prot · GN09120 · 2000-05-31 00:00:00 — När det gäller dementa och behovet avkompetens hos de personer som på olika sätt arbetarmed dementa är vårt motionsyrkande tillgodosett ibetänkandet på den punkten.När det gäller det andra yrkandet, om att personermed misstänkt demens bör ha rätt till en tidig de-mensutredning och att det är angeläget med tillgångtill korttidsboende, avlastning och dagvård så att deanhöriga kan orka fungera som anhörigvårdare, har viavgett ett särskilt yttrande.Vi har även ett särskilt yttrande när det gäller detdolda handikapp som psykiska funktionshinder utgör.Vi anser att det finns ett behov av att även låta män-niskor med dessa funktionshinder fullt ut omfattas avLSS. Det här är en viktig fråga som måste uppmärk-sammas och diskuteras i budgetsammanhang. Jag ärövertygad om att det är just för att handikappet intesyns som det är så svårt att bedöma behovet av t.ex.assistans för dem som har psykiska funktionshinder.I ytterligare ett särskilt yttrande har vi tagit uppvikten av att ska vara enoberoende institution som självständigt bevakar defunktionshindrades intressen. Det nationella tillgäng-lighetscentrum som föreslagits borde därför ha lokali-serats till någon annan än till Handikappombudsman-nen.När det gäller statsbidrag till handikapporganisa-tioner ställer jag mig bakom utskottets bedömningoch tillkännagivande.När jag har tittat på kriterierna för dessa bidraghar jag svårt att förstå de starka reaktioner som harkommit bl.a. från . De här peng-arna ska ju fördelas med ett grundbidrag som är likaför alla. Sedan får man bidrag för antalet medlemmar,och det är lika för alla. På den punkten är det ingenojämlikhet. Däremot finns det möjlighet att få mer-kostnadsbidrag och medel för samarbete, och de or-ganisationer som inte uppfyller de kriterierna kan intefå de pengarna. Men grundfördelningen är lika föralla. Jag tror att vissa organisationer har tittat bara påden totala summa som en del organisationer fått, ochnär man har fördelat det på antalet medlemmar harman upplevt orättvisa. Jag vet inte, men det kan varaså man har tänkt.Herr talman! Inom handikappområdet har vi ge-nom åren vid olika tillfällen diskuterat problemet medolika huvudmän och icke fungerande vårdkedjor, ochdet är därför bra att en särskild utredare nu analyserardet här problemet. Jag hoppas att det snart kommerett förslag som vi kan ställa oss bakom.Herr talman! Det avgörande för att Miljöpartietskulle ställa sig bakom det här betänkandet var skriv-ningen om att de funktionshindrades ekonomiskasituation ska belysas och att man ska göra en beräk-ning över vad ett mer vittomfattande högkostnads-skydd kan kosta.För sedan fick vi, vilket säkert flera fick, in-formation från ett handikappförbund med en tydligredovisning över de kostnader som en del funktions-hindrade kan drabbas av. Det syntes tydligt vilkenorimlig ekonomisk situation som de med de störstafunktionshindren kan hamna i. gavockså exempel på det. Exempel på sammantagnaavgifter som den enskilde funktionshindrade kandrabbas av är kostnader för hemtjänst, särskilt boen-de, färdtjänst, ledsagning, hjälpmedel, utprovning avhjälpmedel, stora läkemedelskostnader, läkarbesök,omfattande tandvård och rehabilitering.Herr talman! En stor del av medborgarna klararsig helt från den här sortens kostnader. Andra kom-mer undan med kostnader som inte når något hög-kostnadstak eller kanske når taket på något kostnads-område. Men det finns funktionshindrade som ham-nar på en mycket hög kostnad för sitt funktionshin-der. De kan totalt komma upp i en kostnad på20 . Det är stora belopp för deflesta. är det ju också så att de som harde största kostnaderna också har en kärv ekonomi ochlever på en blygsam pension.Vi anser att det är en fråga om solidaritet att för-dela den här sortens kostnader så att de med de störstabehoven och de lägsta inkomsterna får sina kostnadermärkbart reducerade.Vi vill därför utreda möjligheten att införa ett ut-giftstak som täcker de befintliga högkostnadsskyddensamt