prot · GO0940 · 2000-12-05 00:00:00 — Ändå vet vi att de beslut som riks-dagen fattar har effekt. Jag tror att denhär debatten i sig är en markering som kommer attpåskynda processen att alla som har med barn ochungdomar att göra kommer att fullfölja det som varriksdagens beslut.Knappt ett år efter att vi fick beslutet om att t.ex.rektor är ansvarig för att det ska finnas en mobb-ningsplan på skolorna bad jag att göra engranskning för att se om det fungerar i verkligheten.Blev det som hade tänkt sig? Det är ganskaovanligt att man tar det steget bara efter det attett beslut är fattat, men jag gjorde det därför att jagvisste att det förekommer mobbning ute på våra sko-lor. Jag gjorde det på grund av de brev som jag hadefått och mina egna erfarenheter att jag blevskolminister.Nu ser vi att det inte fungerar överallt. Vi vet ock-så att lagstiftningen i skollagen med portalparagrafenatt alla ska bry sig och att alla ska ingripa när man seren kränkande behandling inte fungerar. Vad ska vigöra då? Ska vi lägga på nya lagar? Eller ska vi se tillatt dessa två oerhört viktiga beslut som harfattat verkligen ska bli genomförda? Jag tycker att detär där vi måste börja. Vi har dem. Det är rejäla, braförslag som vi ska leva upp till.Men då måste vi se till att ge medlen för dem somär ute i verksamheten att kunna genomföra detta. Detär min övertygelse att kompetensutveckling är oerhörtviktig här. Det handlar nämligen om människorsattityder, inställningar och fördomar. Det är därförsom vi ser till att år ge medel och pengar föratt skolledarna ska få en ständig kompetensutvecklingnär det gäller vad värdegrunden egentligen står föroch hur de ska arbeta på sina skolor.En mobbningsplan ska inte tas fram mellan enrektor och kanske två tre andra individer. Där skahela skolan vara engagerad, från elever och föräldrartill all personal, så att alla har kännedom om vad somstår i mobbningsplanen. Det finns ingen annan tolk-ning. Det måste vara på det här sättet.Åtgärdsprogrammet är inte bara ett slag i luften,vill jag säga till . Vad är det som sägs ibreven från de elever som vittnar om vad som skernu? Jo, jag talade om för de vuxna att jag måddedåligt, säger de. Jag talade om att jag blev mobbad.Men de brydde sig inte.Men har man fått rättigheten att gå till sin rek-tor när man känner detta. Rektor är då skyldig att setill att det blir ett åtgärdsprogram. Man har alltså fåtten rättslig grund för att kunna häva detta och säga:Jag mår dåligt. Det är efterlängtat. Många har talatom det här. Äntligen har vi fått någonting! säger man.Man kan få ett papper och ett dokument på att manhar möjligheten till detta. I ett rättsperspektiv ser jagdet som oerhört viktigt.Skollagskommittén ska i sin utredning fortsätta seöver elevens rättssäkerhet. Den har speciella direktivatt följa upp detta med mobbningen. Den kommer attkomma tillbaka med detta, och säga att vi inom denlag vi har ska kunna göra skärpningar. Det tycker jag är viktigt att säga till alla demsom lyssnar på vår debatt. hardet inte stått stilla. Det sker ständigt nya åtgärder ochnya förslag, men med samma grund: Den enskildeska känna sig bra och må bra i skolan, och inte varautlämnad.Anf. 10 ():Fru talman! Vi kristdemokrater brukar gång efterannan betona vikten av värdegrunden - vikten av attvi i vårt samhälle har värderingar som förmedlas ochdelas av alla samhällsmedborgare. Det handlar omgrundläggande uppfattningar om människans likavärde, om respekt för alla människor och om männi-skans unika egenskaper. Mobbning är ett av de tydli-gaste exemplen på hur värdegrunden fördunklats ochrespekten för individen blivit åsidosatt.Vad vi också har kunnat se är attvåldet blivit allt grövre bland eleverna. Att man intesparkar på någon som redan ligger är inte längre ensjälvklarhet. Vi anser att vi behöver mer kunskap omhur våldsskildringar på film och i dataspel påverkarbarn och ungdomar. Därför borde Våldsskildringsrå-dets verksamhet ses över och mer kunskap spridas ommedievåldets effekter.Vid frågestunden