prot · GO0936 · 2000-11-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 2000/01:36Onsdagen den 29 novemberKl. 9.00 - 17.5819.00 - 20.16Det justerade protokollet beräknas utkomma --------------------------------------------------------------1 § Aktuell debatt: Den nya fattigdomen ochvägarna till en ökad social rörlighetAnf. 1 BO ():Fru talman! Ett nytt slags klassamhälle håller påatt växa fram i . Skillnaderna blir tydligareoch tydligare mellan dem som har ett arbete och demsom trots högkonjunkturen fastnar i arbetslöshet ochutanförskap, mellan dem som får behålla så mycketav sin inkomst efter skatt att de kan köpa en privatsjukförsäkring och dem som får stå kvar i vårdköerna,mellan dem som lämnar skolan med goda kunskaperoch dem som skolpolitiken lämnar i sticket.Dessa nya klyftor är resultatet av en misslyckadpolitik, som låser in människor i nyfattigdom, som tarifrån människor den värdighet som följer av att kunnaförsörja sig på en egen inkomst och, värst av allt, somhindrar människor från att förbättra sin situation avegen kraft.Det är, fru talman, svårt att förstå att socialdemo-kratin på detta sätt har svikit sina gamla ideal. Densociala rörligheten, möjligheten att genom egna insat-ser förverkliga sina livsdrömmar, som är drivkraftenockså för hela samhällets framåtskridande, har tillstora delar gått förlorad de senaste decennierna.Ska denna utveckling kunna vändas krävs en nypolitik och ett nytt politiskt ledarskap. Det handlarom att riva hindren för de tusentals nya jobb som kanbryta utanförskap och bidragsberoende, om att varoch en ska kunna leva på sin egen lön och spara fören trygg framtid. Det handlar om en skola som gerkunskap och bildning, en skola där ingen elev lämnasi sticket.Vi moderater vill bygga ett där alla kanväxa och där var och en känner tillförsikt inför enframtid där ingen lämnas utanför.(Applåder)Anf. 2 Socialminister ():Fru talman! Mitt ibland oss lever ännu människormed egna erfarenheter av det gamla fattigsamhället.De kan ännu berätta om barnauktioner, fattighus ochlegaliserat tiggeri. För dem blev stora soci-ala reformer: pensionerna, barnbidragen, sjukförsäk-ringen, den lagstadgade semestern, den sociala bo-stadspolitiken och den gemensamma . Enenorm befrielse från klassamhällets förtryck. Debeskriver gärna det svenska som historienom hur klassamhället fick ge plats åt välfärdssam-hället och ett anständigt folkhem.De får gott stöd i alla internationella jämförelser.Enligt senaste rapport har ochde nordiska länderna kommit längst när det gäller attskapa jämlika levnadsförhållanden mellan människor.Men kampen för rättvisa och jämlikhet är inte av-slutad. Också dagens samhälle kan beskrivas iklasstermer. Också förpestas den gemen-samma tillvaron av djupa klassklyftor. Vi kan se hurden ekonomiska eliten tar för sig med skyhöga löner,ofattbara bonusersättningar och optionsavtal och hurde manifesterar sin rikedom med storslagna herrgår-dar, lyxkryssare och flotta vanor.Samtidigt kan vi se att ett par hundra tusen männi-skor fortfarande saknar arbete, att inkomstskillnader-na ökat under det senaste årtiondet, att löneskillna-derna är mycket stora mellan män och kvinnor, attmännen dominerar i alla maktstrukturer, att fleratusen människor är hemlösa, att männi-skor som är födda i ett annat land diskrimineras, attmänniskor med fysiska eller psykiska funktionshinderstängs ute från gemenskapen, att många äldre inte fården vård och omsorg de behöver och har rätt till, attensamstående föräldrar faktiskt fått det sämre underde senaste tio åren.Vi socialdemokrater är stolta över vår historia.Men vår politiska uppgift är att utjämna klyftorna idagens samhälle. Vårt mål är ett samhälle där männi-skor möts som jämlikar och där varje individ tillåtsväxa fritt och välja sitt eget liv.Fru talman! Det är bara socialdemo-kratin fick väljarnas uppdrag att föra ut urden värsta ekonomiska kris som drabbat landet sedan1930-talet. Det gigantiska offentliga budgetunder-skott som den borgerliga regeringen