prot · GN0955 · 2000-01-25 00:00:00 — Jag anserdärtill att regeringen skyddar sig genom att - somvanligt - säga: Vi har tillsatt en utredning som skalösa de här problemen.Jag måste därför upprepa mina frågor: Vad avserregeringen göra t.ex. på IT-området, så att människorkan känna trygghet på det området? Kommer alladelar av vårt land att få tillgång till den infrastruktu-ren på lika villkor? Vad avser regeringen göra meddet finmaskiga vägnätet och vägunderhållet på det-samma? Vad vill regeringen när det gäller den motorpå landsbygden som jag anser att jordbruket är?Kort sagt: Vad vill regeringen göra för att förbätt-ra servicen i Småortssverige och på den svenskalandsbygden?Anf. 90 Näringsminister ():Fru talman! Det är inte så att jag inte delar den orosom uttrycks. Jag har stått här i talarstolenoch talat om att är tudelat, på grund av att vipå vissa ställen har en oerhört snabb tillväxt och påandra ställen en mycket låg tillväxt. Det är regering-ens liksom denna kammares sak att försöka finnavägar att få tillväxt överallt. Vi är överens om det.Sedan har naturligtvis frågan om flyg och tåg enoerhört stor betydelse för mindre orter. När det gällerflyg vill jag bara erinra om att flera mindre flygfältsom har en stor betydelse för orter har öppnats underde och delfinansierats av staten.När det sedan gäller frågan om bredband kan mankonstatera, och det har sagts tidigare här i kammaren , att det är få länder som så snabbt har byggt utbredbandskommunikationer inom IT som -få länder. Det har gått oerhört snabbt. Men problemetär att vi inte har lyckats få det lika snabbt överallt.Då vill jag uttrycka det så här: Detta rör bådemarknaden och om staten. Marknaden har klarat ochkommer att klara detta oerhört bra i storstadsområde-na och i många städer därutöver. Men vi behöverockså med all sannolikhet skjuta till stöd för mindreorder för att kunna få en snabb utveckling av bred-band.När det gäller bredband finns det också ett litetmissförstånd. Inte minst driver ju linjenatt det ska var optokabel eller svartkabel som mangräver ned. Men bredband är ibåda ändarna, för att nu ha en teknisk definition. Detinnebär alltså att detta likaväl kan ske via radiokom-munikation och på annat sätt. Därför menar jag att viockså måste ha konkurrens, och vi måste även bedö-ma vilken teknik vi ska använda.Jag kommer att förelägga riksdagenen IT-proposition. Där kommer jag mycket noggrantatt kunna redogöra för och lägga fram förslag ombredbandsutbyggnad, dvs. infrastrukturen, frågor omstaten som ordningsman och en hel del andra frågorom regelverket för att snabbt få ut detta.När det sedan gäller landsbygden och landsbyg-dens utveckling har det ju visat sig att vi har en kraft iSverige, som också nämndes här, och det är byalagen.Vi har en oerhörd kraft bland dem. Där man har star-ka byalag, och där man får ett rimligt stöd för detta,kan vi också se en fantastisk utveckling. Mångagånger handlar det om basverksamhet som t.ex. jord-bruk, men man har också mycket annan verksamhet.Det kan vara turism, tillverkning, service etc. Det ärden utvecklingen jag tror att vi måste gå vidare med.Därför har vi också beviljat 9 ½ miljon kronor tillFolkrörelserådet, som faktiskt spelar, både som opi-nionsbildare och som idégivare, en väldigt viktig rolli detta avseende.Anf. 91 ():Fru talman! Vi tycks vara överens om att Sverigehåller på att kantra. Det är ju så, vilket har konstate-rats här i kammaren, att av Sveriges289 kommuner är det, nu , litedrygt 200 som minskar. Det är därtill samma kom-muner år . Några står stilla, och bara ungefärett tjugotal ökar. Detsamma kan konstateras när detgäller den inomkommunala utvecklingen. Det finnskommuner som inte kommer att få ihop en normalskolklass , där barnafödandet är så lågt inte kommer att kunna fylla en enda skolklass.Då måste jag återigen fråga om det i denna lillaskola, som det trots allt finns några elever i, inte skafinnas samma möjlighet att ta till sig kunskap över denya medierna som det gör i den stora skolan