andra kostnader som kan drabba den enskilde.Vi är medvetna om att det är olika huvudmän somansvarar för de olika kostnadsområdena och att detblir stora svårigheter att få till ett vidare tak överhögkostnadsskydden, men frågan är så viktig att detär angeläget att finna en lösning. I anservi att även de funktionshindrade måste ha rätt till ensådan ekonomi att de inte behöver vara diskriminera-de även på det ekonomiska området.Jag hoppas att tillkännagivandet på den här punk-ten är början på en förändring som inom en rimligframtid ger oss ett tak för de totala kostnader somnågon kan ha för ett funktionshinder.Herr talman! När det gäller 65-årsgränsen förstårjag den otålighet som många känner att man intekommit till skott, och jag kan dela den. Men förhopp-ningsvis blir det så att vi får den förändringen tillårsskiftet.Jag tycker att det är positivt att man i flera kom-muner har gjort på så sätt att man går in och låteräven den som har fyllt behålla sin personligaassistans i väntan på den förändring som ska komma.Jag tycker att det är mycket positivt att höra det. Jaghar hört att man har gjort det i flera kommuner. Det ärockså så när det gäller de här kostnaderna att man pånågot sätt måste betala för att ge även den som harfyllt en värdig hjälp.Med det ber jag att få yrka bifall till utskottetshemställan.Anf. 37 ()replik:Herr talman! Den vänlige mannen lite information om fördelningen av handikapp-bidragen, och då är min fråga: Gäller detta den nuva-rande fördelningen, eller var det den förra? ThomasJulin antydde här att om någon handikapporganisa-tion har fått lite pengar skulle det röra sig om en fel-räkning från organisationens sida. Jag vill höra hurdet är med det.Anf. 38 () replik:Herr talman! Det är ett antagande att man har räk-nat på det sätt som jag sade - annars kan jag inte sehur man har kommit fram till de stora orättvisorna. Påde ställen där jag har läst om de här bidragsformernahar det stått att grundbidraget är lika för alla ochbidraget till medlemmarna är lika för alla. Då måsteskillnaden ligga på de andra bitarna, som handlar ommerkostnadsbidrag och medel för samarbete. Det harvarit min bedömning. Sedan kanske man har gjortolika bedömningar när man har läst texterna.Anf. 39 Socialminister ():Herr talman! Att få möjlighet att växa som männi-ska, tillsammans med andra. Att kunna ta maktenöver sitt eget liv. Att bli ianspråktagen och sedd somen person med kunskap och erfarenhet. Att slippa bliomyndigförklarad och förbarnsligad. Att vara saknadnär hinder ligger i vägen för deltagande i gemenska-pen. Att den självklara reaktionen på detta blir attförsöka riva hindren. Grunden i en modern handikap-politik är att personer med funktionshinder är med-borgare med samma rättigheter och samma skyldig-heter som alla andra.Herr talman! Dessa ord är inte mina egna. De ärskrivna av , själv synskadad sedan föd-seln. Hon är journalist och arbetar på Handi-kappförbundens samorganisation. Hennes ord ger enutomordentligt bra beskrivning av vad handikappoli-tik handlar om.Det handlar inte bara om tekniken att bygga ram-per eller punktskrift i hissen - det handlar om allasrätt att vara medborgare; att kunna vara delaktig; attfå komma in genom samma dörr som alla andra ochinte vara hänvisad till ingången genom lagret; attkunna välja hur man vill träffa sinälskade utan att vara styrd av hur många färdtjänstre-sor som finns för "fritid"; att våga ta bussen somsynskadad och veta att hållplatserna ropas ut och intebehöva chansa eller fråga "var är vi nu? ";att våga åka på kurs och att schemaläggningen kananpassas för diabetiker så att man kan vara med påalla föreläsningar.Det gemensamma och individualiteten är båda li-ka viktiga i handikappolitiken.Den generella välfärdspolitiken, där vi tillsam-mans skapar resurser för utbildning, sjukvård ochsocialförsäkringar som alla har rätt att få del av, är enförutsättning. Handikappolitik är en del av den gene-rella välfärdspolitiken.De som i likhet med inte riktigt för-stått behovet av