prot · GN09126 · 2000-06-13 00:00:00 — )16 § betänkande 1999/2000:JuU23Brottsoffer.Anf. 199 ():Fru talman! Bakom varje brott finns minst ettbrottsoffer. Samhället har under ,enligt vår uppfattning, ägnat alldeles för lite upp-märksamhet åt dem som blir offer för olika typer avbrott. Samhället måste kraftigt markera att det står påbrottsoffrets sida. Det behöver inte röra sig om deallra grövsta brotten. Även vid s.k. vardagsbrottslig-het utsätts brottsoffret för stort obehag, och mångabrottsoffer tvingas leva med rädsla och oro under långtid, kanske för resten av sitt liv. För den som inteutsatts för brott kan det kanske vara svårt att sätta sigin i den kränkning som många brottsoffer uppleveroch tvingas leva med.Allra bäst är naturligtvis om man kan förebyggabrott. Rättsstatens viktigaste uppgift är att skydda sinamedborgare mot brott. Här har de kraftiga besparing-arna som rättsväsendet utsatts för natur-ligtvis satt sina spår genom färre uppklarade brott.Återfallsförbrytare har kunnat begå det ena brottetefter det andra och lämna det ena brottsoffret efter detandra i spåren av sin framfart.BRÅ har i en undersökning som publicerades förnågra veckor sedan letat fram de tio personer somsamlat på sig mest lagföringar. Totalt har dessa tiolagförts 1 440 gånger för sammanlagt 2 700 brott ochdömts tillhopa till fängelse. Självklart kandessa personer ha begått betydligt flera brott utan attha blivit upptäckta. Undersökningen visar inte hurmånga brottsoffer som enbart dessa personers fram-fart lämnat efter sig, men det är åtskilliga. Nuvarandepraxis och rättstillämpning med s.k. mängdrabatt föråterfallsförbrytare gynnar verkligen inte de som äreller riskerar att bli brottsoffer . Någotborde göras, men majoriteten i denna kammare ochjustitieministern tycker tydligen att det är bra som detär.Besparingarna inom kriminalvården medför ocksåatt de brottslingar som åker fast inte alltid kan få denvård och rehabilitering som vi anser vara en mycketviktig förutsättning för att han eller hon efter sinfrigivning ska ha bättre förutsättningar att leva ett livutan kriminalitet och missbruk. Här har regeringenoch dess stödpartier ett stort ansvar som man inte kankomma ifrån.Ett kännetecken för socialdemokratisk kriminal-politik var länge att intresset i första hand inriktadesig på brottslingarna och deras uppväxtförhållande,sociala situation och hur de upplevde fängelsestraffet.Oftast försökte man hitta en förklaring till brottsling-ens handlande som minskade gärningsmannens per-sonliga ansvar för vad han eller hon åsamkat sittbrottsoffer.Bland det första den borgerliga regeringen gjordeefter sitt tillträde var att se över hur stö-det till brottsoffren skulle kunna förbättras. Ett om-fattande reformarbete inleddes som har lett till ettantal förbättringar. Men mer återstår att göra och vimoderater anser att arbetet med att stärka brottsoff-rens ställning har gått och går alldeles för långsamt.Fru talman! Vi moderater anser att de förslag somBrottsofferutredningen lade fram bör genomföras. av förslagen från utredningen är fortfarande före-mål för beredning inom . Vi villunderstryka vikten av att detta arbete bedrivs skynd-samt, och vi förväntar oss att regeringen åter-kommer till med resterande förslag. Dennauppfattning har vi uttryckt i reservation 1, som jaghärmed yrkar bifall till. vill jag påpeka attvi naturligtvis står bakom även övriga reservationeroch särskilda yttranden där vi moderater finns med.Fru talman! Antalet kvinnor som hotas eller miss-handlas är stort. Det finns dessutom all anledning atttro att mörkertalet är mycket stort då dessa brott oftabegås bakom hemmets stängda dörrar. Kvinnomiss-handel begås ofta av en man som kvinnan är socialt,känslomässigt och ekonomiskt beroende av. Ofta skermisshandeln och förnedringen inför barnen. Mångakvinnor har mördats av sina män eller sambor.Kvinnofridslagstiftningen är ett steg i rätt riktning,även om jag länge har haft en känsla av att lagstift-ningen inte fungerar så effektivt som i