prot · GN0953 · 2000-01-20 00:00:00 — Exempelvis be-gärde i ca ½ miljard kronorinför detta år till hjälp för att klara driften.Läkemedelskostnaderna rusar iväg till synesokontrollerat och hotar att bli gökungen i vårdboet.Sahlgrenska sjukhuset stoppar operationerna - vi haralla läst de rubrikerna - och på många andra håll ilandet blir väntetiderna för operationer allt längre.Men det finns också landsting som har god ekonomioch balans i budgeten, men där patienterna ändåmåste vänta på t.ex. en åderbråckso-peration.Ökad medellivslängd och en alltmer avanceradmedicisk-teknisk utveckling gör att kraven på sjuk-vården snabbt och kontinuerligt växer. Vare sig sjuk-vårdspolitiken eller vårdapparatens organisation ärriktigt förberedda på den nya situationen. Personalenflyr vården, missnöjda med såväl lönerna som arbets-förhållandena, och de som blir kvar dignar undertrycket. Köerna växer, och sjuka människor får intehjälp då de behöver den. Alltfler människor uppleveratt tillgängligheten till vården har blivit allt sämre.För allmänheten tycks det obegripligt att vårdkrisenbara växer, när det nu ändå går bra för . Jaghar mött väldigt många sådana människor, inte minstuppe i Norrbotten.Medan krisen fördjupas fortsätter de politiskapartierna sitt ändlösa ställningskrig, som också harframkommit här , om olika driftsformer för vår-den. Det är som om vårdkrisen och lösningen påvårdens problem bara handlar om det. Debattintressetfokuseras på privatiseringar respektive stopp för pri-vatiseringar, som om sjuka människor i första handvar intresserade av om den vård som ges är privateller offentlig.Vi som politiker har en benägenhet att se på all-ting genom politikernas ögon. Jag skulle önska att viför skulle försöka att se på dessa frågormed patienternas ögon och ur deras perspektiv. Detenda patienten egentligen bryr sig om är att det finnshjälp att få när han behöver den och att han ska få denäven om hans plånbok inte hör till de allra tjockaste.Herr talman! Intrycket av ställningskrig förstärksnär man konstaterar att det bland de hjälpsökandelandstingen finns såväl sådana som har socialdemo-kratisk ledning som borgerlig sådan. Om det vore såatt problemens lösningar bara finns på den ena sidan iden blockpolitiska trätan borde de hjälpsökande land-stigen vara enbart borgerliga eller socialistiska. Menså är det inte. Det vet vi ju alla. Ändå fortgår denpolitiska debatten som om det vore så.Det är närmast tragikomiskt att iaktta följande fe-nomen. Där borgarna styr i debatterar densocialdemokratiska oppositionen som om borgarnavar i färd med att rasera sjukvården genom sina för-slag om privatisering. I landsting med socialdemo-kratisk ledning försöker borgarna visa att det är denoffentliga vården som är problemet och att privatise-ringar är lösningen. Det är som om allmänheten inteför länge sedan hade insett att det finns svåra problemoavsett politisk färg på landstingsledningarna.Herr talman! Medan det pågår lider vårdapparaten nöd - den fallerkanske sönder - och lider och dör pati-enten. Inte underligt att allmänheten skakar på sinahuvuden och förlorar förtroendet både för oss politi-ker och för sjukvården. Vi har låst in oss i ett skyt-tegravskrig vars enda resultat hotar att bli en ytterli-gare urholkning av den ekonomi som ska ge förut-sättningar för god sjukvård. Den typen av debatt blirett hinder för en god utveckling i stället för ett bidragtill den.Herr talman! Vid gårdagens partiledardebatt tala-des det från flera håll om vikten av samförstånd ochgemensamt ansvarstagande. Debatten var, som stats-ministern uttryckte det, den mest samarbetsinriktadepå . Det är dags för oss politiker av allafärger att visa oss mogna nog att tillsammans och påallvar ta itu med problemen i vårt samhälle. Hit hörockså vårdens problem. Som förtroendevalda politi-ker har vi ansvaret att försöka åstadkomma lösningartill allas vårt bästa.Självklart vilar ett stort ansvar på våra landstings-politiker. Det är de som har ansvaret för att sjukvår-den fungerar i sina