lämnade efter sigdrev fram en ny massarbetslöshet, som i sin tur un-dergrävde välfärden och vidgade de sociala klyftorna.Socialdemokratins första mål var att snabbt skapabalans i den offentliga ekonomin. Det krävde skatte-höjningar men också stora nedskärningar av de of-fentliga utgifterna. Den ekonomiska saneringspoliti-ken var inte bara en tvingande nödvändighet, det varockså ett avgörande led i en långsiktig restaurering avvälfärden.Den socialdemokratiska regeringen lyckades ska-pa balans i ekonomin och kunde därför formuleranästa mål, att halvera arbetslösheten. Ävendetta har lyckats.I januari 1999 uppdrog regeringen åt en gruppunga forskare att göra ett välfärdsbokslut för 1990-talet. Regeringen hade två motiv för att tillsätta väl-färdsgruppen. Vi ville först och främst få en ordentligundersökning av hur den ekonomiska krisen påverkatvår välfärd och därmed blottlägga de orättvisor denskapat. Vi ville också komplettera de mål för ekono-misk balans, tillväxt och sysselsättning som varitavgörande för utvecklingen under saneringsåren medtydliga mål också för välfärden.Det material som gruppen har redovisatbekräftar än en gång att ingenting är så förödande förvälfärden som en offentlig ekonomi i obalans. Ingen-ting motverkar strävandena efter jämlikhet med sådankraft som en hög arbetslöshet.När ekonomin nu åter är i ordning och sysselsätt-ningen åter ökar har vi möjlighet att intensifiera detpolitiska arbetet med att restaurera välfärdssystemenoch att ställa färdriktningen mot ökad jämlikhet.Flera steg är redan beslutade av ochandra är aviserade av regeringen. Barnfamiljerna skafå höjda barnbidrag och maxtaxa i barnomsorgen. Desämst ställda pensionärerna ska få ett ökat stöd . En maxtaxa ska införas också i äldreom-sorgen. Tandvårdsförsäkringen ska förbättras medsikte på att skapa ett heltäckande skydd för högatandvårdskostnader. Sjukvården och skolan ska fåkraftigt ökade resurser för att kunna anställa merpersonal, ge snabbare vård och en bättre skola. Rege-ringens särskilda storstadssatsningar ska bryta segre-gationen. Den nya handikappolitiken tar sikte på attbryta diskrimineringen av funktionshindrade. Kam-pen mot hemlösheten intensifieras.Fru talman! Tre hållningar har genom historienskilt socialdemokratin från den politiska högern.För det första: Socialdemokratins politiska pro-gram har byggt på insikten att de sociala och ekono-miska förhållandena är avgörande för samhällsut-vecklingen. När samhället präglas av stora ekonomis-ka skillnader döms de flesta att stanna i växten och,som en gång uttryckte det, kvävasina bästa stämningars längtan.Den politiska högern har förklarat orättvisorna iandra dimensioner än de grundläggande ekonomiskaförhållandena. Sociala orättvisor har ansetts varaindividuella tillkortakommanden, individen har inteskött sig, inte förstått sitt eget bästa eller inte haftförmåga att göra rätt val i livet.För det andra: För socialdemokratin är frihet ochjämlikhet varandras förutsättningar. Om man vill attfriheten till individuell växt, till att utveckla sin egenförmåga och till att förverkliga sina egna livsprojektska gälla alla och inte bara ett fåtal måste man ocksåarbeta för jämlikhet.Den politiska högern har däremot alltid sett enkonflikt mellan social utjämning och individuell fri-het. Den politiska högern tenderar att se livet som enkapplöpning och samhället som en tävlingsbana.Jämlikhet handlar för dem i bästa fall om att alla skafå stå på samma startlinje. Sedan får loppet och livetha sin gång. Någon kommer i mål före alla andra, ochen del kommer inte i mål alls.Men livet är inte en kapplöpning, och samhället äringen tävlingsbana. Människan utvecklas genom helalivet. Vi möter ständigt nya utmaningar och gör stän-digt nya val. Socialdemokratins idé om jämlikhethandlar om att alla människor ska ha samma frihet ide vägval som livets olika skiften erbjuder oss.För det tredje: Socialdemokratin har alltid sett po-litiken som en möjlighet, som ett redskap att brytaden ordning som bygger på