alla fall jaghade hoppats. Den rapport som BRÅ lämnade i slutetav ger faktiskt stöd åt mina misstankar.Av drygt 1 000 polisanmälningar om grova kvinno-fridskränkningar har endast var tionde lett till åtal.Omkring 40 % av anmälningarna har lagts ned.Det återstår mycket att göra. Vi moderater har lagtfram ett antal förslag för att öka skyddet för de utsattakvinnorna. Svaret från regeringsföreträdarna och dessstödpartier brukar vara: avvakta, är redan på gång,enligt vad utskottet inhämtat kommer det att ...I de motioner som behandlas i dagens betänkandehar vi moderater lagt ett flertal olika förslag för attförbättra situationen för förföljda kvinnor, förslagsom, om de hade varit genomförda, skulle ha kunnaträdda några kvinnor från att mördas av sina f.d. mäneller sambor samt förhindra ytterligare tragedier iframtiden.Även om män som misshandlar kvinnor döms ochstraffas upplever ofta kvinnorna att det är deras rörel-sefrihet som begränsas i stället för gärningsmannens.Detta är inte acceptabelt, och de åtgärder som vi vid-tar måste utgå från den förföljda kvinnanssituation.Vi moderater föreslår att bestämmelserna avseen-de besöksförbud ska ses över och ändras. Vi kräveratt straffet för överträdelse av besöksförbudet skärps,att straff ska utdömas även i s.k. ringa fall och attstraffmaximum höjs från nuvarande till två år.Fru talman! Besöksförbudslagen är ett sätt attskydda de utsatta kvinnorna. Såväl antalet besöksför-bud som antalet anmälda brott mot besöksförbudsla-gen har ökat kraftigt . Uppklarnings-frekvensen vid överträdelse av besöksförbudslagenuppgick , vilket innebär att den minskatsedan 1990, då faktiskt av dessa brott klaradesupp. Det är allvarliga signaler om att något inte fun-gerar som det ska.Den låga uppklarningsprocenten för brott mot be-söksförbudslagen beror på att i många av de anmäldafallen ord står mot ord. Någon ytterligare bevisningföreligger inte varför brotten i dessa fall förblir oupp-klarade. Resurserna till polis och åklagare har dess-utom dragits ned under socialdemokratisk regerings-tid, vilket ytterligare har försämrat möjligheterna attsäkra bevis vid misstanke om brott mot besöksför-budslagen.Vi anser att ett besöksförbud borde kunna kombi-neras med elektronisk övervakning i de fall manneninte respekterar besöksförbudet. Härigenom tydlig-görs att det är mannens rörelsefrihet som ska begrän-sas, inte kvinnans. BRÅ har haft regeringens uppdragatt göra en förstudie av de praktiska och tekniskaförutsättningarna för en förutsättningslös elektroniskövervakning av män som begått brott mot besöksför-budslagen.Enligt rapporten utgör inte, med nuvarande tek-nik, elektronisk övervakning av besöksförbudet någotegentligt skydd mot män som verkligen bestämt sigför att skada eller på annat sätt trakassera en kvinna.Men detta innebär inte att man ska skrota metoden.Elektronisk övervakning verkar avskräckande påen del män som annars varit benägna att bryta motbesöksförbudslagen.Elektronisk övervakning kan också ge den för-följda kvinnan en förvarning om att mannen är i när-heten, och göra det möjligt för henne att sätta sig isäkerhet och hinna larma polisen. Den elektroniskaövervakningen ger dessutom möjlighet att skapaklarhet i om brott har begåtts, dvs. - och det är myck-et viktigt - om mannen trots förbudet varit i närhetenav kvinnans bostad och om han har försökt manipule-ra med fotbojan.I ett interpellationssvar angåen-de elektronisk övervakning av män med besöksförbudsade justitieministern: vi kan ta ställning tillinförandet av en försöksverksamhet måste dock ocksåde rättsliga och organisatoriska förutsättningarnautredas. När detta har gjorts ska jag återkomma medett ställningstagande till möjligheten att införa ettsådant system.Av utskottsmajoritetens skrivningar verkar ingetha hänt på de 14 månader som gått . Dettaär anmärkningsvärt och borde få utskottsmajoritetenatt bli lika otålig och missnöjd som vi som reserveratoss.I en debatt i pläderade s-kvinnornas ordförande för fotbojapå misshandlande män