prot · GN0999 · 2000-04-25 00:00:00 — Vad det betyder i ett fattigt land kanman ju bara ana.Jag tror, herr talman, att det finns några saker sombehöver iakttas. Jag vill bara räkna upp dem punktvis,för jag inser det omöjliga för ministern i att svara sjuåtta interpellanter, eller vad vi är här.För det första: Skydda från övergrepp. Då gällerdet att vapenleveranser från andra kontinenter upp-hör. Rättsstaten ska komma i fokus, och grupper förmänskliga rättigheter ska få verka.För det andra: Ge fattiga länder skola, yrkesut-bildning och demokratisk utveckling.För det tredje: Ha rätt grepp, dvs. rätt dimensionpå insatsen. Det ska vara småskaligt, och naturtill-gångarna ska komma befolkningen till godo. Dettahar ju också påtalats här.För det fjärde och sista: Biståndet. Där har rege-ringen ännu inte klarat av att sätta upp en tidsplan föratt återupprätta det biståndsmål som för fleradecennier sedan högtidligt lovade i FN. Den planenbehöver också upprättas.Anf. 59 Statsrådet ():Herr talman! Än en gång får jag uttrycka minglädje över ert engagemang. Det är sådant som vibehöver - och i ännu högre grad, tror jag. Resor ochgemensamma upplevelser bildar grogrund för ett ökatengagemang. Det tycker jag att er resa verkligenvittnar om.Jag beklagar att man bara har när manska svara på interpellationer - därav de något summa-riska svaren.Nu ska jag försöka svara på ytterligare fördjup-ningar av en del av frågorna.Låt mig börja med det övergripande; strategiskainsatser. Flera av er har ju varit inne på det, inte minstTuve Skånberg. En grundläggande tanke i närdet gäller humanitärt bistånd är att det både ska lindranöd och även vara strategiskt. Det ska alltså kunnafrämja en utveckling på lång sikt. Detta innebär bådeåteruppbyggnad och rehabilitering av sociala struktu-rer, men också av individer. Det är centrala delar iSidas humanitära insatser - det tycker jag är viktigtatt stryka under.Tillsammans med de här insatserna ska vi ocksåstödja fredsprocesser i regionen. De humanitära insat-serna har då en viktig roll i återuppbyggnadsarbetetgenom att de kan bidra till konsolidering av en kom-mande fred.Situationen när det gäller frågorna om infrastruk-tur, sjukvård och utbildning ser ut så här: Konflikter-na är inte lösta, legitima ledare saknas och därmedockså väldigt mycket av de grundläggande förutsätt-ningarna för att man helt enkelt ska klara av detta.Därför ser jag det som viktigt att vi nu följer utveck-lingen noga. Vi stöder fredsprocessen och vi skaockså lindra lidandet för dem som drabbas. Men i dethumanitära stödet ska vi också ha den strategiskainriktningen.Låt mig fylla på med lite av det som LiselotteWågö var inne på. Det gäller demokratiinsatser. Därser vi att vi kan spåra väldigt mycket av det civilasamhället i kyrkorna. Det är därför som vi ocksåstöder kyrkorna. Vi tänker också fortsätta stödja demdärför att det egentligen inte finns någon stat som vikan samarbeta med. Demokratiinsatserna och hur deska se ut måste baseras på vad parterna där nere sä-ger. De måste äga den frågan. Vi måste kunna spåraoch stödja uttryck för folkviljan om vi ska kunnakomma vidare i stödet. Som vi har bedömt det nu såär det väldigt viktigt att vi fortsätter med vårt kraft-fulla stöd till kyrkorna. Precis som ni själva har settmed egna ögon finns nämligen väldigt mycket av detcivila samhället där.Sedan gäller det några av de mer konkreta frågor-na. frågade om roll.Som jag sade i mitt svar är detta en viktig del i vårpolitiska dialog med . Det råder ingen tve-kan om att oljan är en faktor som spelar en betydanderoll i många konflikter, och så även i den här kon-flikten - det har ni ju själva också påpekat. Det somvi är glada för är att frågan nu ändå har börjat disku-teras både inom EU och FN, både principiellt och närdet gäller speciella konflikter. Diskussionen om Uni-tasanktioner är ett sådant exempel. På EU:s dagord-ning finns nu Kongo-Brazzaville faktiskt regelbundet.Därför menar jag att det finns goda förutsättningar attkomma vidare i den dialog