inbjödskolministern mig att komma med förslag på punkterinför en kampanj mot mobbning. Jag vill här presen-tera några punkter som en kampanj bör innehållaenligt mening.Först och främst måste alla delar i samhället akti-veras i en nationell kampanj mot mobbning; föräld-rarna, idrottsrörelsen, frivilligorganisationerna samtlärar- och elevorganisationerna.Vi anser att åtgärder behöver sättas in på minst trenivåer.De behövs på nationell nivå, vilket innebär att entydlig värdegrund måste framgå i alla dokument. Detmåste också finnas en tydlig lagstiftning om hand-lingsplaner och rektors ansvar. Informationsmaterialom mobbning inkluderande video, trycksaker ochskönlitteratur behövs. Mediernas roll och ansvar bördiskuteras, liksom åtgärder mot underhållningsvåldet.På nivå anser vi att det behövs flervuxna i skolan. Det måste bli ett skärpt tillsynsansvar- även på raster. En positiv skolmiljö behövs, liksomaktivt integrations- och jämställdhetsarbete i skolan.På skolnivå - i förskola, grundskola och gymna-sieskola - behöver vi synliggöra mobbningen genomen förbättrad kommunikation. Återkommande etiskasamtal på alla områden behövs. Ett stärkt kamratstödoch förbättrad kommunikation med föräldrar är ocksåviktigt.Jag har en fråga till skolministern. Har någrakontakter tagits med övriga EU-länder om gemen-samma aktioner mot medievåldet? Finns det någonmöjlighet för statsrådet till informella kontakter i denfrågan under ordförandeskap i EU?Till slut vill jag säga till att viinte avvisar allmän förskola. Men till skillnad frånvänstern vill vi låta kommunerna bestämma. Vi villinte ha några statliga pekpinnar. Men detta kanskebara visar på skillnaderna i våra ideologier.Anf. 11 (m):Fru talman! Jag är lite beklämd eller förvånad -eller vad jag ska säga. Det är nämligen alldeles up-penbart att regeringen och alla andra - eller väldigtmånga i alla fall - tycker att allting är gjort. Ambu-lansen har gått i skytteltrafik där uppe i , ochdet finns många andra fall också. Jag tycker att det äruppenbart att mer måste göras. Vi har inte fått någotbesked om vad som kommer i den där propositionen.Kommer det några konkreta förslag? Varför kan maninte tänka sig att lägga fram ett antal konkreta åtgär-der redan i vår?Jag tycker att det som måste vara kärnan i diskus-sionen om vad vi ska göra är att ta tag i ledarskapet -vuxnas ansvar att fostra dem som är unga. Det stårinte i konflikt med skolans undervisande uppgifter,som några från vänsterkanten har hävdat. Tvärtom ärdet en nödvändighet för skolan att arbeta med bådatvå. Det är elementärt och grundläggande att om maninte känner sig trygg och om det inte är ordning ochreda så kan man inte lära sig någonting. Men manbehöver ju inte lägga ned undervisningen för att talaom för barn vad som är rätt och fel.Jag tror att det är dags för lärare och andra att tapå sig ledartröjan i stället för att stå tillbaka somhandledare. Man måste ta på sig ledartröjan och ihandling och ord i arbetet visa vad som är rätt och fel.Jag tycker att skolministern kunde göra som andraministrar när det har inträffat en katastrof, nämligenatt åka ut och visa sitt deltagande och sätta sig in iproblematiken. Det är väl inte bara när det regnar iArvika som regeringen kan agera. Det är katastrof närbarn får drabbas år ut och år in!Jag är inte emot att man ska kunna begära ett åt-gärdsprogram. Vad jag pekade på i min inledning vardetta att det återigen är den svage som ska vara stark.Det är komplicerat och svårt. Jag tycker inte att dethär räcker. Man måste göra fler saker - många kon-kreta saker behöver göras.Självfallet måste den som mobbar kunna flyttasfrån skolan. Vi får väl återinföra obsklasserna - jaghåller med om det. Det är inte fel.Men det är fel att göra som man gör och låtaden som mobbar sitta kvar i skolan medan allting ärstatus quo. Det drabbar nämligen alla, och ytterst densom är svagast. Det kan väl den här ändåinte tycka är rätt.Anf. 12 ():Fru talman! Alla rapporter om olika övergreppinom skolan är alarmerande. Men