prot · GN09101 · 2000-04-27 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1999/2000:101Torsdagen den 27 aprilKl. 10.00 - 17.5819.00 - 23.09Det justerade protokollet beräknas utkomma ------------------------------------------------------------------1 § Anmälan om fördröjda svar på interpella-tionerTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1999/2000:345Till riksdagenInterpellation 1999/2000:345 av () om asylärenden.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den16 maj 2000.Skälet till dröjsmålet är utlandsresor.Stockholm den 19 april 2000UtrikesdepartementetMaj-Inger KlingvallInterpellation 1999/2000:358Till riksdagenInterpellation 1999/2000:358 av Ulla-BrittHagström (kd) om läkare utan uppehållstillstånd.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den16 maj 2000.Skälet till dröjsmålet är utlandsresor.Stockholm den 19 april 2000UtrikesdepartementetMaj-Inger KlingvallInterpellation 1999/2000:346Till riksdagenInterpellation 1999/2000:346 av om an-svar för barn i familjevåldssituationer.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den9 maj 2000.Skälet till dröjsmålet är att jag inte kunnat finnaen debattdag som passar både interpellanten och mig.Stockholm den 11 april 2000SocialdepartementetLars EngqvistInterpellation 1999/2000:355Till riksdagenInterpellation 1999/2000:355 av om dextropropoxifen.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den9 maj 2000.Skälet till dröjsmålet är att socialministern intekunnat finna en debattdag som passar både interpel-lanten och honom.Stockholm den 18 april 2000SocialdepartementetEnligt uppdragErna Zelmin-ÅbergExpeditions- och rättschef2 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återLagutskottets betänkanden /2000:LU17-LU193 § Förstärkt strålskydd, m.m.Föredrogsmiljö- och jordbruksutskottets betänkande1999/2000:MJU15Förstärkt strålskydd, m.m. (prop. 1999/2000:52).Anf. 1 ():Fru talman! ska vi behandla ett betänkandeom förstärkt strålskydd som bygger på en propositionfrån regeringen. Vi tycker att det är bra med denförändring som är föreslagen, att man bl.a. ska införatillståndsplikt för deponering, återvinning och återan-vändning av avfall från kärnanläggningar. Det harblivit mer aktuellt än vad vi kanske trodde när vijusterade betänkandet i och med de tidningsuppgiftersom har funnits om problemenmed cesiumhalter i askan från biobränslen, som i sintur beror på den kärnkraftsolycka som var i Tjernobylför sedan.Det är också bra att strålskyddslagen blir tillämp-lig på externa arbeten. Vi har ingenting att erinra motden hanteringen, och det finns inte heller några mo-tioner till propositionen. Det som är mera intressantoch viktigare att diskutera är hanteringen av kärnav-fallet. Det är ett problem som vi själva har skapat.Om vi inte hade haft några kärnkraftverk hade vi intehaft något avfall. har vi det, och det är väl tur attdet finns en energiuppgörelse, att vi har inlett av-vecklingen av kärnkraften, även om takten möjligenskulle ha kunnat vara betydligt snabbare.Det jag tror att vi alla är överens om är nödvän-digheten att vi tar hand om vårt eget avfall. Det här ärnågot som vi har producerat i , och vi måste tahand om det i på rätt sätt. Det vi måste göraär att försöka hitta bästa möjliga metod och bästamöjliga plats. Det här är väldigt svåra frågor att avgö-ra för oss som är lekmän. Det är också ganska svårtatt avgöra för dem som har den tekniska kunskapen.Det handlar om en förvaring som gäller för de mångahundra, t.o.m. tusentals, år som det här avfallet ärfarligt. Ingen av oss vet hur det samhälle ser ut somska se till att avfallet inte kommer i orätta händer ellerförorsakar skador på människor och miljön.Därför är det oerhört viktigt att det är en ordentligdemokratisk process kring hanteringen av det svenskakärnavfallet. Det är också viktigt att det finns ekono-miska förutsättningar att bedriva opinionsarbete pånationell nivå. Frågan har varit uppe i tidigare sam-manhang, men jag tycker att det är viktigt att