som just berör Frankrikesroll.Jag ber att få återkomma med återstående svar inästa replik.Anf. 60 ():Herr talman! Det är bra när man spar tid genomatt kalla mig för . Det tycker jagblir bra. Det gör ingenting.Jag vill tacka en gång till. Jag tyckte att vi fick litefler svar den här omgången. Jag förstår att det inte ärlätt att svara på alla de här frågorna. Jag har fullt sjåmed att vara riksdagsledamot. Jag kan bara tänka mighur det skulle vara att vara minister och hålla reda påalla de här svaren.Jag vill ändå säga att jag tycker att skullekunna agera hårdare och tydligare när det gällerFrankrikes inblandning i Kongo-Brazzaville. Jaghåller med flera här som har sagt att om man skabygga upp ett land från grunden måste freden varagrunden för allt det andra, utveckling, sjukvård ochdemokrati. Förutsättningen är fred. Jag tyckte attBerndt beskrev väldigt bra att det går att göradet som man har strategier för andra saker,och det tror jag också.En av mina frågor som inte heller nämns specielltmycket i svaret handlar om rättsväsendet och rättssä-kerheten för människorna i Kongo.Som några berättade här såg vi soldater som intevar särskilt gamla alls. Det var väl någorlunda tryggtnär soldaterna hade uniform. Men när de här solda-terna som var väldigt unga hade kortbyxor, sandaleroch trasiga och lortiga undertröjor blev i alla fall jagrädd. fick vi höra att korruptionen är väl-digt stark och att det går att köpa sig de beslut manvill ha i det här landet.Det gäller naturligtvis även om man blir anklagadför någonting. Det finns inga advokater och ingafungerande domstolar. Människor blir dömda på ettsätt vi kanske inte ens vill veta.I Kongo-Brazzaville fick vi också reda på att800 000 människor har varit på flykt. Många haråtervänt till sina hem, men många vet man inte var definns. När vi var där saknades fortfarande 200 000människor. Jag hoppas att flertalet av de här männi-skorna håller sig gömda, vilket vi inte vet. Det allravärsta skulle ju vara om man fick reda på att de härmänniskorna är döda. Man vet att när människor harvänt tillbaka till sina hem och har börjat plantera isina trädgårdar har de grävt upp likdelar. Man vet attmänniskor har legat döda vid vägarna och att levandesmå barn har klättrat på sina döda föräldrar.Jag kan tala om att det här var min första resa tillett sådant här land. Det jag tyckte var jobbigast var attkongoleserna i sin enorma nöd och i sin situation såtydligt uttryckte att de upplevde att hela världen vartyst. Jag skäms över att vara svensk, människa ochmedborgare i ett land som har varit i Kongostaternaså fruktansvärt , ända , och missionerat. Egentligen får vi vara glada attde här människorna tog emot oss med så öppna ar-mar.Jag ska upprepa att frågan gällde rättsväsendet,och sedan får jag väl återkomma i sista omgången.Anf. 61 SKÅNBERG (kd):Herr talman! Jag vill också tacka ministern förden utveckling som var möjlig på de minuter somstod till buds, speciellt orden om att skapa en strate-gisk inriktning att vilja gå vidare med sjukvård, vä-gar, skolor osv. Det är precis avsikten med min del avden här interpellationen.Jag vill understryka att vi kom till ett land sominte var utarmat på allt. Det var oerhört starka männi-skor som vi mötte. Det var inte första gången dettahade hänt. Gång på gång har de rest sig upp. En avmitt livs starkaste upplevelser var att se styrkan hoskvinnorna och kvinnorörelsen i Kongorepublikerna.Vid ett tillfälle på kvinnornas världsdag var 3 000kvinnor samlade och välkomnade oss. Jag var noginte ensam om att gråta den gången. Det var fantas-tiskt att uppleva styrkan hos de här kvinnorna närman vet att dessa leende ansikten har varit förvridna ismärtor som jag inte kan beskriva i riksdag.Det gav ett oerhört starkt budskap om att hoppet finnshos ungdomarna och kvinnorna och naturligtvis ocksåhos männen, men den stora delen av männen har jublod på händerna. Det är alltså ett land där avbefolkningen är . Det är inte bara en nack-del, det är naturligtvis en stor styrka också. Man