regioner eller landsting. Vi i Sve-riges riksdag ska inte ta det ansvaret ifrån dem. Menvi får heller inte glömma bort att ansvaret för en fun-gerande sjukvård i landet också vilar på regering ochriksdag. Det beror givetvis inte bara på oss om vår-dens kris ska leda till ännu värre sönderfall eller tillkonstruktiv omdaning och nyfödelse. Men vi har allavår del i ansvaret oavsett på vilken politisk nivå vibefinner oss.Jag tror heller inte att någon ensam individ ellernågot parti ensamt sitter inne med alla goda idéer.Men jag är övertygad om att om vi orkar lyfta uppvården ur de regionala och nationella partipolitiskalåsningarna, och tillsammans axla ansvaret för attskapa en god vård för alla människor i vårt land, kanvi rädda vården från sönderfall. Dessutom är jagövertygad om att gemensamma tag över partigränser-na också skulle göra det möjligt att åstadkomma nöd-vändiga förändringar i vårdapparatens organisationoch utveckla arbetet med vårdkedjorna.Oavsett vilka som är ansvariga för sjukvårdensfrågor tror jag att det vore av stort värde om frågankunde lyftas upp till diskussioner över partigränsernasom man gjorde med frågan om det framtida pen-sionssystemet. Kunde vi komma överens i pensions-frågan så borde vi rimligen också kunna kommaöverens i sjukvårdsfrågan, som förr eller senarekommer att beröra oss alla.Min önskan är - jag vet inte om det är förmätet atthoppas på det - att våra partiledare tar upp en diskus-sion där man lägger grunden för att vi ska kunna föraett resonemang och helt enkelt se hur vi ska lösa denframtida sjukvården och vilken typ vi ska ha. Sjuk-vården är alldeles för viktig för att tillåtas bli ett offerför blockpolitiska och partitaktiska låsningar. Låt ossbilägga sådana tvister för patienternas, dvs. för allasvår, skull.Anf. 345 ():Herr talman! Trygghet är något som vi alla söker.Trygghet är en viktig förutsättning för vårt välbefin-nande.Trygghet kan betyda lite olika saker för olika in-divider. Men gemensamt för oss alla är dock en bredplatta av grundläggande behov som måste vara tillgo-dosedda för att vi ska kunna känna trygghet i vårvardagstillvaro. Inslag i den plattan är t.ex. en eko-nomisk grundtrygghet i och . Enekonomisk grundtrygghet betyder att vivar och en måste ha en rimlig möjlighet att förutse,att bedöma, våra egna framtidsutsikter och att vi harrimliga marginaler för att möta oförutsedda händel-ser.Det betyder i sin tur att våra gemensamma finan-ser måste vara i ett sådant skick att vi inte riskerarräntechocker, som i sin tur resulterar i arbetslöshetoch höjer exempelvis allas våra bostadskostnader.Gemensamma finanser i obalans innebär också på-frestningar för våra gemensamma trygghetssystem.Det ger i sin tur otrygghet när systemen måste anpas-sas till sviktande ekonomiska resurser. Samma sak ärdet med drastiska neddragningar i vård och omsorgtill följd av bristande ekonomiska resurser.Det decennium som vi just har lämnat bakom ossär ett tydligt belägg för det jag just har berört. Medrötter fick vi en ekonomiskkris som innebar stora påfrestningar och tilltagandeotrygghet för många svenska medborgare. Vi har numödosamt kommit ur krisen. gäller det för oss allaatt dra lärdom av det skedda och agera på ett sätt somgör att vi inte på nytt hamnar i kris för våra gemen-samma finanser.Även efter krisen har vi kvardröjande effekter avdensamma för många människor som har en besvä-rande ekonomisk situation och därmed brister i sintrygghet. Det gäller t.ex. de pensionärer som har delägsta pensionerna. De har en besvärlig situationsom uppstått genom att deras inkomster ligger i stortsett stilla medan kostnaderna för t.ex. mediciner ökatgenom att gränsen för högkostnadsskyddet har höjts.Därtill kommer den otrygghet som följer av brister ivård och omsorg som stora delar av just denna gruppi så hög grad är beroende av.Det är utomordentligt förvånande att regeringenoch dess samarbetspartier inte lagt fram något endaförslag till förbättringar för våra låginkomstpensionä-rer i den budget vi behandlade . Först nu harstatsministern kommit till insikt. aviserar hanförbättringar för de sämst ställda pensionärerna. Detär självfallet välkommet, men det är alltför senkom-met. Jag noterade att även nu kommit tillsamma insikt som statsministern. Regeringens ochsamarbetspartiernas senfärdighet är generande - mestför dem själva men också för hela det politiska sys-temet.Nåväl, bättre sent än aldrig. är det viktigt att vialla hjälps åt att ge de sämst ställda pensionärerna enpåtaglig förbättring. Genom tillkomsten av garanti-pensionen innebär den beslutade pensionsreformenförbättringar för dessa pensionärer. Det har visatsig tekniskt omöjligt att fullfölja genomförandet avden beslutade garantipensionen vid planerad tidpunkt.Ikraftträdandet har fått flyttas fram i tiden. För oss iCenterpartiet är det en självklarhet att de pensionärersom skulle omfattas, och som kommeratt omfattas, av garantipensionen nu kompenseras påannat sätt.Herr talman! En annan grupp i samhället som be-höver förbättringar är barnfamiljerna. Det är nu högtid att det politiska systemet samlar sig till en famil-jepolitik som ger mer tid för barnen och därmed tryg-gare uppväxtförhållanden.Chatrine uppgav tidigare under den härdebatten att hon och hennes parti hade upphovsman-narätten till önskemålet om mer tid för barnen. Honuppgav också att hon var glad över att på senare tidha hört att flera partier anslutit sig till detta. Jag villbara lite försynt påpeka att vi i har plä-derat för mera tid för barnen . Men detfinns ingen anledning att kivas om upphovsmannar-ätten. Det viktiga är att enas om ett system som ledertill just mera tid för barnen. Låt oss göra det! Mer tidför barnen är viktigt för dem det direkt berör, men detär också viktigt för oss alla som det indirekt berör.Tryggheten har försämrats på vålds- och brottsut-vecklingens område. Det har tidigare debatterats härunder dagen. Ofta möts detta med krav på fler poliseroch hårdare tag från samhällets sida. Det behövsförvisso fler och effektivare poliser. I vårt budgetal-ternativ har vi avsatt resurser som överskrider rege-ringens med 500 miljoner till polis- och rättsväsendet.På lång sikt är det emellertid än viktigare att vi sertill att våra barn och ungdomar får en trygg uppväxt-tid, och det kräver mer tid för barnen. Otrygga upp-växtförhållanden leder ofta till en ökad kriminalitetoch våldsbenägenhet. Det leder i sin tur till en ökadotrygghet för oss alla genom att risken för att utsättasför denna kriminalitet och detta våld ökar.Slutsatsen är enkel. Det räcker inte att bekämpaotryggheten på våra gator och torg, och för den delenockså i våra hem, med ökade polisiära insatser. Nej,den kampen måste grundläggas i en större medveten-het om de bakomliggande orsakerna och en förmågaatt åtgärda de brister som finns i barns och ung-domars uppväxtförhållanden. Det kräver en god fa-miljepolitik, en skola som inte bara ger en god utbild-ning utan också en god fostran och det kräver kanskeframför allt en uppmärksamhet från oss alla sommedmänniskor när vi rör oss bland barn och ungdo-mar.Vi vuxna måste ge barn och ungdomar stöd ochvägledning. När vi ser brister i barns och ungdomarsbeteenden får vi inte dra oss för att göra påpekandenoch korrigeringar av dessa beteenden. Vi måste bryoss mer om varandra. När vi ökar tryggheten förandra ökar vi också tryggheten för oss själva.Det ger inte omedelbar effekt. Det kommer att ta tid.Det är därför som det är så viktigt att vi börjar nu.Anf. 346 ():Fru talman! Jag har suttit och funderat här enstund på om det känns tryggt eller otryggt att talainför en ganska tom kammare. Jag är inte riktigt pådet klara med hur det känns.Det finns två tillfällen i livet då vi människor är istörre behov av att känna trygghet än annars. Det ärnär vi är barn då tryggheten är väsentlig för att ävenvårt framtida liv ska blir bra, och det är inför ålder-domen då vi på grund av sviktande förmåga på olikaområden är i behov av olika former av hjälp och stöd.Att behöva vara beroende av andra är i sig en