med besöksförbud. Hon ochövriga socialdemokrater, kvinnor såväl som män, hartidigare haft möjligheten att rösta på våra förslag omfotboja på män som förföljer, hotar och misshandlarkvinnor. Det skulle vara intressant att höra om Soci-aldemokraterna här kan ställa sig på och vår sida när vi tycker att det här är enviktig angelägenhet.Fru talman! Jag vill nämna ytterligare några åt-gärder som vi moderater föreslår för att komma tillrätta med våldet mot kvinnor.I januari i år fastställde att mankan dömas till villkorlig dom och samhällstjänst omman misshandlat en kvinna, trots att, enligt hovrätten,gärningsmannen gjort sig skyldig till misshandel sominte är ringa. Min fråga till utskottsmajoriteten är: beredda att ta initiativ till en straffskärpning, ellertycker ni att det är tillfredsställande att man dömer tillvillkorlig dom med samhällstjänst för denna typ avbrott?Exempel på övriga förslag som vi lägger fram äratt våldsbrottslingars möjlighet till permission ochfrigång ska inskränkas. Kvinnans behov av skydd skaalltid väga tyngre än gärningsmannens intresse av attfå permission. Vi vill också ha en skärpning av sek-retesskyddet, och förföljda kvinnors möjlighet att fåfingerade personuppgifter måste underlättas.Fru talman! kommer senare i debattenatt fortsätta att utveckla de ståndpunkter som vi redo-visar i övriga reservationer och särskilda yttranden tillbetänkandet.Anf. 200 ():Fru talman! Det känns gott att vi i är såeniga i frågor som handlar om våldsbrott ochbrottsoffer.Kriminalpolitik har två huvudfunktioner. Den skavara brottsförebyggande, och den ska vara reparativ.Den ska motverka, och den ska städa upp det sominte har fungerat i det brottsförebyggande arbetet.Helhetsperspektivet är A och O, och det måste förenaett generellt samhällsperspektiv med speciella insikterom orsaker till brott.Hårdare straff har aldrig löst problem med ökadbrottslighet. tror inte att det kommeratt göra det heller. Vi tror på tanken att seorsakerna, och satsa mer på förebyggande åtgärder.Trots att vi i följer jäm-förelsevis väl, finns det ett stort antal barn i vårt landsom inte har det bra. Orsakerna kan variera. En delbarn lever med föräldrar som missbrukar alkohol ellernarkotika. En del barn lever med föräldrar som miss-handlar sina barn fysiskt eller psykiskt. I en del fall ärdet synligt och känt, men i en del fall sker det mycketdolt. En del barn lever med föräldrar som inte förmårse barnens behov före sina egna. Det kan handla omföräldrar som prioriterar arbete och karriär före alltannat. Det kan handla om föräldrar som efter enskilsmässa helt styrs av att strida med den tidigarepartnern och använder barnen som ett verktyg i stri-den. Det kan handla om föräldrar som så gärna vill attderas barn ska lyckas att de inte förmår skilja på bar-nens och sina egna behov.Det kan också handla om barn som inte får till-räckligt med trygghet, bekräftelse och kärlek av sinaföräldrar på grund av att föräldrarna inte själva harfått det av sina föräldrar, och därför inte vet hur trygghet och kärlek till sina egna barn.Det behöver inte alls handla om klasstillhörighet.Det kan t.o.m. vara så att till synes framgångsrikamänniskor inte förmår tillgodose barns allra mestgrundläggande behov utan att någon i omgivningenreagerar eftersom det ser så bra ut på ytan.Många barn till kända framgångsrika människorhar i vuxen ålder berättat om sin barndom som kan-tats av känslokyla, och att de aldrig känt sig älskadeeller tillräckligt goda. Barn som ofta får höra att deinte kan och därför inte duger lika bra som alla andra,känner sig heller inte tillräckligt goda och bra.Förebyggande arbete måste ske på olika nivåer, iriskgrupper, grupper där vi vet att riskerna är störreatt det leder till kriminalitet.Grupper som är tydliga är barn till missbrukare,barn till kriminella och dömda, barn som upplevtmisshandel och kanske sett sin pappa misshandlamamma och barn som själva blivit slagna eller settsina syskon misshandlas.Grupper som är otydliga och som vi kanske intevet