resersig, och man reser sig igen.Vi har redan nämnt att det finns rika naturtill-gångar. Det är ju också landets förbannelse. Utanoljan, kobolten, mineralerna och allt vad som finns,t.ex. vattenenergi som man skulle kunna försörja helaAfrika med, hade naturligtvis inte länder som Frank-rike, och andra varit så intresserade och gettvapen.Men man är stark på andra saker också. Kyrkornahar nämnts, och jag vill också understryka att där sågjag ännu inga brister, fast vi tittade efter fel. Vad vikunde se fanns det ingen korrup-tion där. Där fanns en sammanhållning som var oer-hört imponerande och någon typ av lojalitet och soli-daritet som verkade genuint äkta. Man hade en de-mokrati där som vi inte, åtminstone inte jag med minaögon, kunde se var ihålig. Men i det s.k. demokratis-ka systemet utanför såg vi mycket stora brister bådehos oppositionssidan och regeringssidan. Det varsvårt att se annat.Man hade familjer som höll samman långt utövervad vi skulle kalla familjegränser. Det var generatio-ner där både kusiner och morbröder, det kunde vara15-20 personer, livnärde sig på en enda inkomst.Man delade solidariskt. Där fylldes ordet solidaritetmed ett mycket starkt och levande innehåll.Vad har vi då att ge? Jo, har någonting attge. Vi åkte dit och åskådliggjorde att här kom vitillsammans, uppträdde tillsammans, delade sammasaker, skrattade och grät ihop. Det gav budskapet attSveriges demokratiska system ändå står för någontingdär det inte enbart handlar om egna fördelar. Vi villedela det här folkets villkor, om så bara för . Ivår demokrati och i vårt Folkrörelsesverige har vi såoerhört mycket att ge. Om vi kunde ge det bara medvår närvaro, så har den biten varit väldigt värdefull.Sedan upplevde vi det också mycket smärtsamt attländerna har varit bortglömda. Här har pågått vadsom med rätta skulle kunna kallas världskrig,men hela västvärlden, även , har tigit. Medi-erna har varit helt tysta. Det kändes mycket smärt-samt.Jag vill avsluta med att säga att vifår mycket för pengarna i Kongorepublikerna. Sveri-ge är välkänt och har ett stort förtroende. Kyrkornahar stor kompetens, idealitet och organisationsförmå-ga. Där bör vi investera. Vi får mest för pengarna då.Anf. 62 ():Herr talman! Jag skulle vilja gå vidare från detmer principiella resonemang som jag förde tidigaretill några konkreta idéer. Jag tycker att resans tydligapositiva inslag var mötet med det civila samhället ochden vilja till fred och utveckling som fanns där. Ävenom en del träffar med representanter för ländernasledningar var positiva, tycker jag att det var den storabehållningen.Jag tycker att det gäller att spinna vidare på det.Vi är redan inne på det spåret, nämligen att öka insat-serna för det civila samhället. Det är naturligtvis frågaom sociala insatser. Överlevnadsfrågorna är fortfa-rande stora i de här båda länderna. Det gäller hälso-vård, sjukvård och sådana insatser utöver att faktisktförsörja människor med mat och kläder. Det gällerkanske också insatser mot sjukdomar som aids, för attta ett exempel. Det handlar väldigt mycket om att gesig i kast med de flyktingströmmar som finns ochfortfarande rör på sig i området, framför allt i Kongo-Kinshasa.Men det gäller också att avväpna de här milis-grupperna, vilket är ett stort arbete bara det. Vapnetär ju de här pojkarnas försörjning. Det är genom detman har makt och genom det man kan få pengar attförsörja sig. ska de avväpnas. Man ska ta ifråndem deras arbetsverktyg och ge dem ett annat jobb.Då måste det finnas något annat meningsfullt jobb attkomma till. Därför är det oerhört viktigt att sådanainsatser också kan göras. Det handlar alltså om av-väpning, men också om att skaffa fram sysselsätt-ningstillfällen.Jag tror faktiskt att man t.ex. via NGO:er kan görainsatser när det gäller småföretagsstöd. Det efterfrå-gades också insatser när det gällde småföretag.Annars tror jag väl att vår speciella förutsättningsom svenskar naturligtvis är vår folkrörelsetradition.Det är att på olika sätt bygga folkrörelser, att