grundför att känna otrygghet. Även anhöriga kännerotrygghet.Trygghet handlar både om ekono-misk trygghet och trygghet i vetskapen om att få denhjälp och det stöd vi behöver. Tryggheten blir ocksåverklig först om vi kan garantera rätten till respekt,integritet och valfrihet.Fru talman! För oss som liberaler är det självklartatt alla människor, oavsett ålder, har rätt till detta.Men vi måste konstatera att det brister i det.Det brister när det gäller äldre människors möjlighetatt påverka var de vill bo, vem som ska ge dem denhjälp de behöver och när det gäller respekten för denenskildes behov och önskningar. Alltför många avsamhällets lösningar är planerade och fungerar för engrupp, pensionärsgruppen - kollektivet. Det finns intetid och utrymme för att se den enskilda människan.Vi människor blir inte likadana bara för att vi bliräldre. Vi förblir den vi tidigare varit, kanske medvissa skröpligheter men ändå med förväntningar ochönskemål om hur livet ska fortskrida. För de männi-skor som är i behov av omsorg innebär det attde får ge avkall på sådant som de har tycktvarit viktigt till förmån för den hjälp som de är i ab-solut behov av. Man får vara tacksam för att få demest elementära behoven tillgodosedda. Det är inteatt visa respekt, beakta den enskildes integritet ellerge valfrihet. Det är att beröva människor en del avlivet. Det är att skapa förvirring, vanmakt och otrygg-het.Vi liberaler utgår ifrån det personliga självbe-stämmandet. Att själv kunna påverka sin egen vardagär också ett hälsofrämjande inslag i människors liv.Det måste det också få vara för de äldre. Det är i detnärmaste skandal att äldre, och i synnerhet äldre medbehov av stöd och hjälp, så ofta fråntas den valfrihetman tidigare haft i livet. Det är i praktiken ett omyn-digförklarande.Fru talman! Självfallet måste vi fortsätta att arbetaför att göra äldreomsorgen bättre än den är , ochdå också se den enskilda människan. Det förutsätterockså att man vet vilken hjälp och vilket stöd mankan få.Vi i har i våra äldremotionertalat om och föreslagit en omsorgsgaranti. Det är ettförslag som även äldrebered-ning för fram. Vår omsorgsgaranti innehåller just dedelar som är väsentliga för att den enskilde ska kunnaerbjudas en trygg kvalitativt god omsorg med valfri-het. Det ska också klart framgå vad som kan erbjudas.Fru talman! Den ekonomiska tryggheten är ocksåviktig. Jag har träffat många människor som oroar siginför ålderdomen, inte minst av ekonomiska orsaker.Kommer jag att ha råd att flytta till någon form aväldreboende och klara av att betala hyra och övrigakostnader. För dem som bor kvar i den egna bostadenär problemet lika stort. Det gäller inte minst de somhar en mycket låg pension, och det är oftast kvinnor.De som har försökt att ta reda på vad kostnaderna kankomma att bli har ofta problem att få reda på det,eftersom kommunernas avgifter är så pass krångligaatt inte ens tjänstemännen kan reda ut detta.Stora problem uppstår också när antingen makeneller makan är i behov av särskilt boende och man ärtvungen att dela på sig. förslagär delvis intressanta, och vi är många som väntar påpropositionen och en förbättring i det ekonomiskahänseendet.I vår budgetmotion, som avslogs i slutet av förraåret, hade vi lagt fram förslag för att förbättra desämst ställda pensionärernas situation. I stället för att,som regeringen, sänka skatten med 40 miljarder kro-nor eller i genomsnitt ca per löntagare somen kompensation för de pensionsavgifter som vi be-talar till den egna pensionen, föreslog vi att manskulle använda hälften av beloppet till en skattere-duktion för såväl löntagare som pensionärer.Naturligtvis har pensionärer väldigt olika ekono-miska förhållanden. Jag vill bara ta två exempel somjag hörde . Det var två kvinnor med lågpension som kunde konstatera att deras ekonomiskasituation hade förändrats jämfört med förra åretpå det här viset. Den ena fick mer i pension och 6kr mindre i bostadsbidrag - alltså . Den andra fickminus . Då ska vi komma i håg att läkemedel-skostnader, läkaravgifter