prot · GN0970 · 2000-02-22 00:00:00 — Ägaren har ju också ettvisst intresse av vad som sker i bolaget - i synnerhetom man äger av ett bolag - men strikt sett ärdet styrelsens sak. Vi gör inga undantag när det gällerdenna regel. Här gjorde vi ett, men jag tycker att detdels var principiellt rimligt, dels - och framför allt -rimligt med tanke på den uppkomna situationen.Vad gäller skattebetalarna har ju detta avtal inteheller utlösts. Det har omförhandlats, och råderlugn och ro - och det kanske i det här fallet är bäst förskattebetalarna. Tack!Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1999/2000:201 omrehabilitering för psykiskt funktionshindradeAnf. 35 Näringsminister ():Fru talman! har frågat stats-rådet vad hon avser göra dels för attAMI ska fungera som en viktig huvudorganisation iprojekt liknande rehabiliteringsprojekt, delsför att psykiskt funktionshindrade ska erhålla denrehabilitering och hjälp som de mycket ofta behöver.Interpellationen berör rehabilitering av personersom saknar anställning. Arbetet inom regeringen är såfördelat att det är jag, i stället för statsrådet ,som ska svara på interpellationen.Jag vill börja med att instämma i att är enviktig aktör i det samverkansuppdrag som finns mel-lan rehabiliteringsmyndigheterna för personer somstår långt ifrån arbetsmarknaden. Målet för samver-kan är att aktörerna ska samverka så att de resursersom finns tillgängliga används så effektivt som möj-ligt. Syftet är att varje individs arbetsförmåga ska tastill vara så att det blir möjligt för den enskilde attförsörja sig genom arbete.Samverkan sker dock inte i alla steg i rehabilite-ringsprocessen. Det är viktigt att varje aktör bidrarutifrån sin unika kompetens och träder in där dennakompetens är lämplig. När det gäller rehabiliteringenav psykiskt sjuka personer är det landstingen som harhuvudansvaret för rehabiliteringen. Kommunerna harett rehabiliteringsansvar för psykiskt funktionshind-rade som är färdigbehandlade inom psykiatrin. Indi-viden måste fortlöpande under rehabiliteringskedjanfå tillräckligt med information om hur rehabilitering-en är tänkt att se ut och fortsätta för att arbetet ska skeså effektivt som möjligt. ska komma in i detskede av rehabiliteringen där personen är så pass välrustad att han eller hon kan söka en anställning.Jag vill dock poängtera att inte har fått någotnytt uppdrag i och med att arbetsmarknadspolitikenhar blivit mer tillväxtinriktad. har fortfarande enviktig fördelningspolitisk roll för att grupper som stårlängre bort från arbetsmarknaden ska få det stöd somde behöver för att komma i arbete. Regeringen haraviserat att tidigare beslutade resurser för personal-förstärkningar inom kvarstårt.o.m. Jag förväntar mig därför att organisa-tionen tar sitt ansvar fullt ut.För att knyta an direkt till det exempel som har tagit upp i sin interpellation, nämli-gen rehabiliteringsprojekt, så har denna mål-grupp bedömts behöva mycket stöd för att klara egenförsörjning. Bara elva personer har rehabiliterats ut påarbetsmarknaden under de somAMI har medverkat. Dessutom kommer bara 28 av de63 deltagare som i projektet bedöms ha möjlighet tillskyddat arbete eller studier att tillhöra när lämnar sin medverkan.AMI har därför bedömt att projektet inte har ensådan arbetsmarknadspolitisk karaktär att det motive-rar att resurser avsätts för fortsatt medverkan i pro-jektet. De personer som deltar har däremot även fort-sättningsvis tillgång till AMI:s tjänster förutsatt att destår till arbetsmarknadens förfogande.AMI har för dessa ett batteri av åtgärder att ta tillför att klara av en rehabilitering och en arbetsplace-ring. Varje har särskilda resurser för dels soci-almedicinskt arbetshandikappade, dels psykiskt ar-betshandikappade. Instituten arbetar tätt ihop medpsykiatrin, vilket är viktigt för att bygga upp en fun-gerande livssituation för den psykiskt arbetshandi-kappade.Arbetsmarknadsverket har därför en rad programför