byggademokrati och att understödja de processerna. Det äratt bygga förståelse för mänskliga rättigheter och göradet på de listiga sätt vi kan göra när staterna kanskeinte fullt ut förstår värdet av det. Det är att underbyg-ga politiska partiers roll, att utnyttja våra kunskapernär det gäller konfliktförebyggande insatser som vikan en hel del om.Det är självfallet också så, vilket redan har kom-mit fram här när vi talar om folkrörelserna, att kyr-kornas ställning är väldigt speciell. Man kan intejämföra hur situationen är för kyrkorna i medhur den är i sådana här länder. Där är kyrkorna en delav samhällets funktionssätt, delvis därför att staten ärså dålig men också därför att man har en annan ställ-ning. Det är inte bara det att man kan organisera sakeroch ting socialt. Kyrkorna har ju en viss förmågaminst sagt - kanske t.o.m. mer än en viss förmåga -att kommunicera med människor. Det kan kyrkornagöra i också, men där är man väldigt duktigpå det. Man kan inspirera människor, och med inspi-ration kan utvecklingen vändas och man kan byggaförsoning. Kyrkorna kan helt enkelt bidra till vad viskulle kunna kalla för en fredens kultur. Därför ärstödet den frivilliga vägen till kyrkorna väldigt vik-tigt.Men jag tror också att man inte ska dra sig för attgöra insatser via staten. Hur ska man exempelviskunna få till stånd en demokratisk process utan enfolkräkning, som efterfrågas i Kongo-Brazzaville? Påden punkten kan man inte räkna med att NGO:er görnågra insatser, utan staten måste inspireras att görainsatser. Jag tror att det är riktigt att satsa pengar pådet och på en del annat institutionsbygge som hör tillstatens ansvar. Man bör inte nödvändigtvis vänta meddet tills fredsprocessen så att säga är fullt ut på spåret,utan man bör lyfta upp processen på spåret genom attgöra insatser framför allt via NGO:er. Men man börockså göra en del statliga insatser där man kan få denbästa utväxlingen.Därför vill jag, som i min interpellation, pläderaför utökade insatser.Anf. 63 ():Herr talman! Jag vill tacka för svaret, som lite mertog upp en del av de frågor jag hade.Biståndsministern säger att vi ska arbeta strate-giskt. Jag delar verkligen den uppfattningen. Jagmenar att det är ett mycket strategiskt läge, om vi tarKongo-Brazzaville, med vapenvila, med den som arbetar. Det står och väger,och det är oerhört strategiskt. Det kan gå fel och detkan gå rätt, och insats kan göra att det gårrätt. Och jag tror att vi kan det. Vi är ett litet land, deär också ett ganska litet land. Vi har möjligheter medvåra starka traditioner. Det finns, som så många harsagt här tidigare, starka människor, fantastiska män-niskor i de här länderna, som kan åstadkomma väldigtmycket. Inte minst finns det starka kvinnor som kanåstadkomma mycket. Med kyrkornas hjälp, medNGO:er går det att göra oerhört mycket mer än vad vigör i dag.Men jag tror också att vi måste stötta sådana sakersom demokratiutveckling. Den måste stödjas genomdet civila samhället och kyrkorna, men också genominstitutionsbyggande och genom hjälp med folkräk-ning för att man ska kunna ha en folkomröstning omkonstitutionen. kan vi driva på så att ensådan också verkligen kommer till stånd. Annars kanman ju bara skylla ifrån sig och säga: Nej, vi klararinte av det här. Men om vi kan stötta det tror jag att viockså driver på den demokratiska processen.Sedan är det viktigt att vi driver frågan om Kono-gostaterna i hela det internationella samfundet och iallt vårt samarbete. Det är väldigt viktigt. Jag vet intevad som hände i , men där borde den här fråganha kommit upp. Jag vet att det var andra saker somvar uppe där. Men egentligen borde denna fråga ock-så ha kommit upp, så att t.ex. EU följer upp sitt janua-rilöfte.Jag fick inte något svar när det gällde ,men det hänger ju ihop med kyrkorna och det förso-ningsarbete som pågår. Man arbetar i varje fall, såvittvi kunde förstå när vi var där, på att införliva solda-terna i samhället. Man hade idéer om t.ex. träarbete,om vad de skulle kunna jobba med för att man