prot · GN09105 · 2000-05-09 00:00:00 — Denbehöver jag inte gå in på mer. Detta hade aldrig be-hövt uppkomma om inte vissa kommuner och vissalandsting hade satt funktionshindrade i situationen attbli fråntagna hjälpmedel eller nekade hjälpmedel.Vad avser socialministern att göra mot de kom-muner och landsting som beter sig på det sättet motenskilda individer som blir helt utlämnade?Anf. 41 Socialminister ():Fru talman! Det skulle inte skada om vi försökerhålla oss till den problemställning som faktiskt ärgiltig. Det är inte så att någon beslutar om att inteställa upp med hjälpmedel på grund av ett byte avarbetsgivare. Problemet är - som beskrevs en gångtiden i den borgerliga propositionen om assistanser-sättningen - att arbetsgivaren ska stå för de tekniskahjälpmedel som handlar om att underlätta för denanställda personalen, medan huvudmannen - kom-munen eller - ska stå för de hjälpmedelsom hjälper den funktionshindrade att leva ett värdigtliv. Det är fråga om en svår gränsdragning. Vad skaarbetsgivaren stå för, och vad ska betraktas som per-sonliga hjälpmedel?För att reda upp detta har gjort en överenskommelse meden rekommendation. Där föreslås att kommuner ochlandsting ska följa följande regel. Om den enskildetill följd av ett funktionshinder är i behov av en an-passad säng eller lyft i sin bostad bör detta kunnabetraktas som ett hjälpmedel i den dagliga livsföring-en även om de också används av personalen. En indi-viduellt anpassad rullstol som körs av vårdare ellerpersonal bör betraktas som ett individuellt hjälpmedeloch inte som en arbetsteknisk utrustning. Alltså skaman ha det. Arbetsgivarens ansvar avser endast sådanarbetsteknisk utrustning som krävs för att förebyggaoch förhindra ohälsa och olycksfall bland personalen.Problemet har handlat om vad som är arbetsgiva-rens ansvar och vad som ska betraktas som hjälpme-del för personlig livsföring. Det har inte ett dugg attgöra med vem som sedan är arbetsgivare. Antingenstår kommunen för arbetsgivarens ansvar eller någonannan arbetsgivare.Nu har och Landstingsförbun-det kommit överens om rekommendationen, sominnebär att man drar en mycket skarp gräns när detgäller vad som är arbetstekniska redskap. Det betyderatt de problem som har skildrats inte skulle behövauppkomma. Man ska naturligtvis ha rätt att behållahjälpmedlen oavsett vem som är arbetsgivare. Följerlandstingen och kommunerna rekommendationendyker problemet inte upp.Anf. 42 ():Fru talman! Uppenbarligen följer de kommuneroch landsting jag pratar om inte denna rekommenda-tion. För de personer som detta gäller - jag har självträffat en av dem - har man inte kunnat säga atthjälpmedlet är till för personalen utan för den enskil-de. Det är inte meningen att den funktionshindradeska hasa sig fram på golvet. Man behöver faktiskt enrullstol för att ta sig fram, även om man inte kan köraden själv. Hur ska man ta sig från rullstolen till säng-en eller toaletten? Då behöver man naturligtvis enlyft, även om man inte kan trycka på knappen själv. fall jag har tagit upp har det inte varit fråga omarbetshjälpmedel för personalen utan individuellahjälpmedel. Ändå beter sig de berörda kommunernaoch landstingen på det sättet. Då blir den enskilde heltställd eftersom det inte går att överklaga.Detta är nästa fråga: Hur gör den enskilde? Vilketråd ger socialministern till de berörda, som t.ex. harblivit fråntagen rullstolen? En ung flicka kan inteflytta hemifrån eftersom man vägrar att installera enlyft i den lägenhet hon ska flytta in i i år.Vilket råd ger socialministern? Det hjälper inte mednågon tjusig överenskommelse mellan om berörda kommu-ner och landsting totalt struntar i detta. Socialminis-tern har ändå yttersta ansvaret. Är det något glapp ivår lagstiftning? Jag tror inte att någon i kammarenhar avsett att det ska bli så, ändå blir det så. Kommu-ner och landsting kör ett med deenskilda. Så kan det inte få fortsätta.När jag fick höra talas om detta blev jag oerhörtupprörd. Jag trodde inte att det var sant att