ändålyfta fram den.Det är viktigt att så många människor som möjligtfår en möjlighet att bilda sig en uppfattning om och taställning till hur vi ska hantera frågan och också dis-kutera det problem det faktiskt är att vi inte riktigt veti dag hur vi ska göra. Vi vet inte vart vi ska förläggaavfallet. Vi vet inte hur det samhälle ser ut som ska tahand om konsekvenserna. Det är bara att titta påtidsaspekten bakåt i tiden, lika , - 1 000-2 000år - bakåt. Ingen kunde förutse då hur samhälletskulle se ut. Lika svårt är det för oss att veta hur detska se ut - både geografiskt vilka typer av samhälls-system som det kommer att finnas och över huvudtaget hur man reglerar den här typen av frågor i fram-tiden.Det är vidare viktigt att snabba på avvecklingen såatt vi minskar mängden avfall. Här måste jag säga attdet är ett stort ansvar för de partier som fortfarande ärför användningen av kärnkraft. Så länge kärnkraft-verken arbetar produceras avfall. Det är i och för siginte bara en svensk fråga, men vi får hantera våraegna problem.Nu kommer avfallet att förvaras ien enskild kommun. Men är det viktigt attframhålla - och det gör vi i utskottet, och det är braatt vi är överens om det över alla partigränser - att detär ett nationellt ansvar för riksdag och regering att setill både att de kommuner som det slutligen kommeratt handla om får stöttning i det arbetet och att vi tardet nationella ansvaret och att diskussionen om hante-ringen av avfallet ska ske på ett nationellt plan ochmed ett nationellt perspektiv.Fru talman! Det finns en annan fråga som också ärbekymmersam, och det är MOX-bränslet, som vi nuhar förvarat i i . Vi känner till attdet finns mycket att önska när det gäller hanteringenoch upparbetningen av kärnavfallet i . Detär skrämmande rapporter som har kommit därifrån.Problemet är svårt att lösa. Vi borde inte ha skickatdet dit. finns det där. Frågan är hur vi ska hanteradet. Vi från sida tycker att majorite-tens skrivning i betänkandet är bra. Vi stöder därförinte den reservation som finns.Däremot har vi ett motionsyrkande och en reser-vation om laserpennor. Jag ser att somskrivit motionen finns här, så han kommer att kunnakommentera den senare.Avslutningsvis, fru talman, yrkar jag bifall till denreservationen, som är reservation nr 1. Vi tycker attdet åtminstone vore rimligt att införa en åldersgränsför försäljning av den här typen av pennor.Anf. 2 ():Fru talman! Det här betänkandet är ganska tunt,men egentligen är det en stor fråga som vi ska be-handla. Det handlar nämligen om ett euratomdirektivsom till dels inkorporeras i svensk lagstiftning. Detdelar som vi inkorporerar här kan tyckas vara närmastbagatellartade, men såvitt jag förstår finns det mångasynpunkter på direktivet. Många delar i direktivet gördet möjligt att handla betydligt friare med lågdos-strålande avfall än i dag.Vi från sida är kritiska till direktivet.Vi kommer att i andra sammanhang, EU-sammanhang, försöka få en förändring till stånd. Vimenar att vi måste verkligen ta lågdosstrålande mate-rial på mycket stort allvar. Det visar sig att framförallt barn är betydligt känsligare för låga stråldoser änvad man trott.Det får inte bli så att man med detta direktiv får enuppluckring av hanteringen av radioaktivt material.Det får inte heller bli så att man blandar upp det ra-dioaktiva materialet och därmed får en låg stråldos-halt och kan sälja sådant som från början hade enhögre stråldoshalt på ett ansvarslöst sätt genom genom utblandning har minskat strålningen.Det är mycket angeläget att vi även fortsättnings-vis tar dessa frågor på största allvar och ser till att detinte blir en kontaminering av strålande material inaturen, en nedsmutsning av kärnmaterial.Sellafieldanläggningen i har orsakat storaproblem på . Där har det läckt. Det finnsalltså strålande föroreningar - strålande i betydelsenatt det finns radioaktivitet i föroreningarna - som harspritt sig i havet, därför att man inte har varit nog-grann och försiktig vid hanteringen.Det är bra som det