på ettganska enkelt och någorlunda billigt sätt skulle få indem i samhället. Det finns ju stora uppgifter att utfö-ra.Sedan tycker jag också att det är bra att bi-ståndsministern tog upp roll lite mer tyd-ligt. Det är ganska bedrövligt att ett land har kunnatbedriva en sådan politik som har gjort utanatt man tidigare i EU egentligen har tagit upp denfrågan. Jag vet att den nu ligger på bordet. Vi måstevara pådrivande i det här ärendet. Det är viktigt. EUhar ju stora möjligheter att arbeta mot korruption ochför demokratiutveckling. Men då måste man ocksåsopa rent framför egen dörr och ta tag i de problemman själv har. Det får inte vara så att enskilda ländersegenintresse sopas under mattan i det avseendet. Detfår inte vara så, utan måste våga ta upp defrågorna i samarbetet med Frankrike.Så en sak till. Det handlar om ,men naturligtvis om båda länderna, och gäller lands-bygdsutveckling och livsmedelsproduktion. Vi hördeatt var ganska själv-försörjande när det gäller livsmedel. importerarman nästan allting. Där borde vi också kunna göra eninsats. Det finns ju egentligen alla möjligheter för ska kunna klara sin livsmedelsproduktion själv.Men all struktur är förstörd just nu.Anf. 64 ():Herr talman! Jag får ocksåtacka för ytterligare svar.Jag håller naturligtvis med om att vi från svensksida visst ska stödja fredsprocessen. Men jag tror inteatt vi ensamma klarar av det, utan jag tror på detupplägg man har där. Utan att vara expert på det härtror jag att det är bra att man nu samarbetar med degrannländer som finns. Jag tror inte minst på initiati-vet från Bongo och att det kan vara utveck-lande.Men det är precis som många har varit inne påhär: Det ena utesluter inte det andra. Vi vet t.ex. att50 % av befolkningen är . Man måste fåen stabil demokratisk utveckling i de här länderna,och det är bråttom. Det kan inte hålla på så här. År-hundrade efter århundrade har det varit på det härsättet. Man måste satsa på ungdomen. Men det är intesäkert att man klarar att få den generation som i i skolan att bli goda demokrater. Det går kanskeförst i nästa generation. Det har vi sett exempel på påmånga andra håll. Därför inräknar jag, när jag pratarom demokratistöd, t.ex. att man ser till att barn ochungdom får gå i skolan.Jag tror också just på det förtroende som finns.Jag fick höra när jag var där att svenskarna är väl-komna. Jag tror inte att amerikaner hade varit likavälkomna. Jag tror inte att en belgisk delegation elleren fransk delegation skulle ha fått det hjärtliga motta-gande som vi fick. Man har dåliga erfarenheter, menfrån svensk sida har man faktiskt bara goda erfaren-heter. och även åkte mis-sionärer till och levde på precis samma vill-kor. Och de dog där. Hela familjer dog av sammasjukdomar som Kongofolket själva. Det finns någonsorts solidaritet mellan Kongofolket och det svenskafolket som vi naturligtvis ska använda oss av i detgoda syftet att försöka hjälpa till att bygga upp enstabil demokrati i de här länderna.Jag vill bara ge en liten glimt från min resa somtog mig väldigt hårt och som beskriver lite grann hurungdomen egentligen skulle vara full av hopp ochvilja att bygga ett samhälle och se en framtid. Jagträffade två pojkar som var mellan 20 och 30 årgamla. Det visade sig att en var välutbildadvägingenjör. När man hade åkt runt och sett allt ar-bete som behövde göras med vägar tänkte man: Härkan det ju inte råda någon brist på arbete, här finnsdet hur mycket som helst att göra. Men den här poj-ken hade inte haft något som helst arbete. Han var iden åldern måste vi komma ihåg kulturenoch hur man lever där - att han hade tänkt att giftasig. Men det fanns inte en chans. Han bodde fortfa-rande hemma hos sina föräldrar.Han försörjde sig inte alls som vägingenjör, utanhan åkte ut till byarna, skaffade lite varor, åkte in tillstaden och sålde dem. Problemet var den ökandeinflationen där, så hans lilla kapital växte inte till. Närmånaden var slut stod han på samma ståndpunkt igen.Det låg en viss hopplöshet i den beskrivning han