litet landsom , där det är omöjligt att utveckla kompe-tens över hela landet i ett speciellt område.Däremot kan man kombinera det med andra typerav stödåtgärder. Vi har ett liknande problem när detgäller läs- och skrivsvårigheter, dyslexi, som också ärett eftersatt område. Jag tror att vi faktiskt nu har fåtten uppmärksamhet kring de här frågorna som gör i samverkan, när det här arbetet pågår, kan få ettstort steg framåt.Jag tycker att de här förslagen är väldigt viktigaoch att frågan ska uppmärksammas. Jag ser framemot en samverkan kring detta under de närmasteåren.Anf. 107 ():Herr talman! Tack för det!