står i betänkandet, att trots ettklartecken för leverans till av uranhar denna leverans stoppats. måste ta ansvarför kärnkraftshanteringen i alla led, även mot slutet.Det får inte bli som det har varit tidigare, att man harskeppat över avfallet till för upparbetning.Vi från har en motion som behandlasi betänkandet om MOX-bränsle som just är ett resul-tat av sådan överskeppning till . I Sellafieldfinns det plutonium som egentligen är upp-arbetat svenskt material, och detta är ett jätteproblem.Från svensk sida har man valt att inte ta tillbaka detta.I och med att man har tagit den ställningen är detnaturligtvis också logiskt att man inte övermera till Sellafield.Vi i anser att denna hantering har va-rit mycket olycklig. Man måste lösa dagens situationmed plutonium i som egentligen ärsvenskt. Vi har därför avgett en reservation, nr 2, tillbetänkandet som jag yrkar bifall till.Jag är övertygad om att diskussionen om strål-skydd kommer att fortsätta. Kärnaktivt material ärbland de mest allvarliga föroreningar som människanhar spritt i naturen. Jag är också övertygad om attforskningen kommer att visa att lågdosstrålande ma-terial är betydligt farligare än vad man hartrott. Framtiden kommer att utvisa att bestämmelser-na måste skärpas mycket jämfört med dagens be-stämmelser. Därför är det euroatomdirektiv som nutill vissa delar implementeras här en allvarlig signaljust därför att utvecklingen går åt andra hållet.Med detta yrkar jag bifall till reservation nr 2.Anf. 3 ():Fru talman! Detta är ett tunt betänkande som be-handlar en mycket viktig fråga som egentligen hardiskuterats väldigt lite.Som vi har hört finns det två delar i detta betän-kande, dels den del som behandlar regeringens propo-sition Förstärkt strålskydd, dels motionsyrkanden frånallmänna motionstiden.Propositionen som handlar om förändringar istrålskyddslagen, t.ex. att åldersgränsen för arbetemed joniserande strålning höjs till , om utökadtillstånsdplikt samt om att strålskyddslagens reglerska tillämpas även på externa arbetstagare, tillstyrksav ett enigt utskott.Utskottet är även enigt vad gäller hanteringen avdet svenska kärnavfallet, en debatt som har pågåttsedan början av 1970-talet utan att man ännu harkunnat fatta några avgörande beslut om var och hurdet starkt radioaktiva och långlivade kärnbränsletslutgiltigt ska tas om hand. För att välja rätta tekniskalösningar måste vi komma överens om vilka kravtekniken ska leva upp till och vilka värderingar somvi vill försvara. Detta är också en etisk fråga, inteenbart för regeringen - där ärendet ligger - och riks-dagen, men även för alla medborgare och speciellt förde människor som bor i de kommuner eller regionersom diskuterar frågan lokalt.Avfallsfrågan är också en av våra stora och kan-ske svåraste miljöfrågor som vi egentligen diskuterarväldigt lite. Den är inte bara svår, utan den sträckersig också långt fram i tiden. Då ställs även etikfråganinför nya utmaningar. Vad krävs för att skapa rättvisamellan olika generationer? Kan man ta ansvar fördagens problem utan att beröva framtidens människorderas handlingsfrihet?Det viktiga för att hitta trovärdighet i processen äratt hitta länkar mellan och framtiden så att mankan bevara den demokratiska trovärdigheten i lång-siktiga processer. En förutsättning för att människorska hysa tillit är naturligtvis att de myndigheter ochföretag i samhället som ska säkra överföringen averfarenhet och kunskap har människors tillit och attde kommunala informationsinsatserna och be-slutsprocesserna upplevs som trovärdiga. Yttersthandlar det naturligtvis om befolkningens förtroendeför demokratin på lång sikt.I dag finns det många olika åsikter om hur kärnav-fallet ska hanteras och var detta ska ske. I den lokali-seringsprocess som pågår på ett antal orter harkommunerna tillsammans med myndigheter genom-fört omfattande informations- och studieverksamhet.Dessa kommuner är faktiskt värda en eloge för att dehar orkat ta itu med ett nationellt miljöproblem sompolitiskt kanske inte