vi får för den skullinte förledas att tro på enkla, snabba lösningar ochenbart tala om hårdare tag. Anteckningar om frånvaroi betygen, kollektiva bestraffningar, att bara flytta påbråkiga elever, metalldetektorer och kanske Securitasi skolkorridorer är inga lösningar.Jag skulle i stället vilja ta den här ianspråk för att lyfta fram några förslag som jag tror ärviktiga.Det krävs mer personal. Överenskommelsen omskolmiljarden är bra. Västerpartiet kommer att fort-sätta arbetet för mer pengar till kommunerna. Enpersonalgrupp som drabbats hårt av 90-talets ned-skärningar är ju elevvårdspersonalen. Det borde varadags att införa ett tydligt minimikrav i skollagen närdet gäller tillgång på elevvårdspersonal.Handlingsplaner mot mobbning har nämnts. För att de ska kunna fungera ochinte bli hyllvärmare på skolexpeditionen skulle mankunna förbinda sig att engagera hela perso-nalen och eleverna i en utvärdering av hur man upp-fyllt planen. Då kan den kanske bli ett bra verktyg föratt lyfta fram mobbningsfrågorna i det dagliga arbe-tet.Till sist måste vi våga ifrågasätta betygsskolan.Betygshetsen påverkar helt klart arbetsmiljön väldigtnegativt med konkurrens och stress i stället för sam-arbete och tid för samtal. En skola där betygen intetillåts styra skulle på ett helt annat sätt kunna öppnaför samarbete och en helhetssyn på människan - enhelhetssyn på våra elever.Anf. 13 ():Fru talman! Det är dags att bryta likhetsideologinoch införa rätten att få vara olik. Om vi är överens omdet har vi kommit ganska långt i det första steget. Nuhandlar det bara om hur vi agerar och vilken rätt ochvilka möjligheter vi ger dem ute på arbetsplatser ochskolor, och framför allt vilket ansvar vi lägger pådem.Jag tycker också att det är viktigt att komma ihåg iden här debatten att det inte bara handlar om mobb-ning på skolor. Det handlar lika mycket om arbets-platser där mobbningen är precis lika vanlig även omden sker på ett annat sätt.I går besökte jag en skola utanför iÖrebro län. Vi pratade i klassrummet om mobbningoch vad man ska göra åt det. Det var 11-12-åringar.Då var det en 12-årig kille som sade till mig att hantyckte att det är alldeles självklart att det viktigaste äratt man diskuterar i skolan. Lärarna och alla vuxna iskolan måste ta sig an detta och diskutera med ele-verna. Man måste kunna känna ett förtroende för allavuxna som finns i skolan. Man ska hjälpa och stöttavarandra.Jag är helt övertygad om att den här killen har rätt.Det finns ju inga generella lösningar som vi kan sittaoch klubba igenom här i . Varje problemoch varje individ kräver ju sina egna specifika lös-ningar och sin specifika uppbackning.Jag tycker också att vi ska vara överens om ochkunna visa att det krävs ett starkare och tydligarelokalt ledarskap. Vi ska också kunna ge dem denmakten och de möjligheterna lokalt. Man ska kunnakräva att det inte finns några som helst typer avmobbning, varken på arbetsplatser eller i skolorna.Som sagt. Det är dags att bryta likhetsideologinoch införa rätten för människor att vara just männi-skor.(Applåder)Anf. 14 ():Fru talman! TV har rapporterat omsvåra mobbningsfall. Då sitter man hemma och läng-tar efter någon lokal skolpolitiker som ska komma irutan och säga ifrån, och så dyker det upp någon ochsäger: Vi har en plan. Det låter ungefär som om detvar Jönssonligan. Det har varit lite så här också. Or-det mobbningsplan har nämnts väldigt många gånger.Vi är också för planer mot mobbning, men det räckerinte med planer. Det krävs beslutsamhet.Ingegerd säger att vi inte behöver nyalagar. Det håller jag ofta med om. Men i det härsammanhanget ska vi ju komma ihåg att en rad lagarhar tagits bort från skolan. Dessa lagar gav tidigarelärare och skolledningar befogenheter som de intelängre har att ingripa till skydd för svaga elever.Det är möjligt att det finns rektorer som är så kor-kade att han eller hon, när det kommer in en gråtandeelev som har blivit slagen, säger: Ja, jag har ingenparagraf som ger mig rätt att ingripa, så du får gå