en generell välfärdspolitik där vigemensamt genom skatterna garanterar oss tillgångtill skola, utbildning, vård, hjälpmedel, rehabilitering,osv., utan förlitar sig till andra krafter och sätter etthopp till privata lösningar genom försäkringar ellermarknadslösningar blir heller inte trovärdiga när detgäller att bygga upp en handikappolitik som utgårifrån allas medborgerliga rättigheter.Men handikappolitik handlar inte bara om sam-hällets skyldigheter och om vilka insatser som måstefinnas. I centrum står individen med sina alldelesegna önskningar om hur hon vill forma sitt liv ochhur hon vill att stödet och servicen som funktions-hindret gjort nödvändiga ska se ut. De gemensammaresurserna och respekten för den enskilda människanär båda lika viktiga.Ännu har vi inte - det har påpekats av många tala-re - ett samhälle där personer med funktionshinderhar samma möjlighet som andra medborgare. Dennationella handlingsplan för handikappolitiken somriksdagen ska fatta beslut om tar ett stort stegframåt i den moderna handikappolitiken. Det är ettviktigt perspektivskifte som markeras i handlingspla-nen. Det framgår kanske tydligast av planens titel.Många personer med funktionshinder behövervård och omsorg, ökad tillgänglighet till vård ochomsorg och också bättre kvalitet, men framför alltefterfrågar de respekt för sina rättigheter och vill blibetraktade som fullvärdiga medborgare.I handlingsplanen föreslås kraftfulla insatser föratt personer med funktionshinder ska få rätt till fulldelaktighet, ett värdigt bemötande och möjlighet attsjälva bestämma över sina liv. De nationella målenför svensk handikappolitik som nu kommeratt slå fast är en samhällsgemenskap med mångfaldsom grund, att samhället utformas så att människormed funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga isamhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för flick-or och pojkar, kvinnor och män.Dessa nationella mål anger en i väsentliga avsnittny inriktning för det samhälleliga arbetet, för arbetet istatliga myndigheter, i landsting och i kommuner,men det är också uppfordrande för alla oss som indi-vider när vi möter privata aktörer, när vi arbetar iprivata företag eller i det fria föreningslivet och i vårtnärmaste umgänge. Vi måste alla byta perspektiv frånpatientperspektivet till medborgarperspektivet.I handlingsplanen föreslås en ny struktur för detstatliga handikappolitiska arbetet med tydliga ansvarför de statliga myndigheterna, som ska vara föredö-men i arbetet för ett mer tillgängligt samhälle.En av de grundläggande principerna i svensk han-dikappolitik, som framförts just frånhandikapprörelsen, är den s.k. ansvars- och finansie-ringsprincipen - en princip som har diskuterats iett antal inlägg här ifrån talarstolen. Den principenligger till grund för alla våra avvägningar i hand-lingsplanen.Det finns skäl att för uppehålla diskussionen kring denna. Det är ju så lätt att i enlust att göra politiska markeringar, visa sin vilja attnågonting ska hända snabbt eller att framför allt visasig duktigare än andra gå vilse i den diskussionen.Det är precis detta som har gjort. Folk-partiet har lämnat en del av de viktiga principerna,och många inom svensk handikapprörelse är förvåna-de. Även jag är förvånad, för jag har haft stor respektför engagemang i de handikappolitiskafrågorna.Att hävda, som har gjorts från denna talarstol, står kvar bakom själva principen men vill lämnaden för ögonblicket är att öppna för eviga avsteg. Detär att öppna för att varje gång vi kräver full respektför alla medborgare och att personer med funktions-hinder ska behandlas som andra medborgare kunnasäga så här: Jovisst, men just vill vita en sidovagn. Det har påpekats från talarstolen.Jag tror att det är viktigt att vi från sidahävdar ansvars- och finansieringsprincipen, sominnebär att varje sektor i samhället, offentlig somprivat, ska utforma och bedriva sin verksamhet så attden blir tillgänglig för alla människor - självklartäven personer med funktionshinder. Att specialdesti-nera