stora ekonomiska skillna-der. Genom att gemensamt och i demokratiska formerta ansvar och utveckla det som är grunden för indivi-dens utveckling, skolan, vården, tryggheten, omsor-gen, och ge alla samma rätt att ta del av detta gemen-samma, kan man bryta klasskillnaderna och vidgafriheten.För den politiska högern har politiken i förstahand varit en restriktion. Ju större den politiska sfärenär, ju mindre blir utrymmet för andra krafter, somenligt högern bör styra samhällets utveckling -vinstintresset, marknaden.Dessa tre principiella skillnader blir tydliga igennär nu även - glädjande nog - har settklassklyftorna. ser politiken, den repre-sentativa demokratin, som det stora klasshindret.Alltfler moderater beskriver de vanliga politikerna ikommun, landsting och riksdag som den härskandeklassen. Men historien har lärt oss att utan represen-tativ demokrati har demokratin svårt att fungera. Utandemokrati finns ingen frihet.Moderaterna förstår inte att en utveckling av allaindividers frihet kräver att vi gemensamt ordnarbarnomsorg, vård och utbildning, och att mångamänniskors trygghet är beroende av en fungerande a-kassa, ett reellt bostadsstöd och en generös sjukför-säkring. Bara de som aldrig mött ekonomisk otrygg-het eller som aldrig själv varit utsatta kan inbilla sigatt de mest utsatta skulle få det bättre om samhälletsstöd minskade.Moderaterna vägrar att se klassklyftorna som ettresultat av en orättfärdig fördelning av samhälletstillgångar. Alla förslag som har lagt frami ökar klyftorna mellan fattiga och rika. De ger gigantiskaskattesänkningar till miljonärerna men mycket blyg-samma belopp till vanligt folk. skatte-förslag innebär att den som tjänar i måna-den får en skattesänkning , medanlåginkomsttagaren med får 160kr i skattesänkning.Bo Lundgren, på vilket sätt minskar detta klas-sklyftorna?(Applåder)Anf. 3 BO ():Fru talman! Kommer ni ihåg de som i skolan all-tid skyllde ifrån sig: "Det var inte mitt fel! Det varinte mitt fel. "Jag ska inte gå in på debatten om 80-talets speku-lationsekonomi, den bankkris som jag fick ansvaretatt reda upp efter den socialdemokratiska regeringen.Låt det vara förflutet, låt oss diskutera framtiden istället. Låt oss titta på som ser ut idag.Det som behöver är självfallet en funge-rande demokrati. Det innebär inte att allt ska be-stämmas av politiker. Det är där det stora problemetfinns. När politiken blir så allomfattande som i Sveri-ge , kommer enskilda människor i kläm. Omman tittar på hur politiken ser ut med sjukvårdsminister, är det de som har råd som kanköpa en privat sjukförsäkring, därför att det systemsom slår vakt om innebär att köernaväxer eftersom behoven inte får styra. Det är politi-kerna som styr och bestämmer. Då blir det snett. Dåblir det köer. Vanliga människor har ingen chans attköpa sig förbi köerna i är i och som man ändrar förmögenhetsskatten så att mil-jardärer slipper betala förmögenhetsskatt, medanpensionärer vars hus upptaxeras får betala både högfastighetsskatt och förmögenhetsskatt.Det här är resultatet av att man låter politiken göraför mycket. Det som skrämmer mig är att LarsEngqvist talar om mer politik. Det skulle vara merbidrag och mer politisk styrning på än det ena, än detandra hållet. Det var inte fråga om hur vi ska försökabygga ett där vi lägger grunden i den enskildamänniskans egna kraft, egna förmåga att växa, hur viska öka friheten för varje enskild individ och se till attpolitiken verkligen står stark när den behöver ståstark, att se till att vi har en sjukvård utan köer, attkoncentrera sig på en skola som fungerar. Nej, det ärpolitiken och makten som är det viktiga för socialde-mokratin.Fru talman! Arbetslösheten har långtifrån halve-rats. Visst är den öppna arbetslösheten , men intei hela . Tar man hänsyn också till den gömdaarbetslösheten - eller kanske vi ska kalla det denglömda arbetslösheten - de som finns i arbetsmark-nadsåtgärder och utbildning, de som förtidspensione-rades därför att jobben inte räckte till, rör det sig om700 000 