det kundehända i - ändå gör det det.Socialministern måste tala om vad socialministernavser att göra för att det inte ska fortsätta så. Berördakommuner och landsting är s-kommuner och s-landsting. Det är socialministerns eget folk som sitteri majoritet där. Jag är snäll och nämner inte direktvilka det är fråga om. Jag skulle kunna peka ut dem,men jag gör det inte. Socialministern har ett stortansvar att göra någonting, så att det inte fortsätter så.Ett alternativ hade varit att kunna överklaga för att fåsin rätt. Jag förstår att det är mer komplicerat. Jag väntar på att socialministern ger migett litet bättre svar än att hänvisa mig till en överens-kommelse mellan och . Det hjälper inte de enskilda ett förbaskatdugg.Anf. 43 Socialminister ():Fru talman! är grundad på någotslags politisk föreställning om att socialdemokrater äronda politiker och borgerliga goda politiker.Jag skulle vilja överraska med följande besked.Det var den borgerliga regeringen som bestämde sigför att inte göra frågan överklagningsbar. Man hänvi-sade till och tidigare diskus-sioner och sade att det inte är rimligt att just hjälpme-delsersättningen blir överklagningsbar. Det går inteatt hantera, och det blir ett svårt system. Alltså be-stämde man sig för att göra detta till en skyldighet förkommunerna och landstingen.Problemställningen beskrevs redan då som måste skilja på vad som är redskap som är till förpersonalen i vården och de hjälpmedel som är till förden enskilde.På socialdemokratiskt initiativ i Landstingsför-bundet och har man gjort en över-enskommelse om hur man ska hantera detta medhjälp av en rekommendation till kommunerna. Det ärsocialdemokraternas ansvar. gäller det att se tillatt kommunerna lever efter denna rekommendation.Jag skulle kunna räkna upp många exempel på hurborgerliga kommuner missköter sig. Ansvaret nu äratt se till att få ett regelverk som är begripligt och gåratt följa. Kommunerna ska nu veta vad som gäller.Den överenskommelse som är tecknad mellan och och som nugår ut som en rekommendation till kommunernakommer att klara upp problemen. Vi kan väl se till attinte skapa misstämning mellan de olika politiskapartierna. vet vi vad som gäller, och ska vi setill att få ut kunskapen.Anf. 44 ():Fru talman! Min misstänksamhet kommer av på olika sätt har försökt att försvåra för alternativinom ramen för den personliga assistansen. Det harsocialdemokraterna gjort. Då blir jag misstänksamom att detta är ytterligare ett sätt att svälta ut dem.Vem vill välja en alternativ arbetsgivare än kommu-nen om man vet att man inte får hjälpmedel - däravmin misstänksamhet? När jag såg vilka kommuneroch landsting som var berörda kom, socialministern,min misstänksamhet.Om Socialdemokraterna har velat ändra och görafrågan om hjälpmedel överklagningsbar har social-demokraterna haft på sig att lägga fram ettsådant lagförslag. Vi har föreslagit i våramotioner en hjälpmedelsgaranti som skulle garanterahjälpmedel. Det är ett steg på vägen.Nu tycker jag, precis som socialministern, att viska göra allt för att se till att kommuner och landstingföljer detta. Det är fråga om de lagar vi har stiftat iriksdagen räcker för den enskilde så att inte rullstolenhämtas eller en lyft i lägenheten vägras. Är socialmi-nistern helt övertygad om att överenskommelsenräcker mellan och Landstingsför-bundet? Jag är, tyvärr, inte övertygad om det. Defallen jag tar upp har hänt just . De pågår just nu.Jag har inte tagit upp några gamla fall.Socialministern har sagt att han ska noga följahjälpmedelssituationen i övrigt framöver och nogaöverväga för att se om det behöver göras något ytter-ligare i så att enskilda inte kommer i kläm.Vi är alla företrädare för de enskilda. Jag antar attäven socialministern har blivit upprörd när han läserom sådana saker - ett med enskildamedborgare för att komma ifrån kostnader. Det ärmedborgare som vi ändå alla tycker ska ha rätt till allhjälp de kan få.Anf. 45 Socialminister ():Fru talman! Jag tycker inte att det är så svårt attförstå