ger så många poänger och vins-ter.Fru talman! Som jag tidigare sade är det ett nästanenigt utskott som står bakom betänkandet. Detta byg-ger naturligtvis på ett gammalt riksdagsbeslut, att vi iSverige själva ska ta hand om vårt avfall, inte expor-tera det till andra länder. Jag hoppas att denna enighetäven kommer att råda i de kommuner eller i denkommun som kommer att gå vidare med provborr-ningar efter förstudier och att vi som riksdagsleda-möter upplevs som stöd för dessa platser och derasinvånare. Vi har fått kritik för att viinte bryr oss om den här frågan.Fru talman! I reservation nr 2 vill attSverige inte ska framställa ytterligare MOX-avfall,som man gör i Studsvik , och att när det gäller de900 kilo plutonium som finns i måste Sve-rige presentera en lösning som inte innebär en ut-byggnad utan en avveckling av den svenska kärn-kraften. Jag har lite svårt, fru talman, att tolka dessaönskningar eftersom både regeringen och riksdagenlänge har varit eniga om att den svenska politikensedan 1982 är inriktad på direkt slutförvaring av an-vänt kärnbränsle utan föregående upparbetning.Fru talman! Härmed yrkar jag bifall till hemstäl-lan i betänkandet och avslag på de motioner och re-servationer som behandlas i betänkandet.Anf. 4 ():Fru talman! Betänkandet behandlar en propositionom förstärkt strålskydd och ett antal motioner frånden allmänna motionstiden, bl.a. en motion frånkristdemokraterna om hanteringen av det utbrändakärnbränslet. Det kan tyckas onödigt att också jag skagå upp i debatten eftersom det finns en enighet i ut-skottet om den fortsatta hanteringen av kärnbränslet.Samtidigt tycker jag att det är viktigt att manifesteraatt vi i de politiska partierna är överens om hur denpolitiska processen ska fortgå och i bästa fall slutfö-ras.Det är glädjande att ett enigt utskott i betänkandetpå ett tydligt sätt visar att vår generation måste ta detfulla ansvaret för den långsiktiga förvaringen av detutbrända kärnavfall som producerats och håller på attproduceras vid svenska kärnkraftverk. Det är dettasom gör att vi står på en god grund inför kommandebeslut om förvaringsplats.Fru talman! I detta sammanhang vill jag ocksålyfta fram SKB:s insatser för att hantera radioaktivtavfall österut. Såväl på i som iIgnalina i är SKB djupt involverat för attförsöka att lösa avfallsproblematiken även där. Jagtror att många i känner stark oro just för pro-blematiken österifrån. Det är bra att det finns ett en-gagemang från svenska myndigheter och från svensksida för långsiktiga förvaringslösningar också där.Vad gäller det egna ansvaret här i ska jagsäga att min egen politiska verksamhet började i mit-ten med just kärnkraftsfrågan, så jag törssäga att jag har hört de flesta argument i den debatten,inte minst frågeställningen om hanteringen av kärnav-fallet. Dessvärre har denna fråga i många samman-hang använts som en bricka i ett större politiskt spelom kärnkraftens vara eller inte vara och om energi-politiken i stort. Men oavsett vad vi tyckte om kärn-kraft eller vad vi tycker , om kärn-kraften ska fasas ut eller hur den ska hantera, är detett faktum att avfallet har funnits där från början ochatt vi som levt med denna fråga har ett ansvar för attlösa problematiken. Det är ett ansvar som vi inte kanlämna till nästa generation. Vi kan inte lämna denfrågan olöst.I programmet för forskning, utveckling och de-monstration av inkapsling och geologisk djupförva-ring har SKB, såsom regeringen tidigare begärt, re-dovisat för- och nackdelar med olika metoder för attta hand om kärnavfallet. SKB:s samlade bedömningär att geologisk djupförvaring av inkapslat bränsle ärdet bästa alternativet för . Det nya är att manvill möjliggöra återtagning av avfallet. Därmed skulleett mått av handlingsfrihet behållas.Därför är det lite felaktigt att tala om slutförvar. Dethandlar om långsiktig säker förvaring, ett djupförvar.Enligt SKB uppfyller inte övervakad lagring påeller nära markytan kraven på långsiktig säkerhet,som ju skulle kunna vara ett