att öka möjligheten för dessa personer att kommain på arbetsmarknaden. Det finns exempelvis särskil-da SIUS-konsulenter, som kan stödja en person medett svårt arbetshandikapp som behöver stöd för attkomma in på och lära sig ett nytt arbete. Ungefärhälften av alla personer som får stöd av en SIUS-konsulent är psykiskt arbetshandikappade. Vidare kansärskilt höga lönebidrag och även offentligt skyddatarbete lämnas till en arbetsgivare som anställer enpsykiskt arbetshandikappad. Därtill är nära hälften avSamhalls platser vikta för psykiskt sjuka, utveck-lingsstörda och flerhandikappade.Anf. 36 ():Fru talman! Jag vill först tacka näringsministernför svaret även om jag inte är helt nöjd med det.Riksdagens revisorer beslutade att göra enförstudie om förtidspensionering av personer medpsykiska diagnoser. Det visar sig att kostnaderna förförtidspensionerna på psykisk grund har ökat med 1miljard kronor räknat i fasta priser . harsysselsättnings- och arbetsmarknadsåtgärder för psy-kiskt funktionshindrade minskat från ca 2 ½ till 2miljarder kronor.Rehabiliterings- och arbetsträningsverksamheter-na står för den största minskningen. Ett flertal utred-ningar, bl.a. utvärdering av psykiatri-reformen, har konstaterat att det finns brister när detgäller samverkan mellan de myndigheter som ansva-rar för rehabiliteringen.Det finns ganska många rapporter och utredningarpå detta område som gäller rehabilitering. Bl.a. harregeringen gett i uppdrag attutvärdera försäkringskassornas arbete med rehabilite-ring av psykiskt funktionshindrade. Verkets slutsatserär att det är ett splittrat ansvar. Tre olika huvudmänförsvårar möjligheterna till åtgärder som är önskvärdaur såväl samhällets som individens synvinkel.De regler som styr kassans arbete med rehabilite-ring tillåter inte den långsiktighet som krävs för reha-biliteringen av svåra psykiska sjukdomar. Tidsgrän-sen är i många fall alltför snäv. Vidare råderdet brist på lämpliga rehabiliteringsåtgärder och pålönebidragsmedel. Det är också svårt att finna arbets-träningsplatser. Det finns ingen egentlig arbetsmark-nad för psykiskt funktionshindrade. är detockså så att den arbetslivsinriktade rehabilitering somkan erbjudas genom är för krävande. Personerfrån den här gruppen får normalt inte heller plats iSamhalls verksamhet.Enligt saknar cirka hälften av depsykiskt funktionshindrade en meningsfull sysselsätt-ning. I den grupp som har blivit förtidspensioneradeär det som saknar daglig sysselsättning.Näringsministern säger i svaret att några signalerom att i ökad omfattning dragit sig ur samver-kansprojekten runtom i landet inte finns.Fru talman! Därför vill jag redan nu nämna någraprojekt där har dragit sig ur. vill inte fort-sätta med rehabprojekt. Man drog sig ur efterprojektets slut. Projektet i uppfattadessom ett bra avtal av alla, men varslar om atthoppa av. I finns det liknande funderingar.Situationen är likadan i . I varslarAMI också om att dra sig ur.Jag hoppas att näringsministern får lite mer tid atttitta över detta och undersöka de här projekten litemer.När man pratar med verksamhetsledare m.fl. sägerde att man diskuterar AMI:s roll vid t.ex. konferenser.Rent generellt uppfattas det som om drar sig urmånga samverkansprojekt.Anf. 37 ():Fru talman! Jag instämmer i och hans åsikter om svaret. Jag är tyresöbo ochkänner därför väl till det projekt som diskuteras iinterpellationen.I Rehab har alla huvudaktörer samlats un-der ett tak för att på bästa sätt arbeta kring de psykisktfunktionshindrade. Alla har ansvar för individen. Idetta föredömliga FRISAM-projekt skyfflas inteindividen mellan olika myndigheter. Där tar social-tjänsten, , och psykiatrin sittansvar. Men tänker dra sig ur, trots att stats-rådet hävdar att varje har särskilda resurser fördels socialmedicinskt arbetshandikappade, dels psy-kiskt arbetshandikappade.Tyresö Rehab har tre målgrupper, personer sompå grund av psykisk ohälsa riskerar att utveckla