i denstora staden, både i skolan och , om intelille i den lilla skolan ska kunna spela på sam-ma sätt som samma skulle kunna ha gjort omhan hade bott i en lite större stad.Jag upprepar alltså: Med tanke på det jag har refe-rerat till, nämligen befolkningsutvecklingen, tyckerjag att det snabbt borde läggas fram en strategi frånregeringens sida om hur man avser att lösa kommuni-kationerna och den breda utbildningen av folket, hurman ser på demokratiaspekterna i alla delar av landetoch hur man sprider kulturen i alla delar av landet.Det går inte att vänta på den utredning som regering-en och ministern har tillsatt.Slutligen vill jag fråga om vi skulle kunna tänkasvara överens om en princip, nämligen principen attingen bygd är för liten för att ha rätten att överlevaoch att det är medborgarna där som ska avgöra sinframtid och att den inte ska dikteras uppifrån.Anf. 92 Näringsminister ():Fru talman! Jag inser mer än väl problemet medbefolkningsutvecklingen, men jag tror att vi ändåmåste klara ut vad det är. Det är faktiskt så att vi harför låga födelsetal. Det föds alltför få i förhållande tillhur många som dör.Jag kan ta som exempel. Det har flyt-tat ut ungefär 5 000 människor från underalla år, om man går tillbaka i historien. Men förrflyttade det in relativt många, framför allt under desenaste tio åren då vi hade en invandrarpolitik somledde till att många invandrare fick sin introduktion idet svenska samhället i många mindre kommuner iNorrbotten. Men flyttade dessa ut, och dåsåg man hur befolkningstillväxten doppade.En annan sak är att det förr, och detta är det storaproblemet, var många som flyttade in, om vi nu fort-sätter att tala om . är det inte alls såmånga som flyttar in.Med detta vill jag ge en beskrivning, och detta harbehandlats i den utredning som interpellanten sitter ioch är väl kunnig i. Därför kan man inte försökabeskriva det som om regeringen jagar i väg männi-skorna från dessa glesbygder, utan det finns en för-klaring bakom detta.Vi talar inte om kommuner. Vi har inte kommunerdär det inte finns skolklasser. Men det finns byar ikommunerna där det inte finns skolklasser och där detfinns ett eller två barn. Man har långa pendlingsav-stånd, och man får hitta olika lösningar. Men omdessa byar ska kunna överleva måste det självklartfinnas en grundtrygghet och en grundservice. Men detmåste också bygga på att det finns en vitalitet i byn.Vi har byar där det bor kanske 30-40 människor iåldern . Om jag får vara lite skämtsam kanjag säga att det då inte är så lätt att få dessa att födaen massa barn, utan det måste finnas en vitalitet i byndär det finns människor med eget engagemang. Dethjälper inte vad staten gör i detta fall. Vi har lantbrevbärare, och vi har en mängdolika saker som ger en bra service. Men än en gångvill jag påstå att jag har erfarenhet av detta som f.d.landshövding i . Jag har sett det. Jag harsett byar som snabbt har utvecklats just på grund avdetta engagemang. Med detta har jag inte sagt attstaten inte ska ta sitt ansvar. Det bästa exemplet ärposten och lantbrevbärarna. Det finns ingen som harså bra service - inte ens jag som bor på -när det gäller posten som en som bor i en by och somhar en lantbrevbärare som kommer en gång om da-gen. Och det är bra. Det ska vi värna om. Men detmåste också finnas en egen kraft, och den ska varamed och stimulera.Vi gjorde ett projekt i som kalladesUpp. Det handlade just om att sätta fart på byarnatillsammans med byalagen. Jag kan bara konstateraefteråt att det gav oerhört goda resultat. Men precissom sägs så kom det inte uppifrån. Det var inte någonnäringsminister eller någon annan begåvad personsom tilldelade olika åtgärder, utan det var regionenoch själva byn som själva tog tag i detta. Och det ärviktigt, tillsammans med de åtgärder som staten kanbjuda på.Anf. 93 ():Fru talman! Vi kan vara överens, ministern ochjag, om att utveckling inte går att kommendera fram.Vi lever inte i ett sådant samhälle, och jag tror för dendelen inte heller att vi vill leva i