alternativ. Ett annat ärtransmutationstekniken, som inte är tillräckligt ut-vecklad och som rymmer osäkerheter om den skakunna vara ett alternativ. Därmed finns det ändå ettförslag på bordet och som man arbetar konkret med.Precis som har sagts här tidigare i debatten är detviktigt med engagemang också från statsmakternassida för att lösa frågan om hur kärnavfallet ska tas omhand. Inte minst har detta efterlysts av kommunled-ningar i de kommuner som medverkar i förstudi-erna om förvaringen av kärnavfallet. I dessa kom-muner finns ett konstruktivt och brett engagemang föratt lösa avfallsproblematiken genom att de deltar iförstudierna om möjlig lokalisering. Dessa kommunerbidrar till att SKB får fram ett bra underlag för kom-mande lokaliseringsbeslut och tar ett väldigt stortansvar för att lösa ett nationellt problem. Jag kan barainstämma i vad sade här tidigare, attdessa kommuner faktiskt är värda en eloge därför attde gör ett viktigt arbete för hela vårt land.I grunden har SKB i uppdrag att föreslå två platsersom är lämpliga för djupförvar. När de har undersöktskommer SKB att lämna in en ansökan med en om-fattande miljökonsekvensbeskrivning som ska prövasav berörda myndigheter, aktuell kommun och rege-ringen. Regeringen har sedan att ge tillstånd till startav byggnation. Det är alltså två olika processer somgriper in i varandra, en teknisk-vetenskaplig och endemokratisk.För närvarande pågår förstudier i ,, , och samtNyköping. planerar SKB att kunna väljaminst två platser för platsundersökningar. Undersök-ningar med bl.a. provborrningar bör kunna påbörjasår 2002.Det är ett omfattande och långsiktigt utvecklings-och miljöprojekt att lokalisera och bygga djupförvarför det använda kärnbränslet. SKB kommer att byggatre stora industriella anläggningar, varav en för kap-seltillverkning. Totalt ska 4 500 kopparsegjärnskaps-lar om vardera ca produceras. Vidare ska detbyggas en inkapslingsanläggning där det användakärnbränslet ska placeras i kapslarna som sedan för-sluts. kommer själva djupförvaret på 500meters djup i stabilt urberg. Anläggningarna ska varai drift . Inkapsling och deponering i ett förstasteg kan inledas om . Totalt handlar det omett program på ca 20 miljarder kronor.Jag ger denna beskrivning för att tydliggöra om-fattningen av detta projekt och för att understryka attdet är viktigt för alla inblandade. Det är alltså intevilken avfallshanteringsfråga som helst, utan det ärcentralt att alla beslutsinstanser verkligen är med idetta och att vi har en diskussion kring dessa frågor.Arbetet ska bedrivas med hög intensitet. Det ärdet bästa sättet att ta till vara den kompetens och deresurser som finns tillgängliga och att konkretuppfylla det producentansvar som kärnkraftsindustrinhar enligt kärntekniklagen. Arbetet ska dock intepåskyndas mer än att tillräcklig tid ges för den demo-kratiska beslutsprocessen såväl nationellt som i deregioner och kommuner som blir berörda. Tid skaockså ges för ett grundligt miljökonsekvensarbete,och givetvis ska ideella organisationer, miljöorgani-sationer och andra intresserade ha möjlighet att delta idebatten.Jag började med att beskriva en besvärlig situationösterut. Om vi återigen ska kasta blickarna åt dethållet kan det nu också noteras att är på godväg att fatta beslut i förvaringsfrågan avseende detfinska kärnavfallet. Det finns ju ingen anledning föross i att vara sämre.Processen i frågan om förvaring av kärnavfall fårgivetvis ta den tid den tar för att man ska hitta bästamöjliga lösning från säkerhetssynpunkt. Lösningenska ha ett brett politiskt och opinionsmässigt stöd.Det är inte bara tekniska och strategiska frågor somska lösas. Också etiska värderingar och bedömningarmåste tas med. finns ett ansvar för att den-na process bedrivs med kraft, så att en lösning avförvaringsfrågan kommer till stånd.