ettarbetshandikapp, personer som på grund av psykiskstörning har ett uttalat arbetshandikapp och psykisktlångtidssjuka med behov av rehabilitering. Samtligafaller inom AMI:s och arbetsmarknadspolitikensområde.Statsrådet framhåller i sitt svar att endast elva per-soner kommit in i arbete under de tre och halvt årsom projektet har pågått. Alternativet hade varit för-tidspension som kostar samhället ca perår. En snabb kalkyl ger vid handen att under 30 årkommer Rehab att ha sparat in 60 miljoner tillstatskassan för dessa elva personer. nämnerinte statsrådet dem som studerar och kommer att gåvidare eller dem som arbetsprövar på olika arbetsplat-ser. Att nu drar sig ur innebär att kostnadernaför dessa personer skyfflas över på socialförsäkring-en.Flera av de unga personer som deltar i projektethar slitits ut av den arbetsmarknad om inte längre harplats för alla människor. De är utbrända och har fåtten psykisk diagnos av den anledningen. Låt mig ock-så påpeka att de psykiska diagnoserna ökar och attTyresö Rehab ser alltfler unga människor som kom-mer dit. Då går det inte att säga att detta inte är AMI:sangelägenhet.Om statsrådet inte anser att harmed detta att göra, dvs. att Rehab inte är avden arbetsmarknadspolitiska karaktär som motiveraratt resurser avsätts för fortsatt medverkan, skulle jagmycket gärna vilja veta varför de ministrar som haransvar för arbetsmarknadspolitiken skrev under pro-position 63 som behandlar just samverkan kring indi-viden.I propositionen som antogs av står:"Det är särskilt angeläget att en bättre samordningkommer till stånd i arbetet med rehabilitering avpersoner i de utsatta grupperna. Det handlar om per-soner som är aktuella hos olika rehabiliteringsaktörersamtidigt eller som vandrar mellan dem. "I svaret står att ska komma in i det skede avrehabiliteringen då personer är så pass väl rustade atthan eller hon kan söka en anställning. Vad där egent-ligen står är att inte förstått vad rehabilite-ring handlar om och att går tillbaka till ett reha-biliteringsarbete där individen slussas mellan olikaaktörer. Detta är mycket olyckligt.FRISAM syftar till att de fyra huvudaktörerna skasamverka kring en individ, dvs. sätta individen i cent-rum, vilket innebär att även ska delta från börjani arbetet kring dessa sköra människor.Jag skulle därför vilja veta på vilket sätt statsrådettänker följa de riktlinjer kring samverkan som propo-sition 63 ger.Från drar i tillbakasina resurser från Rehab. Jag skulle därförockså vilja veta om statsrådet har för avsikt att vidtanågra åtgärder för att i ska skriva undersin del av samarbetsavtalet i Rehab.Anf. 38 Näringsminister ():Fru talman! I förutsättningarna för projektet in-gick att varje huvudman bidrog med medel till ettrehabombud, ett begrepp som då främst fokuseradepå social rehabilitering. Personer i projektet står alltsåmycket långt från arbetsmarknaden. anslöt sigtrots detta till projektet för att pröva idén. och har därefter utvärderat sin med-verkan och bedömt att projektet är av socialmedicinskkaraktär, vilket inte faller in under uppdrag.Jag kan också berätta att i finansie-rade sin medverkan i projektet med hjälp av EU-medel. fick avslag på ansökan därföratt projektet inte ansågs vara tillräckligt anknutet tillarbetsmarknaden.Under det senaste året har finansierat pro-jektet med s.k. otraditionella medel. Det är riktigt attAMI:s medverkan i projektet kommer att upphöraden 31 mars 2000.Arbetsmarknadsverket och dess åtgärder är direktkopplade till att man ska ha möjligheter att gå ut påarbetsmarknaden. Det är här som skiljelinjen går. Detär den bedömning som också jag har gjort när detgäller medverkan i detta. Det här var alltså ett projektför att pröva själva idén.För att återknyta till ett av på-ståenden vill jag nämna att de individer som kommeröver till från rehabiliteringsprojekt intekommer att ställas i kö. arbetar faktiskt inte så.Om det blir väntetid kommer det att handla