ett sådant samhälle.Men jag hoppas ändå för Småsveriges del, för densvenska landsbygdens del, att de nu aviserade propo-sitionerna som vi har sett i propositionsförteckningenändå innehåller sådana element som gör att densvenska landsbygden och Småsverige kan se medtillförsikt an och att inte alla åtgärderinväntas tills den regionalpolitiska utredningen blirklar. Därefter ska det då skrivas en proposition, ochden ska remissbehandlas, osv. Då är jag rädd för attdet är för sent på väldigt många platser i vårt land.Därmed vill jag tacka för debatten.Anf. 94 Näringsminister ():Fru talman! Jag vill avsluta med att säga att jagdelar den uppfattningen. Vi kommer från regeringenbåde vad gäller arbetsmarknadspolitiken och andraåtgärder i vår för denna kammare kunna presentera enhel del förslag som kommer att få en utveckling somleder till att tillväxten och människors väl och ve intebara handlar om storstaden.Jag vill också säga att det är en ynnest att få bo ien mindre kommun och att få bo på landsbygden närdet gäller miljö, natur och naturupplevelser och närdet gäller tystnad och lugn. Så vi kan inte stå här ikammaren och måla skräckbilder. Människor bor därdärför att de trivs, och människor ska ges möjligheteratt bo där just därför att de trivs. Och det ska vi till-sammans bidra med.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av andrevice talmannen att ajournera förhandlingarna omkringfem minuter.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 20.03.16 § Svar på interpellation 1999/2000:94 omfunktionshindrade elevers rätt att välja skolaAnf. 95 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig vilkakonkreta åtgärder jag avser att vidta för att stärkafunktionshindrade barns och ungdomars rätt ochreella möjligheter att välja skola samt om jag är be-redd att ta upp och fort-satta existens till förnyad prövning.Jag vill inledningsvis framhålla att jag delar To-mas uppfattning att det är viktigt att barnoch ungdomar med funktionshinder ska ha möjlighetatt välja en skola som har tillräckligt kunnande, meden trygg miljö och där undervisningen är långsiktig.Som så riktigt konstaterar är mångafunktionshindrade barns behov omfattande. Genomatt gruppen elever med funktionshinder inte är homo-gen, utan omfattar barn och ungdomar med vitt skildahinder och problem, varierar dessutom behovet avinsatser från skolans sida. För elever med flerfunk-tionshinder ställs särskilt stora krav på kompetens.Enligt min uppfattning finns det dock en verkligmöjlighet för barn och ungdomar med funktionshin-der att välja skola först när en utbildning anpassadefter deras behov kan erbjudas i den egna kommuneneller inom dess närområde. Jag har redan i tidigareinterpellationssvar slagit fast att en av hörnstenarna isvensk handikappolitik är att barn och ungdomar medfunktionshinder ska ha rätt att bo hemma med sinaföräldrar, eller i deras närhet. För att möjliggöra dettakrävs ofta flera och samordnade insatser.Handikappreformen innebär att personlig assi-stans alltid ska övervägas för att göra det möjligt förbarn och ungdomar med funktionshinder att bo hem-ma. Inom skolans område ska särskilt stöd erbjudastill elever som är i behov av sådant. För elever medfunktionshinder innebär det att hela skolsituationenkan behöva anpassas utifrån den enskilde elevensbehov. Det kan betyda att åtgärder behöver vidtasbåde i den pedagogiska och i den omgivande miljön.Ett kompetent bemötande av eleverna är mycketbetydelsefullt.Det beslut som fattade den 3 november1999, med anledning av FUNKIS-propositionen,innehåller olika åtgärder för att stärka skolhuvud-männens möjligheter att erbjuda en skola som svararmot dessa krav. Genom att statens resurser för stöd ispecialpedagogiska frågor samordnas i en myndighetstärks stödet till skolhuvudmännen. Utökningen avverksamheten vid respektive Hällsbo-skolans resurscenter förstärker möjligheten att nå brahelhetslösningar för de barn och ungdomar som be-rörs av dessa båda verksamheter.En annan åtgärd som regeringen