Återigen vill jag upprepa att jag tycker att det ärutomordentligt bra att vi är ett enigt utskott i skriv-ningarna om kärnavfallsfrågan. Jag tycker att dettabör leda till att vi kommer till skott relativt snabbt,enligt den tidtabell som har fastställts.Anf. 5 ():Fru talman! Det nu föreliggande betänkandetgrundar sig i huvudsak på en proposition som föreslårändringar i strålskyddslagen. Förslagen i propositio-nen är i sin tur främst föranledda av ett nytt euratom-direktiv, som sagts tidigare här, om fastställande avgrundläggande säkerhetsnormer.I grunden delar vi i propositionensförslag. Därmed har jag också sagt att vi, i likhet medalla andra, inte har väckt någon motion med anled-ning av propositionen.Däremot har jag inlämnat ett särskilt yttrande. Vi iCenterpartiet tycker att det är viktigt, speciellt i dethär sammanhanget, att framhålla försiktighetsprinci-pens betydelse vid hanteringen av använt kärnbränsleoch andra radioaktiva ämnen.Radioaktivitet är ju som bekant orsak till bl.a.cancer i många fall, och det påverkar även våramänskliga gener. Detta är ett välkänt faktum ochbehöver kanske inte upprepas, men jag vill ändå göradet i det här sammanhanget eftersom frågan harkommit på bord.Handhavandet av de radioaktiva ämnena och detavfall som följer med kärnkraftens varande ska alltsåomges med alldeles utomordentligt strikta rutiner ochväl utarbetade föreskrifter. Vi tycker alltså att det ärbra att vi i det avseendet kommer en bit på vägen.Så, fru talman, över till en helt annan sak, nämli-gen den senaste tidens rapporter om bristande rutinervid upparbetningsanläggningen i . De be-kräftar den oro som många av oss känt länge för pro-blemet med hanteringen av använt kärnbränsle sominte på något sätt kan lösas enkelt. att halterna av radioaktiva ämnen i växter ochdjur vid de norska såväl som svenska kusterna stän-digt ökar. Även halterna i och utanför själva anlägg-ningen i är oroväckande höga. Jag tyckeratt den ansträngningar i arbetetför att påverka den brittiska regeringen att stängadenna anläggning bör intensifieras.Så över till det här med transporter. Transporterav använt kärnbränsle utgör ett särskilt riskmomentoch bör så långt möjligt undvikas. Jag tycker att detbör införas ett förbud mot utförsel av svenskt kärn-bränsle för upparbetning. Regeringen borde åter-komma med ett sådant förslag, detta för att minimerade risker som alltid finns när man transporterar sakeroch ting.Fru talman! Jag vill inte framställa något särskiltyrkande i sammanhanget, men jag ville säga det jagnu har sagt.Anf. 6 ():Fru talman! Det blir min uppgift att gå från detstora till det lilla när det gäller strålskydd. Men dethandlar ändå om en viktig fråga som jag väckte underden allmänna motionstiden . Det handlar omlaserpennor, eller laserpekare som de också kallas.Dessa har funnits i och är väl tänktaatt användas av lärare, föreläsare osv. som ska pekapå den vita duken, någon sådan har vi inte här inne ikammaren, så att man ska kunna göra sig förstådd fördem man föreläser för.Tyvärr används de här laserpennorna på andra sättav barn och ungdomar - som leksaker. Man kan sittapå en teaterföreställning och helt plötsligt få se småröda prickar dyka upp på skådespelarna. Jag har självsett det här under en konsert. Sångaren hade en litenröd prick på bröstet under ett helt nummer. Det gjordeatt han fick ett litet raseriutbrott, för han visste inteom det var en ofarlig laserpekare eller om det sattnågon och siktade med gevär och lasersikte.Det är förstås mycket obehagligt. Jag finner att detvore rimligt om det fanns någon typ av regelverk förhur de här sakerna ska användas och för hur gammalman ska vara. Efter viss efterforskning lyckades jagfå reda på att det är somfaktiskt har ansvar för de här små laserpekarna. Däri-från hävdas att de är helt ofarliga. Om man pekar meddem i ögat kan man få en s.k. efterbild , men inga bestående skador, inga mer långva-riga men.Jag konstaterar att man i betänkandetexten frånutskottets sida skriver så här: "Att uppleva ett obehaggenom att bli pekad på, kan inte anses vara ett strål-skyddsproblem och alltså inte vara en uppgift förSSI." Det kan jag hålla med om. Men vem kan dåvara ansvarig?