utigen.Om det är så, är det väl bra att detta kommer. Vistöder det, men man blir ju förvånad att det är dentypen av lagändringar som behövs. Det är väl full-komligt självklart att vuxenvärlden måste ställa uppoch skydda de elever som kanske just nu sitter grå-tande inlåsta på en skoltoalett för att de är rädda försina kamrater.Det har funnits en flathet i vuxenvärldens reaktio-ner inför svåra våldsfall i skolor. Jag hade hoppats påännu tydligare signaler från regeringen att det är slutpå det . Vi måste skydda de svagaste. Det är oac-ceptabelt att den här utvecklingen får fortsätta.Anf. 15 ():Fru talman! Som förälder, f.d. lärare, f.d. rektoroch f.d. barnpsykologistuderande finns det ett antalkonkreta saker som jag har erfarit är viktiga. Men jagkoncentrerar mig på skolan, eftersom det är där detbörjar.För eleverna ska följande gälla. Man ska krävakamratstödjare på skolgården, och man ska krävaelevskyddsombud. Skolans regler ska skrivas direktav barnen själva. Barnen och eleverna ska, eftergrundliga diskussioner, få vara med och ta fram egnaöverenskommelser där man lovar att inte mobba. Manska kräva att elevvård och elevdemokrati ska präglahela skolans hela verksamhet. Framför ska barn,ungdomar och elever våga skvallra.För föräldrar ska följande gälla. De bör ocksåsjälva alltid ta kontakt direkt med varandra. De skainte alltid bara gå via skolan eller vänta på att skolanska agera. Föräldrar ska inse att deras ansvar alltidfinns kvar hur bra en skola än kan tänkas bli. Bådeoffrets och mobbarnas föräldrar måste involveras, ochhelst inte bara efter att någonting har hänt utan fram-för allt innan när man tar fram planer och i skolanshela dagliga verksamhet.För skolpersonal, och då menar jag inte bara lära-re utan även vaktmästare och mattanter, bör följandegälla. De ska självfallet ha både kända och uppdate-rade elevvårdsplaner med vidhängande antimobb-ningsplaner som även bör utvärderas av eleverna. Demåste få handledning i sitt jobb. De ska finnas medute på skolgården. De ska också göra egna kartlägg-ningar av arbetsmiljön och den psykosociala situatio-nen för att titta på vuxenklimatet i skolan.För skolledningen gäller att skolledaren är synligoch dagligt närvarande, att han eller hon har utbild-ning för sitt jobb och vet om sina skyldigheter, kan namnet på många av sina elever och att manavlastas ren administration så att man kan vara peda-gogisk ledare. Vi måste framför allt ha skolledaresom vill och vågar satsa och som har engagemang.Anf. 16 Statsrådet ():Fru talman! Vem vill avstänga en åttaåring? Vemvill avstänga en sjuåring som precis har börjat sko-lan? Det är detta jag hör nu från och Mo-deraterna. Det är ju barn vi pratar om, barn som pre-cis har börjat att leva. Ska vi vuxna möta dem med attsäga: Du får inte vara med längre, för du är inte härpå våra villkor?Jag ryser faktiskt. Jag behöver inte säga mer. Detär det jag känner. Jag ryser.Låt oss nu se till, alla politiker, all personal ochalla föräldrar, att vi verkligen tar den här debatten påallvar.Jag har sagt att en manifestation bland många kanvara att vi har en kampanj där vi ställerupp, tar avstånd och visar respekt för varandra, förvuxna och för elever. Alla kan delta iden här kampanjen. Vi har satt i gång arbetet medvåra elevorganisationer, och den ska träda i kraft.Jag vill också säga till att dethjälpte inte med obsklasserna. Många av de brev somkommer till mig och de samtal som jag får handlarom dem som gick i skolan när det fanns obsklasser,men de var inte hjälpta av det. Till syvende och sistmåste det upprepas: Det handlar om att blisedd och bli lyssnad på.Det behövs många vuxna i skolan - det är viöverens om. Jag är därför glad att vi i budgeten kanföreslå att det ska finnas många fler vuxna i skolan.