aviserade iFUNKIS-propositionen innebär att skyldighet attupprätta åtgärdsprogram för elever i behov av särskiltstöd införs i samtliga skolformer för barn och ung-dom. gäller detta endast för , speci-alskolan och sameskolan. Vidare satsas särskildamedel på kompetensutveckling för undervisning avelever i behov av särskilt stöd, bl.a. elever med funk-tionshinder, samt på pedagogisk forskning avseendeelever med funktionshinder.Jag vill också påminna om att Skollagskommitténska utreda och föreslå hur en ökad rättssäkerhet kanåstadkommas för eleverna samt utreda om statenssanktionsmöjligheter behöver stärkas. Jag har vidarenyligen tagit initiativ till en expertgrupp som skadiskutera frågor kring ökad måluppfyllelse och eleveri behov av särskilt stöd. Dessutom har isitt regleringsbrev fått i uppdrag att genomföra enstudie av orsakerna till att elever lämnar grundskolanoch gymnasieskolan utan fullständiga betyg samt tillatt en grupp elever vid det individuella programmetinte går vidare till studier på nationellt eller specialut-format program. I det sammanhanget ska Skolverketsärskilt uppmärksamma elever med funktionshinderoch bedöma de insatser som görs för denna målgrupp.Frågor om bemötandet av personer med funktions-hinder kommer att tas upp i den handikappropositionsom regeringen avser att lägga fram under våren.På fråga om jag är beredd att taupp och fortsatta existenstill förnyad prövning kan jag bara säga att det inte äraktuellt att riva upp beslutet att dessa båda skolorsuccessivt ska avvecklas som statliga specialskolor.Riksdagen har fattat beslut i denna fråga.Reformen ska utvärderas i sin helhet. Det gäller na-turligtvis även besluten avseende ochHällsboskolan. Jag har dock stort förtroende för debåda resurscentren och deras bedömningar. Jag ärövertygad om att de kommer att utnyttja de nya möj-ligheter som ges att stärka stödet till kommunernaför elever som har behov av det, som dekommer att göra professionella bedömningar av närenskilda elever faktiskt bör erbjudas visstidsplaceringvid resurscentren.Anf. 96 ():Fru talman! Jag får tacka statsrådet för svaret. Detär angelägna problemställningar som jag redovisaroch frågor som jag söker svar på.Vi är många som anser att detta med att kunnavälja skola och att det finns en mångfald av alternativär viktigt för alla barn, även för barn med funktions-hinder. De är helt beroende av att skolan de går i hartillräckligt kunnande, att miljön är trygg och att un-dervisningen är långsiktig. Tyvärr är valmöjligheternai dag mycket begränsade.Även barn med funktionshinder måste ha möjlig-het att välja skola. Då ska den möjligheten inte baraomfatta den kommunala skolan utan också friskoloroch specialskolor.Men verkligheten är ju en annan. Vi vet attinformationen till de familjer som har barn medfunktionshandikapp brister. Den är rent utsagt dålig. Vi ser kommunala avslagsbeslut när de förfram tanken att välja skola.Jag ställde några frågor. En av dessa var: Vilkakonkreta åtgärder avser statsrådet att vidta för attstärka funktionshindrade barns och ungdomars rättoch reella möjlighet att välja skola?Statsrådet säger i sitt svar så här: "- - - jag delarTomas uppfattning att det är viktigt attbarn och ungdomar med funktionshinder ska ha möj-lighet att välja en skola som har tillräckligt kunnande,med en trygg miljö och där undervisningen är lång-siktig." Så långt tyckte jag att svaret var bra.Det märkliga är att statsrådet har varit med ochdrivit igenom en stegvis avveckling av de statligaspecialskolorna och Ekeskolan.Men den positiva synen på funktionshindradesmöjligheter att välja skola blir någonting annat närman fortsätter att läsa svaret. Statsrådet fortsätter såhär: "Enligt min uppfattning finns dock en verkligmöjlighet för barn och ungdomar med funktionshin-der att välja skola först när en utbildning anpassadefter deras behov kan erbjudas i den egna kommuneneller inom dess närområde. "Slutsatsen kan ju bara bli en. Statsrådet anser inteatt barn och ungdomar med funktionshinder ska