gav.En annan var inte färdig med sin medicinska ex-amen. Eftersom infrastrukturen är sådan att manknappast har möjlighet att ta sig fram annat än tillfots, är han ganska trött när han väl kommer fram tilluniversitetet. Där finns lärare med god utbildning frånutlandet, men de får inte betalt, och det håller inte ilängden. Det finns inte heller något undervisnings-material.På kvällen ska han ta sig hem, och då har familjeneventuellt fått ihop lite mat som han kan äta. Hankommer hem efter kanske två tre timmars resa ochorkar bara äta och sova, inte läsa inför nästa dagsstudier.Ungefär så här ser det ut. Det är en hopplöshetsom råder. Jag tror att med rejäla insatser idet här området skulle kunna vända utvecklingen.Anf. 65 ():Herr talman! Först vill jag rikta ett tack till bi-ståndsministern för det löfte som hon gav om ökatstöd till kyrkorna. Vi har tillsammans lyckats fåtill stånd en budget som ser bättre ut på biståndssidan,vilket ger möjligheter att göra fler bi-ståndssatsningar. Där finns lite av hopp.Det är en bekymmersam situation där nere. Jagtänker särskilt på Kongo-Brazzaville och denfredsprocess som pågår där. Det finns ett fredsavtal,men freden balanserar på en mycket tunn tråd.Frågan är om den håller för den balansgången, omman inte får stöd och hjälp utifrån.Man talade där nere mycket om den försonings-process som måste komma till stånd. Under krigetsförlopp har det funnits åtminstone tre olika grupper,och ingen vet egentligen vem som är vän och vemsom är fiende. När det gäller fredsprocesser och kris-hantering har vi ett högt kunnande, och vi har mångaduktiga människor som skulle kunna hjälpa till medsådant arbete.Vi mötte ett par missionsförbundsarbetare där ne-re som bedrev samtalsterapi med kyrkoledare för attdessa skulle kunna orka med jobbet som ledare försina församlingar. Man förstod att det var ett oerhörttufft jobb att lyssna till dessa människor som hadedrabbats av krigets härjningar.Man har en president som när han inte kunde be-tala sin armé gav den tillstånd att härja fritt i Brazza-ville . Den plundrade hela staden,våldtog kvinnorna osv.Det är en mycket svag och känslig fredsprocess,och det krävs ett oerhört jobb för att hålla den i gång.Vi måste nu i ett tidigt skede mycket snabbt hjälpatill. Annars tror jag att freden inte varar till.Anf. 66 ():Herr talman! Det har svept en våldsvåg över Cen-tral- och . Enbart i Rwandakatastrofen imitten och i handlar detom ett par miljoner krigsdödade. Slutsatsen är väl attdet som har inletts med måste fullföljasoch förverkligas. Även om president har ställtsig bakom det, verkar det ha varit motvilligt och utannågon större entusiasm. De demokratiska krafternamåste understödjas och uppmuntras.FN:s fredsstyrkor har för övrigt ännu inte kommitpå plats på grund av att situationen är så labil. Dedödsdomar som har avkunnats i hundratal bara iKinshasa måste stoppas. Flera av dem är för övrigtredan verkställda.Det har sagts att det är kvinnorna som bär upp dethär samhället, och jag kan intyga det. De bär detbokstavligen på huvudet. Det visar att där finns enkraft, som bara behöver bli rätt engagerad.Vidare har varannan medborgare inte passerattonåren. Hälften av barnen i skolåldern går inte iskolan. Man sade själv att detta är en tickande bomb.Småföretagen har nämnts här, och vi såg ett in-tressant exempel: mobila sågverk, lätt flyttbara ochmed motorer drivna med palmolja. Tala om krets-lopp! Här finns alltså även fantasi av det goda slaget.Man kan säga att pengar inte är allt. Nej, det kangöras mycket genom folkrörelseinsatser, MR-grupperosv., men biståndet måste ändå, fru ministern, få enuppräkning. Vi kan till att börja med göra mer meddet, men jag tror framför allt att det är en viktig signaltill andra länder. Vi i de demokratiska länderna, derelativt sett välmående västländerna, har ett särskiltansvar. Jag skulle därför som en slut-punkt i debatten vilja säga att vi bör ta oss an denutmaningen.Anf. 67 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig börja med .