pengar leder faktiskt alltid till att frågan omtillgänglighet inte blir en del av den ordinarie verk-samheten. Det finns en grupp människor som alltidska särbehandlas, vars behov alltid ska prövas i ensärskild budget. Det är ovärdigt en modern handikap-politik.Det är just detta synsätt vi måste förändra, och jaghoppas att återvänder till en förnuftigarelinje när det gäller denna principfråga.Att byggnader, platser, lokaler och informationska vara tillgängliga för alla personer, också för per-soner med funktionshinder, är en självklar utgångs-punkt i den framtida handikappolitiken.Om man anslår pengar för att få ökad fart de när-maste åren är det viktigt att veta att de institutioner,företag och organisationer som inte får del av pengar-na kommer att säga att de inte fick någon ersättningoch att de kanske inte är skyldiga att öppna samhälletför alla.I handlingsplanen prioriteras tre arbetsområden denärmaste åren. Det handlar om att se till att handikap-perspektivet genomsyrar alla samhällssektorer, attskapa ett tillgängligare samhälle och att förbättrabemötandet.Att handikapperspektivet ska genomsyra allasektorer innebär framför allt att varje myndighet skase de nationella målen för handikappolitiken ochFN:s standardregler som en naturlig del av verksam-heten och att staten ska vara ett föredöme.Att skapa ett tillgängligare samhälle innebär att viföreslår nya bestämmelser i plan- och bygglagstift-ningen med retroaktiva krav på att undanröja enkeltåtgärdade hinder i befintliga lokaler och på allmännaplatser och att detta ska vara åtgärdat senast år 2010.Målet är också att kollektivtrafiken ska vara tillgäng-lig för att göra det möjligt för alla medborga-re att kunna vara aktiva medborgare. Detta innebärinte att arbetet inte ska börja förrän om åtta till tio år.Arbetet ska börja , men detta är en dead-line.Att förbättra bemötandet har stor betydelse för in-riktningen av de handikappolitiska insatserna. Åtgär-der för att förbättra bemötandet måste därför gå handi hand med åtgärder inom hela det politiska fältet.Bemötandet är en politisk fråga som angår oss alla.För att stärka den enskildes rättigheter innehållerhandlingsplanen också ett förslag mot domstolstrots,dvs. när en kommun eller ett landsting inte följerdomar som ger en funktionshindrad en viss rättighet,t.ex. en plats i ett gruppboende. För att förbättra be-mötandet måste vi se till att kommuner och landstingföljer domstolsutslag. Detta är en fråga som har dis-kuterats i denna kammare , och jag ärglad över att det nu ser ut som att en majoritet i Sve-riges riksdag kan bestämma sig för att införa sanktio-ner mot kommuner och landsting som inte följer avriksdagen fastställd lag.Vår utgångspunkt är att handikapp i stor utsträck-ning är en följd av brister i samhället och att handi-kapp således kan elimineras genom att man förändrarsamhället. Det förslag som förhopp-ningsvis kommer att fatta beslut om kommer att inne-bära stora förändringar.Det återstår dock mycket arbete innan de förslagsom vi föreslår är genomförda. Vi vet alla att allt intekan ske , men med ett beslut i börjar en omfattande förändring av samhälletsom innebär att samhället blir till för alla och att vigår från patient till medborgare.Anf. 40 () re-plik:Herr talman! Socialministern tar också upp an-svars- och finansieringsprincipen. Jag vill bara citeraur vår reservation. Där står det så här: "Ansvaret föratt öka tillgängligheten skall i första hand ligga lokalt,på kommuner och andra lokala aktörer som t.ex.privata fastighetsägare". Jag tycker att det ganskaklart visar att vi står fast vid det, men att vi här harvarit väldigt otåliga och velat att någonting ska hän-da.Herr talman! Jag skulle också vilja ställa en frågatill socialministern. i debatten sade HansKarlsson i vårt replikskifte att han insåg att det fannsen hel del problem när det gällde handikappreformen.Det finns en del bekymmer för den enskilde. Mankänner inte trygghet, och det är mycket krångel ochbyråkrati. Jag vill helt enkelt