människor i som inte har den själv-känsla som följer av att ha ett jobb. Många av demhåller på att hamna i ett permanent utanförskap. Detgäller alldeles särskilt de förtidspensionerade somskulle kunna ha arbetat om bara jobben hade funnits.Det här har att göra med att företagandets villkor inteär tillräckligt bra, att hinder för många jobb fortfaran-de finns. Det beror på att många har gett upp.En stor del av dem som har ett arbete har så småekonomiska marginaler att de blir beroende och tap-par kontrollen över sin vardag. Många kan inte ta sigur den situationen. Det de får av en ytterligare egeninsats räcker inte till. Vi får en fattigdomsfälla. Så blirdet när inte ens låginkomsttagare i får behållamer än en dryg tredjedel av vad de tjänar för egetbruk och sedan drabbas av ytterligare marginaleffek-ter.LO-rapporten som kom för någon tid sedan visaratt skatterna i harminskat för dem som tjänar mycket genom socialde-mokratisk skattepolitik och ökat för låginkomsttagare.Det blir följden i en internationaliserad värld när manska ha kvar de höga skatterna. Då är det låginkomst-tagare och normalinkomsttagare som drabbas hårdast.Värre kan det bli.I budgetpropositionen talar man om att det fak-tiskt är problem med att behålla rörliga skattebaser.Då måste man slå vakt om hög skatt på det som interör sig så mycket. Var och en kan inse var det rör sig.Kanske värst av allt är att man har urholkat skol-politiken. Kunskap och bildning var kanske det vikti-gaste medlet att bryta de gamla klasskranken. Låt migdå citera ur en utredning som har kommit från Fi-nansdepartementet om utbildningen som den ser ut iSverige : "Ungdomsskolans resultat motsvararinte de uppsatta målen. Oacceptabelt många - - -lämnar utan den grundläggande bas-kompetensen som krävs för såväl arbetslivet som föratt klara gymnasiestudierna. - - - Ungefär 30 procentav gymnasieeleverna fullföljer inte sina studier . Allt färre lämnar gymnasieskolan med behö-righet för vidare studier. "Det räcker med det citatet. Orden talar för sigsjälva.Vi har i en situation där hundratusentalsoch åter hundratusentals människor är inlåsta pågrund av arbetslöshet, på grund av att marginalernainte räcker för att klara kontrollen över sin vardagäven om man har ett arbete. Vi straffar ut många avvåra barn och ungdomar genom att skolan inte gerdem de kunskaper de behöver. Värst drabbas de somhar sämst förutsättningar.Fru talman! Det går att bryta utvecklingen ochbygga ett där ingen lämnas utanför. Men detförutsätter att vi river hinder och ger var och en deverktyg som behövs för att man ska kunna utnyttjaden kraft som finns i varje enskild människa, att viriver hinder för jobb genom enklare regler för företa-gande, genom att göra det lättare att anställa, genomatt se till att man kan försörja sig på sina egna ar-betsinkomster och genom att bygga en skola somgrundas på de ursprungliga kunskaps- och bildningsi-dealen.Det är så, , man skapar social rör-lighet. Det bygger på den enskilda människan, påindividen.(Applåder)Anf. 4 HANS ():Fru talman! åberopar rapporten för att starta den här debatten. Det ärobegripligt, om ni är läskunniga. Varje uppsats i den-na antologi har en analys som totalt strider mot eranalys. Varje rekommendation går emot vad ni säger.Om jag har tid senare ska jag försöka ge ett antalexempel.De krokodiltårar som ni gråter över arbetslöshe-tens nivå är bedrövliga. De krokodiltårar som ni grå-ter över att klyftorna är stora i samhället är bedrövligaatt skåda, när jag ser den politik ni för, somskulle öka förmögenhetsklyftorna, som skulle ökainkomstklyftorna och som skulle öka de socialaklyftorna snart sagt över hela samhällsområdet.Den glömda krisen, fru talman, är inte glömd.Vänstern säger alltid att fler jobb och tillväxt är bra,men det går inte bra för hela . Regioner släparefter, och många grupper släpar efter. Klassorättvisorna förstärks av könsskillnaderoch av nya barriärer baserade på etnisk tillhörighetoch segregation. Arbetslösheten är det