kun-na välja. Nej, statsrådet har ju med det svaret de factoklargjort begränsningar i deras möjligheter. De ärhänvisade till att välja inom kommunen eller i kom-munens närområde. Det går inte ihop. Å ena sidanska det vara si, å andra sidan ska det vara så.Jag saknar också i svaret besked om vilka reellaförslag som statsrådet avser att komma med. Eller skajag tolka svaret på det sättet att det inte kommer någraförslag, att det som återges i detta svar egentligen inteär vad statsrådet arbetar efter, just att det är viktigt attfunktionshindrade ska ha möjlighet att välja skola?Anf. 97 ():Fru talman! Nedläggningen av ochHällsboskolan tycker jag är mycket beklaglig. Jaghoppades länge att inteskulle besluta om den.Orsaken till att den är så tråkig är att det inte finnsnågra garantier i det beslut som fattade ihöstas för att det blir någon ersättning till de svårthandikappade barnen för den kompetens som finnspå de här skolorna. De blir i mycket stor utsträckningutlämnade till de enskilda kommunernas förmåga, deenskilda kommunernas vilja att utveckla verksamhe-ter som passar dessa barn.Vi talar alltså, fru talman, om mycket svårt fler-handikappade barn, som det inte finns så många av ivarje kommun. Det kanske bara finns ett eller ett parsådana barn i en kommun. Då kan man föreställa sigvilka möjligheter en kommun har att utveckla envärdefull verksamhet för dessa barn, även om man fårstöd av resurscenter.De här barnen är dyra och det ska de också vara.Som någon förälder sade i debatten : Har manbestämt sig för att rädda de här barnen till livet skaman också göra allt för att ge dem ett värdigt liv.Tanken om integration, dvs. att barnen ska gå iskola på sin hemort, gärna tillsammans med andraicke handikappade barn, är positiv i många fall. Menvi vet att olika grupper med föräldrar till barn medfunktionshinder har väldigt olika uppfattningar. Desom är hörselskadade vill gärna gå tillsammans medandra hörselskadade. Många synskadade vill gå till-sammans med barn utan handikapp.Det helt avgörande intrycket i diskussionen kringEkeskolan och var ju att föräldrarnatill de barnen kände att någon garanti för att derasbarn får en bra skola inte ges om man inte behållerspecialskolan.Sedan finns det andra saker som ytterligare mins-kar möjligheten att hjälpa de här barnen, bl.a. att den isig utmärkta handikappreformen som genomfördesför successivt har urholkats och atträtten till personlig assistent inte är lika självklar somden var för sex sedan.Folkpartiet förde i sitt förslag i anslutning till denhär propositionen fram att vi skulle få en särskildstatlig peng som skulle följa ett svårt funktionshindratbarn och både öka valfriheten och garantera resurser,oavsett vilket ekonomiskt läge den enskilda kommu-nen befinner sig i. Men utan några sådana garantierom en förstärkt handikappreform och en garanteradpeng per barn finns det ingen garanti för att inte dessabarn får det sämre.Jag beklagar det här beslutet, fru talman.Anf. 98 Statsrådet ():Fru talman! Det finns ingen skillnad för ettbarn som har funktionshinder eller ett som inte harfunktionshinder när det gäller rätten att starta ellervälja en fristående skola. Det är precis samma möj-ligheter som gäller. Det som skiljer dem åt i praktikenär att det om man har ett funktionshinder också oftakrävs en speciell kompetens hos den personal somska möta det enskilda barnet eller dess klasskamrater.Vi har ett antal fristående skolor som är justför funktionshindrade elever. Vi har t.ex. elever medAspergers syndrom, vi har skolor för elever meddyslexi. De har en fristående särskola. Föräldrar harvalt att själva starta en sådan skola därför att de harsett att just den formen har passat deras barn bättre.När vi arbetade med blev viuppmärksammade på att det också fanns en gruppföräldrar med döva barn som ville starta en friståendeskola. Så möjligheten finns. Det finns inga som helstformella hinder för att göra det. De gånger vi har haftsamtal med föräldrar har det just handlat om att manmåste veta