fråga socialministern omhan, liksom , är beredd att tillsammansmed övriga partier i uppmärksamma deproblem som finns och vidta åtgärder för att vi ska fåen ännu bättre fungerande handikappreform.Anf. 41 Socialminister ()replik:Herr talman! Först vill jag säga att jag är gladöver att betonar ansvars- ochfinansieringsprincipen som grund även ifall jag kankonstatera att den otålighet som finns i ändå leder till ett avståndfrån den. Otåligheten bör nu riktas mot kommuner,landsting, myndigheter, privata företag eller offentli-ga företag och på att se till att arbetet kommer i gång.Det är utåt i samhället som vi ska visa vår otålighetnär det gäller att skapa tillgänglighet.Sedan gäller det LSS. Låt mig påpeka något somHans Karlsson inte nämnde. Sanningen är ju att an-talet personer som har assistansersättning har mer änfördubblats sedan socialdemokraterna fick rege-ringsinnehavet. Det har gått från 4 000 till 8 400, somfick ersättning . Det är viktigt. Det ska-pas ibland ett intryck av att reformen har försämrats iden meningen att det är färre som får del av det häroch att man får ett mindre antal timmar. Det har sketten betydlig ökning. Det har inte minst betytt att statentar på sig ett mycket större ansvar när det gäller kost-naderna. att statens kostnader har mer än för-dubblats.Det är alldeles rätt att många påpekar att det tarlång tid, att det är byråkrati, att man får vänta förlänge på att få sina beslut och att det är för mångamänniskor som är med i bedömningarna. Det finnsalla skäl - i det avseendet har jag samma uppfattningsom - att se till att prövningenom rätt till assistansersättning blir enklare, att mankommer snabbare till beslut och, naturligtvis, att vi iframtiden kan konstatera att fler också blir delaktiga idenna reform.Anf. 42 () re-plik:Herr talman! När det gäller otåligheten kan manju gå flera vägar. Vi är nog också angelägna om attkommuner, fastighetsägare och alla andra tar sittansvar, som är grunden i det hela. Men de utredningarsom har förekommit när det gäller just tillgänglighe-ten har ju visat på att förändringarna, som behövergöras, kommer att kosta . Dåkanske det inte räcker med att bara uppmana kommu-ner och andra att göra det som de borde göra. Debehöver kanske också ha en hjälpande hand frånstaten för att vi inom rimlig tid ska kunna vidta detsom i propositionen kallas för enkla åtgärder.Anf. 43 Socialminister ()replik:Herr talman! Det är ju här som resonemanget gårsnett. När det gäller grundläggande mänskliga rättig-heter kan man inte vända sig till kamrerer och frågavad det kostar och om man har råd med det. Detskulle vara fullkomligt orimligt ifall vi skulle diskute-ra kostnader för demokratin och undra vad det kostaratt ha en yttrandefrihet i det här landet eller vad detkostar att ha andra grundläggande rättigheter förmedborgarna.Oavsett kostnaderna är detta en förutsättning församhällets utveckling. Vi måste planera allt i sam-hället med utgångspunkt från dessa rättigheter. Detmå kosta vad det vill. Alla ska ha samma grundläg-gande rättigheter. Det är i det avseendet resonemang-et om att kompensera för särskilda insatser så lätt gårsnett, även ifall avsikten kan vara den bästa.Anf. 44 () replik:Herr talman! Jag tror inte att socialministern blirförvånad när jag instämmer i hans påstående att han-dikappolitiken måste vara en del av den generellavälfärdspolitiken. Jag tror inte heller att han blir över-raskad när jag säger att vi moderater inte alls tar av-stånd från den generella välfärdspolitiken. Men visäger att den generella välfärdspolitiken måstekompletteras för att vara framgångsrik. Om manverkligen sätter individen i centrum måste politikenockså ge utrymme för individuella anpassningar närdet gäller tillämpningen. Det är i det här avseendetsom skillnaden mellan oss och er finns.Vi lägger tonvikten vid att man ska bryta ned mo-nopolen och byråkratin och skapa en struktur och enflexibilitet som ger den enskilde större valfrihet närdet gäller hur tillämpningen ska ske på ett sätt