och mycket annat har höjts.Och det är klart att de här två kvinnorna känner orooch otrygghet när det gäller att klara det nödvändi-gaste. Sådana saker som att få problem med tändereller som att glasögonen går sönder är något somständigt finns i deras tankar.Bostadsbidraget har för de sämst ställda pensionä-rerna en oerhört stor betydelse. Därför föreslog vi iFolkpartiet i budgetmotionen att man skulle höjataket från till . Nivån4 lades fast , men hyreshöj-ningarna har varit ganska ordentliga ochdet är inte så enkelt att plötsligt hitta en ny billigarelägenhet och flytta. Det finns många hinder för attflytta.Fru talman! Det känns för oss i myck-et angeläget att förbättra situationen för de äldre bådenär det gäller omsorgen och när det gäller ekonomin.Det borde det även kännas för regeringen. Jag hoppasatt man i vårpropositionen verkligen tar tag i de härproblemen. Företrädare för regeringen och för soci-alutskottet, socialdemokratiska ledamöter, lyser medsin frånvaro . De tycker antagligen inte att denhär trygghetsdebatten är speciellt viktig. Det är litetråkigt. Jag vet inte om någon av samarbetspartnernakan hoppa in som en vice ställföreträdande socialde-mokrat och svara på de här frågorna.Avslutningsvis, fru talman, sade statsminister i går i partiledardebatten något som jagvill citera från protokollet: "Frihet är att alla har rättatt välja, alla har tid att tänka, alla har lust att leva.Rätt att välja, tid att tänka, lust att leva! "Det är något som jag tror att många av oss kan in-stämma i. Det är vackra ord. väntar jag bara på attorden ges innehåll och på att man ger förslag som göratt även de äldre och inte minst de som är i behov avvårt stöd och vår hjälp blir delaktiga och inte minstfår lust att leva.Anf. 347 () replik:Fru talman! Jag kan instämma i kritik. Jag tycker att socialdemokraterna skinermed sin frånvaro. Jag har inte tänkt tala i deras ställemen som samarbetspartner.Jag tycker att det som tar uppom att man ska lägga stor vikt vid pensionärerna ochde äldre framöver är viktigt.Men jag tycker att det är lite konstigt, därför att iFolkpartiets budgetförslag har man inom utgiftsom-råde 25 2,7 miljarder mindre i anslag till kommuner-na. Kommunerna sköter ju mycket av äldreomsorgen,och det som pensionärerna efterfrågar är ju en bravård och omsorg, en bra äldreomsorg. Det får jaghöra ständigt när jag är ute och träffar äldre. Det ärdet som är viktigt, och det ska gå före skattesänk-ningar.Anf. 348 () re-plik:Fru talman! Vi kan bolla olika siffror i budgeten.Vi har haft för avsikt att se till att kommunerna ocksåhar möjlighet att göra satsningar på äldreomsorgenoch det är också kommunernas sak att prioritera. Detkanske ändå hade varit bra om när de s.k.Perssonpengarna fördelades hade gått med på Folk-partiets förslag om att öronmärka pengar till vård,skola och omsorg. Då kanske de äldre redan i daghade haft det bättre än de har det.Anf. 349 () replik:Fru talman! Vi har ju varit med och bidragit tillvårdmiljarden som ska innehålla satsningar på psyki-atri, äldreomsorg och primärvård. Så småningomkommer ju också försvarspengarna. Vi tycker att detär viktigt att få stöd för att pengar läggs på kommuneroch landsting så att man ska kunna bedriva en bravård och omsorg även för de äldre. Det är viktigt förde äldre. Det har man ju talat om också i undersök-ningar. Man stöder det här med offentlig sektor. Detär det som är viktigt. Det är det som behöver pengarnu, och det var det som alla sade att det behövdespengar till innan valet.Anf. 350 () re-plik:Fru talman! Vi i tycker också att det ärviktigt att kommuner och landsting har resurser. Na-turligtvis kan staten bidra med vissa bitar. Men detsom är allra viktigast är att vi får människor i arbeteså att kommuner och landsting får in skattemedel. Vimåste både se till att kommunerna kan klara sin egenekonomi och att vi sedan från statens sida kan gå inoch stödja vissa bitar. Men det absolut viktigaste föratt vård och omsorg i olika former ska fungera är attvi