ommaximalt någon vecka. arbetar därefter medindividen utifrån dennes behov. Det kan ta ytterligareen tid att kartlägga individens behov och önskemålinnan personen kan anvisas en åtgärd.Många av de här personerna har inte så att sägaarbetat upp någon arbetslöshetsersättning eftersom detidigare stått så långt från arbetsmarknaden. Troligt-vis har de haft sjukpension och sedan fått rehabilite-ringsersättning i rehabiliterings-projekt. drar sig dock inte ur projektet för attspara pengar för försörjning av deltagarna, vilketSven-Erik hävdar i interpellationen. Vidarehar vi inte fått några signaler om att i ökad om-fattning drar sig ur, som jag sagt i mitt svar, samver-kansprojekt runtom i landet.Jag anser att staten tillsammans med kommunernahar byggt upp ett heltäckande rehabiliteringsstöd ochen rehabiliteringskedja för psykiskt funktionshindra-de. Ytterligare åtgärder måste dock vidtas för atteffektivisera rehabiliteringen, vilket förre Samhall-chefen utreder för regeringens räk-ning. Slutbetänkande beräknas bli avlämnat den 1 juli2000. Jag kommer att mycket noga följa utvecklingeninom rehabiliteringsområdet, bl.a. i min regelbundnadialog med Arbetsmarknadsverket.Anf. 39 ():Fru talman! Först vill jag säga till näringsminis-tern att jag heter finns det mycket att göra, näringsministern.Utgångspunkten för rehabiliteringscenter äratt rehabiliteringen ska lyckas, inte att den ska force-ras. Om man misslyckas får man hitta på något nytt;detta i stället för att remittera vidare eller avskrivaärendet. Målet med rehabiliteringen är individuellt,med en spännvidd från förhöjd livskvalitet till arbetegenom vars lön individen försörjer sig. Där finns detett oändligt antal mellanlägen, vilka är helt individu-ella.Vid centret finns fyra rehabombud med bakgrundhos någon av de fyra intressenterna i projektet, dvs.kommunen, psykiatrin, och finns det stora samlade kunskaper till-gängliga på en och samma plats.Syftet med projektet var att långtidssjukskrivnaskulle slippa springa runt till fyra huvudmän. De somi dag kommer till rehabcentret tilldelas var sitt om-bud. Varje ombud representerar en myndighet, ochombuden fungerar som ledsagare i den snåriga byrå-kratin.Vad händer om försvinner? Jo, jag tror att dåförsvinner den starkaste kopplingen till arbetslivet.Personligen anser jag att det är mycket upprörandeoch det anser också personalen på . Rehabiliteringen går ju ut på att man skatillbaka till arbetslivet men så drar den myndighetsom har den starkaste kontakten med arbetslivet sigur samarbetet! Min kollega har ocksåberättat lite grann om centret och kommer nog attsäga lite mer om det.Av näringsministerns svar framgår att harbedömt att projektet inte har en sådan arbetsmark-nadspolitisk karaktär att det motiverar att resurseravsätts för fortsatt medverkan i projektet.Är näringsministern av samma uppfattning somAMI? Har inte klarat detta samverkansprojektmed den äran?Det är ganska många människor i det här projektetför vilka det hela har utfallit väldigt väl. Näringsmi-nistern säger att det bara är elva personer i som har rehabiliterats ut på arbetsmark-naden. Men kan man säga så - bara elva personer?Bör man inte tänka på att det bland dessa finns mångasom ej har varit ute på den öppnaarbetsmarknaden? En del har haft socialbidrag i åttaår; sådana exempel finns det, liksom mångåriga sjuk-skrivningar. Vad hade annars hänt med dessa perso-ner, näringsministern? Troligen skulle de nu ha varitförtidspensionerade men är 14 personer ute påarbetsprövning. Det visar väl att det är ett väldigt braprojekt, att det är bra med samverkan och att AMIbehövs i fråga om sådana här projekt.Anf. 40 Näringsminister ():Fru talman! Jag har inte mycket att tillägga, utanjag vill bara poängtera att det intehandlar om illvilja. Om man lyssnar på interpellantenverkar det handla om oförstånd från min och rege-ringens sida men så är det inte. Vi har den här del-ningen när det gäller åtgärder