upprördheten över en sådan situation som Ma-rietta de beskriver. Om man blirfråntagen ett hjälpmedel som man har vant sig attleva med är det naturligtvis orimligt. Men min upp-gift är inte att diskutera enskilda fall utan att diskuteraprinciperna.Den problemställning som jag däremot kan ha re-spekt för är just gränsdragningen mellan vad som ärett arbetsgivaransvar och vad som är hjälpmedelsstöd.Det glädjande är att och nu snävar in detta till att handla omsådana hjälpmedel som strikt kan motiveras av ar-betsmiljöskäl för att skydda personalen. Det betyderatt väldigt mycket av det som vi har diskuterat kom-mer att definieras såsom hjälpmedel för den enskildeslivsföring.Om man nu följer det här ska dessa problem inteuppstå. Det är då viktigt att markera att detta gälleroavsett vem som är arbetsgivare. Oavsett om mananvänder kommunala eller privata arbetsgivare ska deställa upp med hjälpmedel. Om vi följer den här re-kommendationen bör vi, enligt min bedömning, kun-na lösa de här problemen.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1999/2000:347 omnarkotikaAnf. 46 Socialminister ():Fru talman! har frågat om jag av-ser att med min danske kollega ta upp frågan omförskrivning av heroin till heroinmissbrukare i Dan-mark. Anledningen till frågan är de uttalanden somgjorts om att denna fråga ska behandlas av det danskafolketinget, vilket påstås gett upphov till särskild oro ifrämst Skåne.Denna fråga vann ej gehör i en första instans i detaktuella danska utskottet. Det förefaller osannolikt attfrågan ens kommer att behandlas i danska folketinget.Min danske kollega är inte positiv till frågan. Vidarehar FN uttalat sig mycket kritiskt mot de heroinför-skrivningsförsök som pågår, där man menar attde aktuella länderna bryter mot lydelsen i FN:s kon-ventioner om narkotika.De länder som bedriver försöksverksamhet medförskrivning av heroin gör detta som ett led i enforskningsverksamhet. Det finns ingen möjlighet attsådan verksamhet kan "exporteras" till . Vida-re framgår av artikel 152 i Amsterdamfördraget, somtalar om åtgärder på narkotikaområdet, att gemenska-pens insatser endast ska komplettera medlemsstater-nas och fullt ut respektera medlemsstaternas egetansvar för organiserandet av insatser mot narkotika-missbruk.Anf. 47 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret på min interpellation. Det var ettmycket glädjande besked att få ta emot här i kamma-ren. Det är inte så ofta som vi i oppositionen får ta delav bra svar.Anledningen till min interpellation är att jag del-tog i en större narkotikadebatt i den 27september . Den arrangerades av Nordenmot narkotika, där bl.a. hälsoministerCarsten deltog. Under debatten framkom detklart och tydligt hur positiv hälsoministern var till etteventuellt kommande heroinprojekt i Danmark.I höstas var halva justitieutskottet på en studieresatill , och vi var i staden och studeradeheroinprojekt på närmare håll. Jag kan informerasocialministern om att vi samtliga från respektivepartier tog helt avstånd från de projekt som pågår iSchweiz.Såvitt jag förstår av svaret här har inte soci-alministern några som helst tankar på att över huvudtaget lägga fram förslag om heroinprojekt i Sverige.Vidare erhöll jag information om en skrivelse somunder april månad gick ut från SMD-gruppen, Regio-nal samverkan mot droger. Skrivelsen var underteck-nad av representanter från ,kommun och kommun samtFöräldraföreningen mot narkotika i . Detvar den här gruppen som skickade skrivelsen tillsocialministern, eftersom de var väldigt oroliga förhur den här debatten skulle komma till stånd i folke-tinget. Flera av dem var med på den debatt som jagsatt med vid och där hälsoministern var såpositiv.Det är inte att undra på att de som bor i så, med tanke på att har vissa libe-raliseringstankar. Det blir som ett gissel för mångaföräldrar som bor i och som är oroliga för sinabarn genom närheten över Sundet.Jag hoppas nu att SMD-gruppen har fått sammapositiva svar som jag har fått här i dag.Nu