sombäst sätter individen i centrum.Jag skulle vilja ställa en fråga när det gäller justden här skillnaden till socialministern. Jag tycker ioch för sig att förslaget till åtgärder mot domstolstrotsär motiverat. Men är det mer motiverat och en bättrelösning ur individens synvinkel att man tvingarkommunerna att betala bötesbelopp till staten än ger den enskilde drabbade i det här samman-hanget möjlighet att själv disponera resurserna för attutforma det stöd och den hjälp som man enligt lagenhar rätt till efter eget behov och efter de egna omstän-digheterna? I det här fallet tycker jag att det finns enprincipiell skillnad mellan oss och er.Självklart ska politiker dra upp reglerna när detgäller vilka rättigheter vi har både som människor iövrigt och som människor med speciella behov, mendet är inte lika självklart att politiken också ska slåfast regler för hur tillämpningen av de rättigheternaska gå till. Det är på den punkten som det skiljer sigmellan er och oss.Anf. 45 Socialminister ()replik:Herr talman! Det grundläggande är att den härriksdagen har beslutat om ett antal rättigheter sommedborgarna har. När det gäller LSS är det en rättig-hetslagstiftning som har beslutat om. Dettainnebär omvänt att kommunerna och landstingen harmycket bestämda skyldigheter.Om man inte får dessa rättigheter tillgodoseddakan man överklaga och gå till en domstol. Om dom-stolen slår fast att kommunen inte har levt upp tillsina skyldigheter och inte levererat det som denskulle när det gäller de här rättigheterna kommer viinför ett politiskt dilemma. Då har vi en nationell nivåsom är lagstiftande och en lokal eller regional nivåsom inte bryr sig om lagstiftningen.Det måste faktiskt bli en fråga om hur den natio-nella nivån, dvs. parlamentet eller , förhållersig till andra delar av vår demokrati, dvs. till andranivåer, kommuner och landsting. Detta är en fråga omatt upprätthålla tilltron till . Därför är detrimligt att de sanktioner som vi talar om i det härfallet handlar om samhälleliga sanktioner som ärriktade mot de delar av den samhälleliga beslutsorga-nisationen som inte lever upp till sina krav.Jag är alldeles övertygad om att man kan diskute-ra andra juridiska frågor när det gäller möjligheten attfå sina rättigheter tillgodosedda, men här är det fak-tiskt en fråga om att upprätthålla respekten för lag-stiftningen i landet. Då menar jag att det är rimligt attsanktionerna blir sådana som vi föreslår, dvs. attstaten får möjlighet att utdöma vite gentemot kom-muner eller landsting som inte lever upp till sina krav.Anf. 46 () replik:Herr talman! Jag ser inte den här frågan i förstahand som en konstitutionell fråga, utan jag ser detsom en fråga om att garantera de handikappade derättigheter som här har slagit fast. Dethandlar också om möjligheten att anpassa lagstift-ningen och bestämmelserna så att de handikappadesjälva kan bestämma hur de här rättigheterna skatillämpas.Samarbetet mellan de kommunala myndigheternaoch de enskilda handikappade fungerar ju inte alltid,även om kommunen inte ägnar sig åt domstolstrots.Bristen på valfrihet för de enskilda handikappadeleder ofta till ett beroendeförhållande som gör att maninte har möjlighet att tillämpa de regler som vi harfastställt här på det sätt som socialministern själv sadeatt man borde göra, dvs. utifrån individens egna be-hov. Det är därför som vi tycker att förslaget om attpengarna ska följa den enskilde handikappade för ska kunna tillgodose de intentioner som vi har ilagstiftningen är bättre än det förslag som regeringenhar lagt fram.Anf. 47 Socialminister ()replik:Herr talman! kommer ju inte ifrångrundproblemet. I den här har det funnitsen majoritet för att fatta beslut om en alldeles speciellrättighet och också för att fatta beslut om hur den skakunna levereras till den enskilde medborgaren. Omkommuner och landsting inte lever upp till det härmåste vi hitta ett sanktionssystem.Det är fullt möjligt att är intresse-rad av att föreslå någonting helt annat än det somfinns i lagstiftningen.