så mycket om är barn till psykiskt sjuka, barn tillbrottsoffer, skilsmässobarn, barn med svårigheter iskolan, barn som mobbas, invandrarbarn, flykting-barn, arbetslösa och långtidssjukskrivna. Det finnsockså en stor grupp människor som av någon anled-ning känner sig kränkta och inte respekterade avenskilda människor eller av instanser som tillhör detvi kallar samhället.Enligt polisen är av våldsbrott alkoholrelate-rade. Alkoholpolitiska beslut kan därför också varadirekt emot brottsförebyggande beslut. Vi vet attdroger och kriminalitet ofta går hand i hand. Därförmåste också drog- och brottsförebyggande arbete gåhand i hand.Alkohol och idrott har aldrig hört ihop, i varje fallinte . är det nästan tvärtom. Det är helt natur-ligt för många lagidrottare att fira eller att dränkasorgerna efter en vinst eller förlust med alkohol.När det gäller åskådare på idrottsarenor är detmycket vanligt att många är mer eller mindre berusa-de. Många klubbar tillverkar eget öl, vilket naturligt-vis uppmuntrar supportrarna att dricka undermatchtid. Många arenor har numera starkölsförsälj-ning, vilket tidigare varit helt otänkbart. Att det sedanutbryter slagsmål, ibland med dödlig utgång, verkarmånga stå helt oförstående inför.För några veckor sedan spelades en ligamatch ifotboll i mellan ett turkiskt och ett engelsktligalag. Anledningen till att matchen var på neutralplan var att det hade varit så stökigt när de spelade påsina hemmaarenor i sina länder.TV sände från kvällen innan. Sup-portrar satt på uteserveringar och drack öl. En delstod upp med knutna händer och skrek hejaramsor.Vissa såg ut och betedde sig som adrenalinstinnadjurhannar som inför strider om honor hetsar ochblåser upp sig för att vinna över, skada och även dödasin konkurrent. Allt var bäddat för slagsmål, vilketockså skedde.Kan det vara så att alkoholbruket, eller missbruketi detta fall, är så heligt att det är värt våld, skador,död, rättegångar, fängelseplaceringar och kostnaderför rättsväsende och andra delar av samhället? Sam-hället blir hårdare och hårdare och våldsbrotten blirråare och blodigare. Trots detta försvinner resurser isamhället som skulle kunna användas i förebyggandesyfte.De vuxna i skolan behöver vara fler. De vuxnasom finns på barns och tonåringars fritis behöver varafler. Föräldrar behöver information och stöd i sinföräldraroll. Det behövs mer resurser till undervisningom tobak, alkohol, narkotika och spel. Enligt under-sökningar som jag fick reda på är av våratonåringar beroende av spel.Jag vet inte om det är rätt väg att man för in ettnytt ämne i skolan, som det pratats om, som kallassocial kompetens. Men jag tror att barn, ungdomaroch även vi vuxna behöver påminnas, och en del lärasig, hur vi umgås socialt, hur vi kommunicerar, hur vilöser konflikter, hur alla får lika utrymme och plats,hur vi tar hänsyn till varandras olikheter, hur alla harrätt att känna sig respekterade, hur ett kreativt samar-bete går till och framför allt att gruppen, oavsett somdet är i skolan, i familjen eller i samhället i övrigt ärså stark som dess svagaste länk.Alla har att vinna på att det går så bra som möjligtför så många som möjligt. Ett samhället med utslag-ning och segregation är grogrund och rekryteringsbasför människor som blir eller är kriminella. Det ärenligt min mening inte möjligt att tala om kriminal-vård utan att tala om människosyn.Vilken människosyn har då ? Vitror att alla människor äger en stark inneboende krafttill godhet både för sig själv och för andra människor.Vi tror att det lilla oskyddade människobarnet har allagrundförutsättningar att bli en god människa och engod och laglydig samhällsmedborgare.Tyvärr blir det inte så för alla. Många omständig-heter spelar in. Människobarnet tål olika mycket, ochallas förutsättningar är olika. Människobarnet påver-kas av sina föräldrar, sina släktingar och andra vuxna.Särskilt viktig är första läraren. Det påverkas ocksåav mediciner, alkohol, droger, reklam, musik, film,situationer och upplevelser.Vi påverkas