att man har en kontinuitet i sin personal.Men vi ser också gärna att valfriheten ska kunnagälla hemma i kommunen. Det måste också varamöjligt att välja den kommunala skolan. Därför är detviktigt att vi ständigt utvecklar kompetensen just hospersonalen i de kommunala skolorna. Om inte denpersonalen har kompetensen har vi ju inte den fullavalfriheten, som jag skrev i mitt svar på interpellatio-nen. Först då kan vi säga att vi kan erbjuda den till defunktionshindrade eleverna.Sedan kan det finnas rent praktiska hinder iblandsom man också måste ta hänsyn till och även gör idialog med föräldrarna när det gäller utformningen avde här skolorna. Det har vi också gjort vid våra mö-ten. Vi har diskuterat med föräldrar vilka möjligheteroch vilka hinder som kan finnas.Men jag vill understryka att det absolut inte finnsnågon som helst särbehandling om det skulle gällabarn med funktionshinder eller barn utan när detgäller möjligheten för deras föräldrar eller andra attstarta en fristående skola för just de eleverna.Anf. 99 ():Fru talman! Jag konstaterar att statsrådet ägnadestort utrymme åt det formella. Det formella är en sak,men verkligheten svarar inte alltid upp mot vad detformella ger uttryck för, som statsrådet redovisar här.Vi kanske ska börja titta närmare på verkligheten istörre utsträckning än vad som görs och kon-statera att kommunala företrädare säger nej tillmånga som vill välja.Vi kan också konstatera att kommunala företräda-re ofta säger att de inte klarar uppgiften att ta handom de barn som går på Hällsboskolanoch på . Verkligheten kräver nog andrabesked än den redovisning som statsrådet har gett här.Jag konstaterar att statsrådet inte är beredd att härredovisa reella förslag och verkliga möjligheter fördessa grupper att välja skola.Nästa fråga är: Är statsrådet beredd att ta uppHällsboskolans och fortsatta existens tillförnyad prövning? På den säger statsrådet: Det är inteaktuellt att riva upp beslutet att dessa båda skolorsuccessivt ska avvecklas som statliga specialskolor.Det är beklagligt, särskilt med tanke på vad stats-rådet sade i den debatt som vi hade om detta. ärdet annat ljud i skällan. Hon sade då: Det är alltså intesant att ska stängas. Detta framgår avprotokoll 1999/2000:20 . Det voretrevligt om historieskrivningen ändrades i förhållandetill den redovisning som återfinns i svaret.Jag önskar en omprövning. Föräldrarna till de härbarnen önskar en omprövning. Barnen önskar enomprövning. Även anställda önskar en omprövning.Detta är verkligheten.Anf. 100 ():Fru talman! Jag vill bara ytterligare en gång på-minna om att det utvecklande av kompetens i kom-munerna som skolministern talar om är en väldigtosäker och lång process med tanke på de barn som vitalar om. Det är en annan sak om det gäller en katego-ri av barn som det finns många av. Det är fråga om fåbarn med flerhandikapp, som behöver mycket speci-alutbildad och specialkompetent personal. Risken ärtvärtom att följden blir en isolering av de här barnen.Det kan i en kommun finnas etteller två svårt handikappade barn. har man kanske inte några sådana barn i kom-munen. Vi har inte garantier för att kommunernabörjar samarbeta och bygga upp några slags gemen-samma skolor för dessa barn eller för att de får en fastlärarkår med den kompetens som krävs.Min sammanfattning blir därför att det här olyck-liga beslutet är konsekvensen av att man slaviskt harföljt en princip, i detta fall principen om integration,trots att det i verkligheten inte finns någonting somtyder på att den principen leder till något som är bätt-re för barnen.Anf. 101 Statsrådet ():Fru talman! har ställt frågan omfunktionshindrade elevers rätt att välja skola. Jag hartalat om för att ingenting är annor-lunda för de funktionshindrade eleverna i förhållandetill elever utan funktionshinder. De har samma rätt attvälja skola. Det finns inte heller några begränsningarför föräldrar eller andra som vill starta en skola förfunktionshindrade elever. Precis lika villkor gäller.Det finns ingen skillnad.