på arbetsmarknaden.AMI är alltså till för att träna och för att ge möjlig-heter för individer att komma ut på arbetsmarknaden.Men här har man bedömt att projektet mer är av soci-almedicinsk karaktär än av den karaktär som detbrukar vara fråga om när man klart rehabiliterar män-niskor ut på den öppna arbetsmarknaden.Gerhard ska alltså se över detta. Vi fårväl se vad det leder till och vad han har för uppfatt-ningar när det gäller att effektivisera rehabiliteringen.Med detta förstås just att alltfler som har det svårt gesmöjligheter att komma ut på arbetsmarknaden. Menarbetsmarknadspolitiken och dess medel kan inteanvändas i så vida begrepp som att det handlar om attstödja pensioner och väldigt långa sjukskrivningar.Det är inte tanken med detta. Där har vi andra social-försäkringssystem och andra system som ska gripa in.Det är viktigt att göra en åtskillnad här eftersomde arbetsmarknadspolitiska systemen måste kunnautvärderas och bedömas med utgångspunkt i att dettapå ska kunna leda till arbete på denöppna arbetsmarknaden. Sedan finns det andra sys-tem som ska utvärderas med utgångspunkt i att de skaleda till att människor blir friska, att människor fårnya möjligheter etc. - dock inte alltid med inriktning-en att detta ska byggas för att man ska kunna kommaut på den öppna arbetsmarknaden.Ännu en gång vill jag säga att detta har bedömtsvara ett projekt som mer är av socialmedicinsk ka-raktär än av karaktären att det leder ut på arbetsmark-naden. Det är klart att det är bra även om det bara ären person som kommer ut på arbetsmarknaden. Jagdelar den uppfattningen. Det kan verka lite kallt, litekyligt, att säga att det handlar om bara elva.Frågan måste ändå ställas: Har man använt de ar-betsmarknadspolitiska medlen effektivt? De måstetrots allt vägas mot en annan användning genomarbetsmarknadspolitiken. Det är där som skiljelinjengår. Det är inte så att jag har en kylig hållning till attde här människorna ges möjligheter att rehabiliteras,ges chansen till ett bra och friskt liv. Det är inte dettasom det handlar om, utan det gäller val av åtgärder.Anf. 41 ():Fru talman! Det handlar ju också om livskvalitetför människor i svåra situationer. Jag tror att nä-ringsministern håller med mig om att vi måste använ-da resurser på ett effektivt sätt. Allt kan inte barahandla om siffror och effektivitetsmått. Tyvärr tycksAMI ha fått detta krav på sig mer och mer. Dethandlar om siffror och statistik. Att nå resultat somsyns i den egna myndigheten verkar vara viktigare änatt se till samhällets helhet, samverkan och bra ochlångsiktiga lösningar. Där tror jag verkligen att AMIhar en stor roll att spela.De psykiskt funktionshandikappade är en gruppsom alltmer börjar uppmärksammas. Trots detta blirjag ibland lite orolig. De människor som har dessahandikapp är en grupp individer som ingen på allvarvill ta sig an. Det tycks inte finnas plats för alla.Arbetsmarknadspolitiken har blivit mer tillväxtin-riktad, och kraven har ökat i vårt samhälle. I takt medatt samhället förändras, förändras också människormöjligheter att skapa en acceptabel livssituation.Samhällets utbud av sociala insatser, behandlingsin-satser och arbetsrehabiliterande insatser måste därförhänga med i förändringarna.För att ska kunna hänga med gäller det attsamverka, att man tillsammans med många andrautvecklar all den kompetens som finns. Även andramyndigheter kan behöva AMI:s kompetens. Jag hop-pas att näringsministern kan tänka om i det här fallet.Anf. 42 ():Fru talman! Statsrådet säger att det inte handlarom att spara pengar. Men chefen för i Haningesäger i alla fall att det delvis handlar om det.Statsrådet säger att man har stått långt från ar-betsmarknaden. Många av dem som deltar i projektethar precis blivit utbrända och fått en psykisk diagnos.Vi ser alltfler sådana människor på arbetsmarknadenpå grund av den arbetsorganisation som vi har.Nu när projektet ska bli ordinarie verk-samhet väljer i att