i hög grad av vilka möjligheter vi gesatt hantera situationer och upplevelser. Varje männi-ska är unik och måste bemötas som unik. Det som ärbra för den ene kan vara förödande för den andre.Trots det måste det finnas regler och lagar som gällerför alla. Vad som kan skilja är konsekvenserna av ettlagbrott. Det torde knappast vara klokt eller effektivtatt döma en alkoholist eller en narkoman till fängelseom det inte kombineras med tydliga behandlingsin-satser. Lika gäller för en del andra brott.Vänsterpartiet har bl.a. motionerat om att våldsut-satta kvinnors frihet inte ska inskränkas. Det bordevara så att mannen som begått brottet får en in-skränkning i sin frihet. Det är mycket glädjande attutskottet i sitt betänkande tillstyrkt de tankarna ochatt frågan ska behandlas i ochförslag föreläggas nästa år.I en flerpartimotion lyfts frågan fram attRikskvinnocentrum borde få ett tydligt besked om delångsiktiga ekonomiska förutsättningarna. Även härär det glädjande att ett enhälligt utskott ställt sig bak-om detta.Fru talman! Jag vill yrka bifall till Vänsterpartietsreservationer nr 12 och nr 8. Nr 12 handlar lite grannom samverkan med Rikskvinnocentrum. Vi skriver ireservationen att det vore vettigt om Socialstyrelsentillsammans med Rikskvinnocentrum kunde titta överom man kan inrätta en kristelefon, en telefonjour, förvåldsutsatta kvinnor.Reservation nr 8 handlar om åtgärder mot prosti-tution. Det kan vara så att rehabilitering av könsköpa-re kan minska efterfrågan på könsköp. I kan de som döms för könsköp få möjlig-het att välja ett fängelsestraff eller att ingå i ett be-handlingsprojekt. Den som döms får bl.a. möjlighetatt träffa prostituerade som berättar om sina liv ochsin tid i prostitution. I samma reservation vill vi attSverige i EU ska arbeta för att det ska upprättas enhandlingsplan mot prostitution.Eftersom det här är justitieutskottets sista debattinnan uppehållet vill jag från sidatacka för den här terminen. Vi vill tacka utskottetsordförande och alla andra. Vi tycker attdet är en god och trevlig stämning i justitieutskottet.Sammanträdena är oftast mycket trevliga, och detgäller även de aktiviteter som inte hör till sammanträ-destiden. Vi vill även tacka tjänstemännen på justi-tieutskottets kansli. Tack så mycket!Anf. 201 ():Fru talman! Det betänkande vi ska behandla ,eller rättare sagt , berör ett område som jag troratt vi alla anser vara viktigt. Jag beklagar, fru talman,att vi ska behöva debattera det ämnet under en såstark tidspress. För att inte trötta ut mina kolleger -trots att jag instämmer i det säger om att deär så trevliga och tålmodiga - ska jag försöka attkorta ned mitt anförande.Det är obestridligt så att brottsoffrens situation ärsvår och måste uppmärksammas och förändras. Vikristdemokrater står bakom våra reservationer ochsärskilda yttranden, men för tids yrkar vibifall endast till reservation 2.I en av våra motioner tar vi upp Förenta nationer-nas deklaration om brottsoffers rättigheter och deviktiga grundläggande principer som ska gälla förbrottsoffer. Det handlar om regler i en rad frågor somska efterföljas enligt konventionen. Motionen ochvårt yrkande kommenteras i betänkandetexten medskrivningen att i allt väsentligt följer detta.Ambitionen finns säkert, men det räcker inte ominte vi i den konkreta verkligheten kan se att dessabeslut efterlevs. Som beslutsfattare har vi att ta ställ-ning till viktiga frågor som kan få stora konsekvenseri den enskildes vardag. Men det gäller inte enbart attfatta viktiga och genomtänkta beslut utan också attfölja upp och att våga och vilja se hur det ser ut ivardagen nära människan, och i det här avseendet hurdet ser ut nära brottsoffret.Låt mig ta några exempel från verkligheten. Varttredje brottsoffer saknar när polisutredningen är fär-dig och rättegången avslutad förtroende för rättsvä-sendet. Brottsforskaren och doktoranden i psykiatriMagnus har på uppdrag av Rikspolisstyrel-sen, Riksåklagaren och undersöktfrågan.Bristande information ansågs vara det