undrar jag om socialministern och hans mot-svarigheter i de nordiska länderna har diskuterat nå-gon gemensam policy vad gäller narkotikafrågor. Jagtänker närmast på om ni har något forum där nordisktsamarbete i de här frågorna kommer fram.Anf. 48 Socialminister ():Fru talman! Det överraskar mig en smula att minförre danske kollega skulle vara posi-tiv. Jag hade möjlighet att diskutera både alkoholfrå-gan och narkotikafrågan med honom, och jag fick dåett intryck av att han i likhet med mig företräder enmycket restriktiv hållning. Men jag blir naturligtvislite osäker när jag hör denna skildring.Dock är inte längre socialminister.Den som jag har haft kontakt med är den nye danskesocialministern, som inte har några ambitioner överhuvud taget att föreslå något heroinförskrivningsför-sök.Jag tror att det är rätt viktigt att markera detta,därför att i den allmänna narkotikapolitiska debattenpåstås det med jämna mellanrum att vi genom EU-samarbetet skulle vara tvingade att ta till oss de libe-raliseringstankar som finns ute i när det gällernarkotika. Det finns inget stöd för sådana farhågor. Viär inte tvingade att på narkotikaområdet följa någraandras intentioner, utan vi ska fullfölja den narkoti-kapolitik som vi har stakat ut här i . Jag menaratt vi har alla skäl att fortsätta en mycket restriktivhållning och att inte tillåta denna typ av försök.Vi vet att vi fortfarande har problem på narkoti-kaområdet, och på några områden kan vi också sägaatt de växer. Men jag tror inte att det skulle hjälpa ossom vi började acceptera förekomst av narkotika ochbörjade resonera om olika former av förskrivning avnarkotika såsom ett led i bekämpningen. Det är vik-tigt att säga att vi ska fullfölja den restriktiva politiksom vi har fört hittills.Jag tycker att det är glädjande att kunna säga attden danska regeringen, i likhet med övriga nordiskaregeringar, har samma hållning.De internationella kontakter vi har går numera ihuvudsak via hälsoministerrådet i EU. I de diskussio-ner som har förts om att upprätta ett folkhälsoinsti-tutsprogram, där också kampen mot droger - narkoti-ka likaväl som alkohol och tobak - ska vara en vä-sentlig del, har jag fått ett intryck av att samtligaregeringar i företräder en mycket restriktivhållning och att vi har lätt att vinna förståelse i övrigaregeringar, åtminstone när det gäller narkotikabe-kämpningen. Vi har, som bekant, möjligtvis en annanuppfattning i alkoholfrågorna, där man tycker att vi äralltför restriktiva. Men på narkotikaområdet är jagoptimistisk och tror att vi ska kunna ha samma håll-ning mellan de europeiska länderna. ärför sin del mycket restriktivt. Även om det i det euro-peiska parlamentet skulle finnas några mindre grup-per som har en annan hållning, tror jag inte att EUkommer att tvinga oss till någon annan politik än denvi har fört hittills.Anf. 49 ():Fru talman! Jag får be om ursäkt för att jag nämn-de den förre hälsovårdsministern , mendet var han som var så drivande i den här debattenoch som med , om jag säger det påsvenska, ville lägga frågan i socialutskottet redanunder höstkanten. Jag kontrollerade det och fann attfrågan låg för behandling där. I och med att den härskrivelsen kom tänkte jag inte på att det är en nysocialminister. Det är ju väl att den nya hälsovård-sministern har den här inställningen.Jag är väldigt tacksam för att socialministern hål-ler den här linjen gentemot de andra nordiska länder-na, för det är viktigt att vi håller ihop. Vad danskarnasade i den här debatten var nämligen att man måsteförstå att har ett annat geografiskt läge ochkanske därför har de här tankegångarna. Då kan visätta streck för debatten om heroinprojekt.Men när jag nu ändå har tillfälle att träffa social-ministern i kammaren vill jag ta upp en annan pro-jektform som vi har i . Det gäller metadon-projekten som vi har några stycken i . Jagundrar: Ska dessa projekt få fortsätta i ? Finnsdet tankar på att utöka dem, eller finns det kansketankar på att t.o.m. börja avveckla några av