grundläggandegisslet. Fattigpensionärer, ensamstående föräldrar ochunga har mycket små marginaler.Rapporterna - de sträcker sig ungefär till 1998 -som kommer från Välfärdsbokslutet, från LO ochDen glömda krisen är mycket tydliga: Raset var brutalt. Vi ser en återhämtning. Den förstärks1999 och 2000. De disponibla inkomsterna ökar. Den offentligavälfärden får mer resurser. Trygghetssystemen restau-reras något.Men det återstår mycket för att åter ha en politikför ökad jämlikhet och jämställdhet.Social rörlighet är väl bra, men Vänstern vill ock-så upphäva klassklyftorna, snarare än att inrikta sigpå att en och annan kan få byta klass. Grunden försocial rörlighet är trots allt arbete och utbildningförutom jämlikhet i fördelningen av ekonomiskaresurser.Dessutom: Riv barriärerna! Det gäller boendet, skolorna, ungdomsmiljöernaoch fritiden. Bekämpa klyftorna mellan dem som haroch dem som inte har!Bo Lundgren! Ni gör tvärtom i er politik.Utanförskapet på etnisk grund är avgörande.Människor måste få sin chans i arbetslivet. Jag kanhålla med om att man har stängt in många invandrarei "klientism". De har hamnat under socialkontoren.Det är ett elände. Se till att de kommer ut i arbetsli-vet, får praktik och utbildning!Men då behövs det också stöd, och då behöverman bli delaktig i det generella välfärdssystemet, BoLundgren. Jobb ska inte skapas för nya svenskargenom att man upphäver arbetsrätten, försämrar lö-nevillkoren på arbetsmarknaden i stort, subventione-rar en ny låglönemarknad och skapar nya fattiga.USA:s utveckling förskräcker.Den nya fattigdomen, är den så ny, ?Handlar det inte, som vanligt, om makten som ute-stänger, att delaktigheten förhindras, att marknadeninte räcker till för att skapa en mänsklig fördelning,att exploatering inte är värdigt ett välfärdssamhälle?Det handlar om orättfärdiga maktstrukturer ochbrist på jämlika fördelningsprinciper. Det är kort sagtett utslag av kapitalismens omänskliga drivkrafter,den starkes rätt och att till den som har ska vardagivet. Vi måste våga tygla marknadskrafterna.Många säger att klyftorna är oundvikliga, att dentekniska utvecklingen och internationell konkurrensskapar massarbetslösheten, att det var välfärdsstatensom var för dyr, att vi hade det för bra och att vi varför trygga, och därför föll det . Jag menaratt det är fullständigt fel. Att ha förståelse för orsakoch samband är A och O.Jag och Vänstern är i grunden optimister: rättvisanär möjlig både i och globalt. Det är nödvän-digt att skapa en socialt hållbar tillväxt, och då måsterättvisan ligga som grund. Därför bör all kraft läggaspå riktiga jobb och jobb som ger löner man kan levapå.Låt mig säga till , som har skrivit enintressant liten bok, Jämlikhet i frihet, att där finns enformulering som är farlig: Det var obalanserna i denoffentliga ekonomin som var orsaken till krisen.Det är fel. Det var arbetslösheten, efterfrågerasetoch inflationspolitiken, grundad på en normpolitik, eninflations- och kasinoekonomi , och däref-ter en normpolitik som satte inflationsbekämpningföre sysselsättning.Se orsakerna! Men jag är säker på att vi egentli-gen är överens, . Och i den här situatio-nen måste vi hävda statsmakterna - därför samarbetetmed Vänstern, får återkomma senare till ochrapporterna.Moderaterna förlägger alltid fattigdomens orsakertill individen. säger i en partimotion attden som är i behov av bidrag och offentligt stöd skainte betala skatt och den som betalar skatt ska intebehöva bidrag. Det var ekonomimotionen i maj 1998.Det är fullständigt fel! Människor vill betala skatt.Jag har träffat så många människor, i , iTensta och i , som säger: har jag fått jobb,och jag får betala skatt. Jag är delaktig. Jag vill varaen del i det svenska välfärdssamhället.Ni underminerar solidariteten i samhället med erpolitik.Fru talman! Den generella välfärdspolitiken äravgörande. Jämlikheten måste sättas upp på dagord-ningen, och Vänstern är den första garanten för attden finns där i den framtida politiken.