dra sig ur TyresöRehab. Därmed försvinner den starkaste kopplingentill arbetsmarknaden som finns i projektet. Ändå ärsyftet med Rehab att deltagarna i projektet skagå tillbaka till arbetslivet. Det är därför som det är såviktigt att finns med. Annars försvinner, somsagt, den starkaste kopplingen till arbetsmarknaden.Chefen för i säger i en intervju attAMI ska arbeta mera anpassat efter arbetsmarknadensbehov. Hur stämmer det överens med AMS mål omarbetsplatsanpassning? Och vad innebär svaret fördem som deltar i Rehab? Hur ska de kunnaarbetsplatsanpassas till arbetsmarknadens behov avslimmade organisationer och stresståliga individermed spetskompetens, som det är dennaarbetsmarknad som ser till att hälften av dem som ståri kö till projektet är unga tjejer under ?Chefen för i säger vidare att ifortsättningen ska ta över när de som deltar i TyresöRehab är klara för arbetsmarknaden, och statsrådetger uttryck för samma synsätt. Min fråga till statsrå-det blir då: När det gäller det synsätt på AMI:s verk-samhet som chefen för ger uttryck för, att desom är psykiskt funktionshindrade ska anpassas efterarbetsmarknadens behov, tror statsrådet dåatt någon kommer att stå i kö för att ta AMI:s i Ha-ninge tjänster i anspråk?Jag har ställt ett antal frågor om ett projekt somligger mig väldigt varmt om hjärtat, och det gör ävenFRISAM-modellen. Jag skulle väldigt gärna vilja hasvar på dessa frågor. Annars måste jag återkomma.Anf. 43 Näringsminister ():Fru talman! Det är ju inte så att arbetsmarknads-politiken och dess olika instrument ställer sig utanför.Jag nämnde här att hälften av platser ärvikta för psykiskt sjuka, utvecklingsstörda och fler-handikappade. Det är ett av de viktigaste instrumen-ten som vi har, och det handlar om 30 000-35 000människor. har en rad programför att öka möjligheterna för dessa personer. Därmedvill jag poängtera att de inte står utanför.Sedan måste , med tanke på det uppdrag somman har, fördela sina medel med utgångspunkt frånde mål som man ska uppnå. Men jag kan inte gå in pådet som chefen för har uttryckt. Jag delar inteden uppfattningen - jag tror inte heller att han ellerhon har sagt så. Det är självklart så att varje individkan inte anpassa sig till arbetsmarknadens behov.Arbetsmarknaden måste ju anpassa sig till männi-skors möjligheter att uppfylla de krav som ställs.Det som det kanske finns anledning att kritisera äratt det förs ut ett för litet antal människor från t.ex.Samhall till den öppna arbetsmarknaden. Vi skullekunna göra mycket mer och använda olika medel,både fysiskt och psykiskt, som gör att dessa männi-skor skulle kunna arbeta avsevärt bättre på den öppnaarbetsmarknaden.Därmed har jag svarat på den viktigaste frågan.Det är inte så att jag och regeringen driver en politiksom går ut på att varje människa måste anpassa sigtill arbetsmarknadens behov. Vi måste föra en dialogom detta och ge människor med olika handikappmöjligheter att utvecklas.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1999/2000:140 vid LinköpingsuniversitetAnf. 44 Statsrådet ():Fru talman! har frågat utbild-ningsministern om han tänker understödja att utveck-lingsstörda utifrån sina förutsättningar får sammamöjligheter till vuxenutbildning som andra medbor-gare i landet samt om han avser att satsa på en lång-siktig utveckling av kunskap och kompetens i form vid Linköpingsuniversitet. Arbetet inom regeringen är så fördelat attdet är jag som ska svara på den första frågan, ochefter samråd med utbildningsministern lämnar jagsvar också på den andra frågan.Regeringen har givit iuppdrag att utreda situationen för studerande medfunktionshinder inom alla former av vuxenutbildning.I kommitténs senaste betänkande Vuxenutbildning föralla? Andra året med (SOU 1999:39)presenteras ett antal utvecklingsområden inom vux-enutbildningen för funktionshindrade. Kommittén hari betänkandet gjort en analys av utbildningssituatio-nen för vuxna funktionshindrade.