metadon-projekten? Man kan ju ha många synpunkter på omman ska ge metadon eller inte. Om man säger attSverige ska vara väldigt restriktivt - här har vi ju friasprutor osv. - tycker jag att man varken ska ge läke-medel eller verktygen sprutor och kanyler. Först sägerman att man är restriktiv från sida, och se-dan tycker att man kan ha olika typer av sådana härprojekt. Det skulle vara mycket intressant att höra vadsocialministern har att säga om metadonbehandling.Anf. 50 Socialminister ():Fru talman! Jag är inte beredd att ge ett besked tillMaud när det gäller metadonprogrammen.De är föremål för en utvärdering, och vi ska redovisaett ställningstagande till i vad mån de ska fortsättaoch i så fall i vilken form.Jag har inte hört någon som kräver någon störreutbyggnad av projekten. Snarare handlar det väl omatt möjligen fortsätta på nuvarande nivå alternativt attavveckla någon del av projekten.Jag är alltså inte beredd att ge något besked påden punkten ännu, men det kommer ettbesked om vad som ska hända med metadonpro-grammen.Anf. 51 ():Fru talman! Jag vill bara avsluta debatten ochtacka för de svar jag har fått. Jag får avvakta vadman säger om metadonet och be att få återkomma.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av tal-mannen att ajournera förhandlingarna till kl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.12 § Svar på interpellation 1999/2000:355 omdextropropoxifenAnf. 52 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig delsom regeringen avser att i kontakter med Socialstyrel-sen ta upp frågan om vilka åtgärder som ska vidtasför att sprida kunskap om farorna med läkemedel sominnehåller dextropropoxifen, DXP, dels om regering-en avser att i kontakt med verkaför att läkemedel som innehåller DXP ska beläggasmed strängare restriktioner.Läkemedelsverket granskar och värderar fortlö-pande rapporter om biverkningar av läkemedel ochäven fall av överdosering. DXP är ett kompliceratläkemedel som för olika individer kan ge varierandemängder av aktiv substans i blodet och som har enrelativt smal säkerhetsmarginal. Redan en liten ök-ning i dos eller intag av andra läkemedeleller alkohol kan ge upphov till allvarliga och snabbtinsättande biverkningar. På grund av detta har informerat förskrivande läkare om attförskrivning av läkemedel som innehåller DXP måsteske med största försiktighet och att skälet för för-skrivningen måste prövas noga och individuellt.Läkemedelsverket, och anordnade ett informa-tionsmöte angående det stora antalet observeradedödsfall i samband med intag av DXP med inbjudnarepresentanter för sjukvård och skolhälsovård, ex-perter inom missbruks- och suicidproblematik, berör-da myndigheter samt . Läkemedelsver-ket och har enats om att skyndsamtlägga fram ett åtgärdsprogram, och arbete pågår meddetta. Målsättningen är, enligt , attfå en mer korrekt och minskad användning av DXP.Mot denna bakgrund avser jag inte att ytterligarediskutera frågan med eller Läkeme-delsverket.Anf. 53 ():Fru talman! Jag tackar socialministern för svaret.Jag har full förståelse för om en minister inte i detaljkan sätta sig in i olika frågor, och det här är väl ettspecialområde som inte är alltför lätt om man inteägnar mycket tid åt det.Enligt svaret har ministern inte för avsikt att dis-kutera den här frågan, vare sig med Socialstyrelseneller med . Då måste jag fråga:Varför?Jag tillhör dem som har lärt mig sedan jag var li-ten att när man inte förstår så ska man fråga tills manfår svar så att man förstår. Och därför måste jag återfråga: Varför?Redan 1971 konstaterade man att DXP kunde varadödligt även i mindre doser. inträffadedet första dödsfallet. Det var en ung tonårsflicka somdog av något av dessa preparat.I dag finns det åtta preparat som innehåller DXP.Dessa preparat får man mot lätt eller måttlig smärta.Detta är alltså inget preparat som man får vid mycketstark smärta som man har svårt att stå ut med.Dessa mediciner är populära. Det beror inte på attdessa mediciner har bättre smärtstillande effekt