Är det många elever och stora klasser har man intemöjligheten att se alla, och då känner han som är räddoch ängslig att läraren kanske inte har tid med ho-nom.Det behövs också, vilket vi kommer att visa i pro-positionen om elevhälsa, olika grupper av vuxna.Lärare har sin kompetens, men ibland behövs detockså andra yrkeskompetenser. Propositionen omelevhälsa kommer att ha denna inriktning. Man lär siginget om man inte mår bra. Detta går som hand ihandske. Det är den erfarenheten vi har.De där som är mobbare, vilka är de innerst inne?De är också människor som inte har självförtroende,som uttrycker sin vrede på ett sätt som givetvis ärfullständigt oacceptabelt. Men där inne finns detockså en ängslig människa. Vi får inte glömma det.Vårt ansvar som politiker är för alla barn - alla barnhar vi ansvaret för.Fru talman! På olika sätt ska vi som ett före-gångsland inför andra länder ta upp värderingar ochta upp mobbning. Jag är glad att harlyft fram värdegrunden som en av sina punkter underde kommande fem åren och säger att det här är vik-tigt. Jag är också glad för den respons jag har fåttbland andra EU-ministrar, t.ex. inom , förvårt arbete med värdering. Många länder har hört avsig för att ta reda på vad vi gjorde under värde-grundsåret.Värdegrundsåret finns i böcker och i samtalom värderingar, men det finns också i brev frånmånga elever. läste upp ett. Läsdem och begrunda, och se till att våra kommunpoliti-ker läser dem!Till sist handlar det om föräldrarna. Vi kommeratt ta tillbaka kontaktdagarna. De är ett ypperligtforum för att föräldrarna ska kunna komma in och sesina barns vardag och samtala med både lärare ochelever i helt vanliga situationer.Anf. 17 ():Fru talman! Tusentals barn har gått till sko-lan med huvudvärk och en klump av rädsla i magenoch inte önskat något hellre än att de fick slippa.Tusentals vuxna i har som vihar debatterat här i kammaren blivit trakasserade ochmobbade på sina arbetsplatser.Mobbning är ett brott - en kränkande handlingsom inte hör hemma i ett civiliserat och demokratisktsamhälle. Det är dags för oss alla att vakna. Det ärdags att reagera och visa att vi inte accepterar dettalängre. Kampen mot mobbning, våld och trakasseriermåste bli en angelägenhet för hela samhället. Det vardärför vi kristdemokrater begärde den här debatten iriksdagen, och det är därför vi kräver en nationellsamling och en riksomfattande kampanj - en nollvi-sion mot mobbning!Vi är glada över att debatten har visat på ganskastor politisk enighet i kampen mot våld, mobbningoch trakasserier. Särskilt glädjande är det att ocksåVänsterpartiet nu börjar tala om värdegrunden. Vi hari varit ensamma om att tala om det här.Glädjande är också att börjar tala omnormer.Enigheten här i kammaren är en tydlig signal frånSveriges riksdag till alla som just nu är utsatta påolika sätt att det inte är fel på dem. Vi kristdemokra-ter är glada över att stor enighet råder om att dessaövergrepp ska bekämpas med full kraft.Vi ser det som oerhört viktigt att kampen motmobbning inte upphör i och med denna debatt. Det ärviktigt att vi alla fortsätter med att förvärva kunskaperom mobbning - genom forskning, hearingar, debatteroch ständig vaksamhet. Det är viktigt att vi alla kän-ner delaktighet i detta arbete, för våra barns ochmedmänniskors skull - för allas vår skull.Anf. 18 Statsrådet ():Fru talman! Jag vill sluta med en uppmaning frånSveriges elevråd, , som säger:Ömsesidig respekt - tydlighet - tillsammans be-stämma vad som gäller, veta vad som gäller - mod.Det krävs att varje individ i skolan är modig: modigatt säga ifrån och inte se på - ingen får längre semellan fingrarna, modig att våga tala med någon omatt man själv är mobbad, modig att leda ett föränd-ringsarbete.Men säger också att mobbning förekom-mer inte enbart på våra skolor, utan mobbning finnspå så gott som samtliga arbetsplatser. Därför uppma-nas de unga: Gör inte som vuxna säger, utan somvuxna gör! Bli våra förebilder!