allvarli-gaste problemet. av de tillfrågade fick ingeninformation om brottsofferjourernas verksamhet.42 % fick aldrig information av polisen att de haderätt att få veta vad som hade hänt i ärendet. På fråganom man skulle anmäla en liknande händelse i framti-den svarade var femte att man var osäker. vissteinte, och sade att de aldrig skulle göra detigen. Med detta måste vi konstatera att verkligheteninte riktigt överensstämmer med våra ambitioner.Detta är trots vad som står i konventionen om attbrottsoffer ska behandlas med medkänsla, respektsamt skyddas av rättsordningen. Jag vågar påstå attdet finns många brottsoffer som upplever att de intefår det skyddet.Tvärtom har vi ett moraliskt underskott i re-lationen mellan rättsstaten och de medborgare somrättsstaten har åtagit sig att skydda mot kriminellaangrepp. Det måste förändras. Varje brist i bemötan-det av brottsoffret är en kränkning mot de grundprin-ciper som tar sig uttryck i dekla-ration om brottsoffers rättigheter.Regeringen anger i en mängd avseenden att väl-digt mycket är på gång då det gäller åtgärder för attförbättra brottsoffrens situation. Det är bra. Menvarför ska det behöva ta så ? Vi skulle ha fåtten proposition , och ännu har ingentinghänt. Därför anger vi i reservation 1 att vi inte ärtillfredsställda med att regeringens beredningsarbetetar sådan tid då det gäller de förslag som lades framav . Vi får väl utgå från att allaåtgärder som utredningen lade fram beaktas och attdet är därför som arbetet drar ut . Men för denenskilde medborgaren som drabbas är detta svårt attacceptera.Statistik visar att 20 104 misshandels-brott mot kvinnor anmäldes. Av dessa ledde 4 928 tillåtal. Ca 4 500 avskrevs. Det är inte godtagbart att enså begränsad del som av anmälningarna ledertill åtal.Inte heller då det gäller de 1 000 kvinnofridsbrottsom anmäldes från till den 31december 1999 är statistiken bättre. avde anmälda brotten har lett till åtal. I ytterligare 10 %av fallen har åtal väckts för ett annat brott än grovkvinnofridskränkning, vanligtvis misshandel. Ca40 % av anmälningarna avskrevs, oftast med motive-ringen att brott inte kan styrkas. Resterande avbrotten är fortfarande under utredning. De åklagarejag har mött bl.a. i samband med utflykter med säger att bevisläget ofta är proble-matiskt. Det kan vi förstå. Men i betänkandet kan viläsa att det enligt utskottets mening är uppenbart attsamhället prioriterar brottsoffren. Därmed avstyrksalla motioner som har väckts i en så angelägen frågaav motionärer som tycker att det händer så lite i verk-ligheten.Då det gäller polisens utbildning för att kunna be-driva utredningsarbetet på ett effektivt sätt vet vi vadsom framgår av regleringsbrevet - rättssäkert, effek-tivt och ändamålsenligt. Andelen uppklarade brott skaöka. Men som i så många andra avseenden är verk-ligheten inte lika enkel. Resursbrist och bristandeutbildning leder ofta till att ärenden och åtal läggsned. Här hävdar också åklagarna att det händer attpolisen inte klarar av att göra en bra utredning i detallra första skedet. Det är anmärkningsvärt.Brottsofferutredningen anser att de åtgärder sompolisen kan använda sig av för att skydda hotademålsägande och vittnen är tillräckliga i de flesta fall.Men frågan är hur redskapen används. Rikspolissty-relsen har tagit fram en brottsofferhandbok som skatjäna som en teoretisk och praktisk handledning.Detta är bra, men det räcker inte. Jag tror att detgrundläggande felet är att polisens arbetssituation serut som den gör. Resursbristen är fortfarande gällande.Det behövs radikala förändringar och större insatserför att hjälpa brottsoffren.I en annan kristdemokratisk motion lyfter vi frambehovet av att domstolarnas lokaler ska vara anpassa-de så att vittnen och brottsoffer inte ska behöva kon-fronteras med gärningsmannen. Den här frågan har videbatterat ett antal gånger i utskottet. I betänkande-texten hänvisas till att kontinuerligtarbetar med dessa frågor genom att man vid ny- ochombyggnationer beaktar de enskildas behov.