änandra läkemedel. Däremot är de mycket farligare änalla andra. De har mycket hög giftighet. Även dendos som man får föreskriven av sin läkare behöverinte överdoseras speciellt mycket för att det ska fåkatastrofala följder. Andningssystemet kan slås ut,och man kan dö. Och om man blandar dessa medici-ner med alkohol eller andra mediciner behövs det enännu mindre överdosering för att det ska vara dödligt.Detta nämner också socialministern i svaret.Det finns mediciner på marknadensom har lika bra smärtstillande effekt men som inte ärlika giftiga och framför allt inte lika beroendefram-kallande. Då måste jag återgå till min fråga. Varförvill inte regeringen ta upp kontakter med Socialsty-relsen eller om dessa mediciner?I detta sammanhang vill jag påpeka att alla demänniskor som äter dessa mediciner inte behöverkänna någon skuld för att de gör det, eftersom de oftaäter mediciner som läkare föreskriver och som läkaretycker och tror fungerar bra. De flesta patienter vet juinte från början att det finns alternativa mediciner,utan de tar emot den hjälp som de får av läkarna ochtror naturligtvis att det är den bästa hjälp som finns attfå.Vad betyder det då att dessa medel är beroende-framkallande? Jo, de är fysiskt beroendeframkallan-de, vilket betyder att kroppen reagerar om den inte fårdessa mediciner. Det kan handla om att man skakar,darrar, svettas, blir illamående, får huvudvärk och t.o.m. kan få kramper. Kroppen blir abstinent omden inte fylls på med detta medel.Sedan finns det ju olika kriterier för hur man be-dömer om en människa är beroende, bl.a. att mankänner ett starkt sug efter detta. Man mår alltså dåligtom man inte tar denna medicin. Andra kriterier ärkontrollförlust över mängd och tid. Man blir absti-nent. Man får ökad tolerans. Man behöver alltså efteren tids användande ta fler tabletter för att uppnåsamma effekt. Och man fortsätter att använda dessamediciner trots att man kanske egentligen inte mårbra av dem, och livet blir mer och mer fokuserat pådessa mediciner och på användandet. Det tillsammansmed den höga giftigheten gör ju att dessa medicinerär så oerhört farliga.Min fråga är alltså: Varför vill socialministern inteta upp kontakter med och ?Anf. 54 Socialminister ():Fru talman! Jag skulle kunna svara: Varför kaninte läsa? Följande står i mitt svar. "Mot denna bakgrund avser jag inte att ytterligarediskutera frågan med eller . "Svaret är mycket enkelt. och är just nu fullt upptagna med att ar-beta fram ett åtgärdsprogram som syftar till att mins-ka användningen av läkemedel med DXP och få enmer korrekt användning. Det är precis det som vi harmyndigheter till. Det är ju inte riksdag somska bestämma om förskrivningen av läkemedel i varjeenskilt fall. Men vi måste ha bra myndigheter som harkontroll över förskrivningen och som har kontrollöver läkemedelsanvändningen.De krav som vi ställer på ochSocialstyrelsen i detta fall försöker de leva upp till,nämligen att utarbeta ett program i fråga om detta.Och finns det inte skäl att ytterligare ta kontakt. Vihar försäkrat oss om att detta arbete pågår, och viräknar med att det kommer att ske skyndsamt. 55 ():Fru talman! Jo, jag är läskunnig. Det tror jag attministern förstår att jag är.Det är väldigt bra om man håller på att titta pådetta. Men det som gör mig lite bekymrad är att mi-nistern svarade på en liknande frågafrån från mitt parti. Det skedde inte i eninterpellationsdebatt, utan det var en skriftlig fråga.Såvitt jag förstår fick hon ungefär samma svar. Där-för blir jag lite orolig. När kommer detta att ske?Under den tid som detta pågår dör det ju människorpå grund av att de använder dessa tabletter.Jag är orolig över att det inte är så att säga riktigtrumsrent att tala om de saker som jag tar upp, efter-som dessa tabletter inte har bättre smärtlindrandeeffekt. Men socialministern får väl se till att jag intebehöver vara så orolig. Däremot blir man lite full avdem. Man blir alltså lite berusad. Man känner sig litecool. Man blir lite bedövad i huvudet.