bekämpar arbetslösheten, att människor kommer iarbete, att kommuner och landsting får in skattemedelför att kunna göra det.Sedan är det också upp till våra kommmun- ochlandstingspolitiker att verkligen prioritera de härviktiga områdena, som många av oss tycker är vikti-ga.Anf. 351 ():Fru talman! Jag skulle vilja prata om karensdageni sjukförsäkringen och den otrygghet som det harinneburit för dem som finns i arbetslivet. Det har letttill utbrändhet, långtidssjukskrivningar osv.Låt oss titta på långtidssjukskrivningar. Man kanse att bara , mellan och sep-tember 1999, var det 30 000 fler sjukskrivna än åretinnan. överskreds statens budget på dethär området med . Det är alltså enaccelererande utveckling, och det blir mer och merför varje år.De som är i arbetslivet drabbas av utbränd-het, överansträngning, enorm stress och belastning,medan de arbetslösa å sin sida drabbas av sin ofrivil-liga arbetslöshet i form av apati, depression och denstress det innebär att aldrig komma i arbete och göranågot vettigt.Jag anser att karensdagen är nyckeln när det gällerutbrändhet och stress i arbetslivet. Att ta bort karens-dagen tror jag skulle vara förebyggande mot långtids-sjukskrivningar. Det handlar ju om att många männi-skor inte har den ekonomiska möjligheten att kort-tidssjukskriva sig eftersom de redan lever på margi-nalen. Därför skulle det vara bra om de fick den eko-nomiska möjligheten. Det är de som bäst behövervara borta som inte har råd. Alltså slår karensdagenhårdast mot dem som är i störst behov.Så här säger en lärare från , : Det känns som om jag är farligt nära utbrändhetjust . En orsak kan vara karensdagen. Man har interåd att vara hemma och så får kroppen inte den vilaoch återhämtning som den behöver vid sjukdom. Detmåste ju slå tillbaka . Vi är ju inga maski-ner.Christina , undersköterska från ,vittnar om att hon inte har råd att vara sjuk. I ställetryker hennes semesterdagar för en nyopererad tenni-sarm. Det är så karensdagen tyvärr har fungerat. Detär framför allt låginkomsttagarna som har drabbats avden. Detta gäller inte minst kvinnor inom offentligsektor som har bland de lägsta lönerna i landet. Dedrabbas på det sättet att deras sjukdomar blir kroniskaeftersom de aldrig får tid att återhämta sig. De somhar influensa och förkylningar riskerar att smitta nedandra på arbetsplatsen.Inom tjänstemannayrken är det annorlunda. Manhar bättre löner och dessutom kan man ta ut komple-dighet, flextid och jobba hemma. Det är friare arbets-förhållanden som gör att man kan vara hemma närman är sjuk utan att behöva förlora något ekonomisktpå det.Det har diskuterats att höja taken i sjukförsäkring-en så att även de som tjänar mer än ska fåfullt ut vid sjukdom.Jag tycker att det är en viktig fråga. Men jag tyck-er att karensdagen bör prioriteras framför detta efter-som jag tror att den frågan är mer akut. Det handlarom många människors hälsa och ekonomi. De fårvälja mellan dessa två saker. Det är ju en alarmerandeutveckling.Karensdagen har även andra positiva effekter.Sysselsättningsmässigt kunde man se att mellan100 000 och 150 000 arbetstillfällen försvann barainom privat sektor när karensdagen infördes eftersomdet inte blev så stort behov av vikariat. Folk gick tilljobbet trots att de var sjuka.Det har visat sig att det inte är övertiden som harträngt ut folk från arbetsmarknaden utan det är ka-rensdagen som är huvudorsaken.Dessutom skulle man nå de grupper som har störstproblem , lågutbildade, invandrare och ungdo-mar. Det är ofta inom de lågkvalificerade jobben sombehoven av överanställning är störst eftersom de oftaär mycket fysiskt och psykiskt krävande jobb.När det gäller folkhälsan kan man säga att man kan se en spiral - om man inte korttidssjukskriversig när man behöver det är risken att man blir kro-niskt sjuk. Det blir alltså långtidssjukskrivningar. Detär tyvärr bara första steget. Nästa steg är utslagningfrån arbetslivet. Det sista steget är förtidspension.Totalt är kostnaderna för den dåliga arbetsmiljönkopplat till sjukdom .