(Applåder)Anf. 5 ():Fru talman! Vad är det som gör att människor närdet, som det heter, går bra för hamnar vidsidan om, inte blir delaktiga i den utveckling somandra grupper kan glädjas åt? Hur kan det komma sigatt stora grupper invandrare inte får arbete? Varförtvingas många pensionärer, främst kvinnor, leva påen ekonomisk nivå som inte med bästa vilja kan kal-las anständig? Hur kan det komma sig att vart tolftehushåll tvingas leva på socialbidrag?När den svenska skolan visar brister är det barn ifamiljer där föräldrarna inte orkar eller kan ge detnödvändiga stödet som drabbas hårdast.När det svenska rättssamhället inte klarar sinauppgifter är det de som bor i särskilt oroliga områdensom drabbas hårdast.När sjukvården eller äldreomsorgen inte kan er-bjuda en värdig vård och omsorg är det de som intehar en tjock plånbok eller starka anhöriga som kanställa upp som drabbas hårdast.De som har det väl förspänt klarar sig i regel.Fattigdom handlar inte enbart om materiell fattig-dom. Man kan också vara fattig när det gäller vänneroch kontakt med sina barn, fattig i den bemärkelsenatt man lider brist på trygghet på arbetsplatsen eller iskolan om man t.ex. är mobbad. Fattig är förståsockså den som lämnar skolan utan att ha fått nödvän-diga kunskaper. Även om det är enklast att kommamed snillrika lösningar på de ekonomiska problemenfår det inte hindra att vi diskuterar den långsiktigainriktningen på politiken.Samhällsutvecklingen har under de senaste de-cennierna letts av en strävan efter oberoende i för-hållandet make-maka, barn i förhållande till föräldrar,föräldrar i förhållande till barn, granne i förhållandetill granne. Detta har lett till att alla är gränslöstberoende av det offentliga. Det civila samhället harträngts tillbaka genom en lång rad politiska beslut.Det här gör de offentliga budgetarna extremt sårbara,men vad som är värre är att många människor blirberoende av en ofta nyckfull politik som berövarmänniskor den värdighet som ligger i förmågan attförsörja sig på eget arbete och möjligheten att styraöver sitt eget liv.Vi kristdemokrater ser varje människa som enunik varelse med unika förutsättningar, unika möjlig-heter och behov - detta medan Socialdemokraternasjämlikhetsideal har utvecklats till ett likhetsideal: Allamänniskor är lika. När verkligheten dementerar dettafår man genom politiska beslut korrigera människor-na så att de passar in i den här mallen.I håller vi oss med världens hårdaste be-skattning av låginkomsttagare. Anser socialministernatt det är rimligt att heltidsarbetande låginkomsttagareska tvingas till socialbidrag för att ha råd att betalaskatten? Jag anser det inte. Det är inte skatt efterbärkraft.Fru talman! Att åtgärda arbetslösheten och att re-formera högskattesystemet tillhör de allra viktigastefördelningspolitiska uppgifterna. För socialdemokra-terna förefaller det dock vara viktigare att bekämparikedom än att bekämpa fattigdom. Varför är detofördelaktigt för undersköterskan att läsa vidare föratt bli sjuksköterska? När studielånen är betalda harman knappast annat över än ett större ansvar på ar-betsplatsen. Varför ska den som senarelägger inträdetpå arbetsmarknaden efter långvariga studier och där-med än andra ska tjäna in sin livsin-komst med precision drabbas av värnskatten, som göratt han eller hon inte ens får behålla hälften av sin sistintjänade hundralapp, om vederbörande nu inte råkarvara utländsk expert och därmed får särskilda skatte-regler, förstås?Det finns otvetydiga samband mellan det närings-politiska klimatet och den långsiktiga förmågan attskapa eller upprätthålla en god nivå på offentlig ser-vice. Socialdemokraterna brottas fortfarande medresterna av en marxistisk föreställning som innebäratt varje förbättring av villkoren för företag och före-tagande med automatik leder till motsvarande försäm-ringar för oss som löntagare. Men det är inte på detsättet. Det är inget nollsummespel. Alla vinner på attnäringslivet har sådana betingelser att nystartande ochexpansion som leder till nya arbetstillfällen underlät-tas.