Överläggningen var härmed avslutad.11 § Ändring i brottsbalkenFöredrogsjustitieutskottets betänkande 2000/01:JuU8Ändring i brottsbalken.Anf. 19 ():Fru talman! Det betänkande som vi nu behandlarhar tillkommit på grund av att det begicksett fel som tyvärr kan få tråkiga konsekvenser. Feletupptäcktes i samband med starten av en rättegångnyligen där två män ska ställas till ansvar för mordetpå ett syskonbarn. Det visade sig att en tidigare anta-gen lagändring resulterade i att det kan bli problemmed tillämpligheten av den svenska lagen på detaktuella brottet.Justitieutskottet har, för att snabbt få till stånd enrättelse, tagit ett initiativ. Det är ett enigt utskott somlägger sitt förslag.I vanliga fall brukar vi från justitieutskottets sidainte begära ordet när vi är eniga, men i det här ärendetfinns det skäl att göra några påpekanden.För det första vill jag för min del börja med atttydligt markera att det fel som har uppkommit intekan läggas regeringen till last. Jag tror att jag blirtrodd på mina ord när jag säger det, eftersom jag ärkänd för att vara benägen att kritisera när det finnsskäl för kritik. Men det fel som uppkom är ett fel somkunde upptäckas endast under förutsättning att någonsatt inne med all kunskap i huvudet. Det är alltsåviktigt för mig att markera att regeringen inte skalastas.Jag vill för det andra påpeka att vi från justitieut-skottets sida är tillfreds med att vi nu kan gå tillbakatill den gamla ordningen. Det innebär i varje fall attden situation som vi nu har sett inte ska kunna upp-komma en gång till. Däremot är det ingen av oss somkan garantera att det ger en lösning i den aktuella,pågående rättsprocessen.Mitt tredje påpekande, fru talman, är att vi kanskeav detta kan lära oss att inte vara så benägna att fallaför enkelheten när det gäller lagteknik utan i förstahand tänka på exaktheten.Det finns en benägenhet att utforma lagtext ochsystemen så att det ska vara lättillgängligt för var ochen, men det allra viktigaste måste ändå vara exakthe-ten, som gör det tydligt och klart för dem som ytterstär satta att tillämpa vår lag - våra domstolar.Hade vi följt gamla principer för ändringar avlagtext av det slag som var aktuellt nu hade detta felinte uppkommit.Fru talman! Vi är ett enigt utskott. Jag vill yrka bi-fall till förslaget.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )12 § betänkande 2000/01:JuU1Utgiftsområde 4 Rättsväsendet (prop. 2000/01:1 del-vis).Anf. 20 ():Fru talman! Då är det igen. Rättsväsendetsverksamhet ska debatteras. Denna debatt är den endadebatt under ett riksdagsår då vi övergripande disku-terar rättsväsendet och ser på helheter. Det gör att jagmåste beklaga att justitieministern inte är närvarandei dag. Den tidigare justitieministern var inte så oftaförekommande vid våra debatter, men sedantror jag att alla uttalade sin uppskattning över att honvar närvarande. Men det verkar som att vi har återgåtttill den gamla ordningen, och det tycker jag är synd,eftersom vår nye justitieminister hade haft möj-lighet att förmedla sina visioner till riksdagen.Fru talman! Låt mig få inleda debatten med att yr-ka bifall till reservation 1. Vi moderater står natur-ligtvis bakom alla våra reservationer, men för tidsvinnande yrkar jag bifall enbart till vår första reser-vation.Fru talman! Det kriminalpolitiska målet är attminska brottsligheten och öka människors trygghet.Detta mål är gemensamt för samtliga partier. Men enabsolut förutsättning för att målet ska kunna uppnåsär att rättsväsendet kan fullgöra sina uppgifter ochtillgodose medborgarnas berättigade krav på rätt-strygghet och rättssäkerhet. Majoriteten lever emel-lertid inte i handling upp till medborgarnas berättiga-de krav.I takt med att rättsväsendet i vårt land uppvisarallt tydligare tecken på att befinna sig i djup kris harmänniskors tilltro till statsmakternas förmåga attupprätthålla lag och ordning successivt försvagats.Människor som drabbas av brott kan inte längre litapå att brotten utreds och upp. Än mindre kande räkna med att gärningsmannen grips och får ta sittstraff, och det oavsett om gärningsmannen är kändeller inte.I en rad olika avseenden får medborgarnas behovav rättstrygghet och rättssäkerhet stå tillbaka därföratt de rättsvårdande myndigheterna inte längre klararav att fullgöra sina uppgifter på ett godtagbart sätt.