prot · GN0952 · 2000-01-19 00:00:00 — Hade haft samma utveck-ling som övriga under de senaste årtiondenaskulle den här diskussionen om flera hundra miljarderha varit helt obehövlig.Vad vi också behöver är ett konkurrenskraftigtskattesystem som tar hänsyn till att skatteunderlagenblir mer och mer lättrörliga. Det är svårt att hålla kvarskatteunderlaget i ett högskatteland. I grunden ärskatteunderlag ingenting annat än människor ochresultaten av deras individuella handlingar. När skat-teunderlaget blir mer lättrörligt måste vi, för att hållaskatteintäkterna intakta, höja skattetrycket på det sominte är lättrörligt, dvs. fastigheter, nödvändighetskon-sumtion och låginkomsttagare. Var och en inser dockatt det inte är någon särskilt god utveckling.I själva verket går tendensen i i rakt mot-satt riktning. De enda skattesänkningar som sossarnaintresserar sig för gäller just de fyra F:en - fastighe-ter, föda och fattigt folk. Nog är sänkt matmoms ochkompensation för egenavgifter snällt tänkt, men det ären utformning av skattepolitiken som om omvärldeninte existerade. som skattebaserna smalnar,antingen genom att människor och företag röstar medfötterna eller genom att regeringen försöker motadetta med selektiva skattesänkningar, kvarstår trycketpå höga skattesatser. Måttet på välfärden är inte kva-liteten i verksamheten, utan måttet på välfärden är enhög skattesats.Jag måste säga att någonting är fundamentalt fel iden ekonomiska politiken när miljardärer slipperförmögenhetsskatt medan lågavlönade kvinnor skabetala sådan därför att deras make kanske har enfastighet i sin näringsverksamhet, när man sänkerölskatt och förmånsbilsskatt efter effektiva kampanjerfrån branschorganisationer men inte kan se till attvanliga människor kan leva på sin lön eller har en lönatt leva på. Jag tycker att den planlöshet, eftergiven-het och undfallenhet för starka särintressen sompräglat svensk skattepolitik är otroligttråkig. Den bådar inte gott för framtiden.Förre finansministern presenteradeen bred genomgång av problemställningar som skullevara underlag för en skattereform, där han just pekadepå företagens villkor för att växa och expandera,internationaliseringen, de nya spelreglerna och vär-nandet av de breda skattebaserna. Sedan lämnade hanregeringen, och med honom ambitionerna att lösa dehär problemen.För de stora företagen och för många individertror jag att detta inte spelar så stor roll. Man kommeratt lägga sin verksamhet där man tycker att det passarbäst för en själv, och konstruerade gränser hopparman lätt över. Men vi är många som tycker att dennatyp av villkor inte bara ska gälla de starka utan att allamänniskor ska kunna få en väl fungerande vardag ochen växande värld. Då kan man inte försöka gå bak-länges in , utan då krävs det att man försö-ker utnyttja de tendenser som finns till att skapa godasystem för att se till att människorna kan bestämmamer själva.Anf. 87 () replik:Fru talman! anförande tog upp enannan aspekt av internationaliseringen, nämligenSveriges tvång att anpassa sig till regler och systemsom leder till minskade möjligheter att t.ex. ta ut skattför att behålla välfärden i . Jag skulle viljafråga: I vilket perspektiv sätter in ensådan internationalisering och ett sådant tvång när detgäller den solidariska möjligheten att öka välfärdenoch tillväxten i den fattigaste delen av världen? Denfattigaste delen av världen behöver ju både nya regleroch villkor och också bistånd från den rika delen avvärlden.Anf. 88 () replik:Fru talman! Jag ska ta ett exempel. Under de se-naste 20 åren har levnadsstandarden mätt som BNPper person ökat med i de utvecklade län-derna, men har den ökat med nästan75 % i utvecklingsländerna. Det tror jag beror just påatt man har släppt de planenligt reglerade ekonomier-na och att diktaturer runtom har fallit. Det betyderinte att alla människor har fått det bättre i alla länder,men många länder har förvandlats från tillindustrialiserade och mer utvecklade länder.Jag tror att den största solidaritetshandling vi kangöra här från är att bekämpa förtryck ochdiktatur varhelst de förekommer, att se till att länder-na har en fri handel, att reformera jordbrukspolitikenoch att se till att människor i andra länder kan få säljasina produkter och tjäna pengar på dem.Anf. 89 () replik:Fru talman! Det var en intressant uppgift som Ka-rin kom med. Men om man räknar procentu-ell utveckling från en låg nivå och procentuell ut-veckling från en hög nivå kan en sådan siffra - atttillväxten i utvecklingsländerna har ökat med 75 %och i de rika länderna - innebära att klyf-torna faktiskt har ökat. var helt tomhänti frågan om hur man skulle minska klyftorna, fördetta är ju faktiskt en utveckling som ökar klyftorna.Dessutom har jag noterat att tydligen nu påvissa områden ska ses som ett föredöme - efter libe-ralernas drömland , antagligen.Anf. 90 () replik:Fru talman! Det som är allra viktigast är naturligt-vis att människor i absoluta tal får det bättre, att derassituation blir bättre. Människor i fattiga länder blir juinte ett enda dugg lyckligare av att vi i harhaft en dålig tillväxt och därmed har haft sämre möj-ligheter att vara med och driva ett aktivt biståndsar-bete. Det har inte förbättrat situationen ett enda dugg.Det intressanta är alltså inte bara relationerna utanockså de absoluta förutsättningarna. Om sig lite mer för dem skulle vi kunna ha enmycket mer intressant dialog.Sedan blir jag ganska fascinerad av att höra en avde få som fortfarande kallar sig kommunister påstå attjag skulle ha sagt att är ett föredöme. Däremotsade jag att man kunde lära sig mycket intressant där,bl.a. att många där har dragit slutsatsen att statligtföretagande är en mycket dålig idé. Det vore bra omLars och hans parti här i den svenska riksdagentog till sig lite grann av de slutsatserna.Anf. 91 HANS () replik:Fru talman! Jag är överens om att ärmycket internationellt beroende som liten ekonomi.Jag är också överens om att vi behöver mycket avfrihandel - en rättvis frihandel, en av konsumenternastyrd handel. Jag tycker att det är viktigt.Men vad jag saknade när talade varnågot förslag som har beröring med de svåra frågorsom vi egentligen talar om. Hur ska man reglera fi-nansmarknaderna - eller är det okej att de funkar somde gör? Hur ska man åstadkomma en rimligt rättvishandel eller rimligt inflytande när det gäller direktin-vesteringar i tredje världen, för att ta ett exempel?Hur ska man åstadkomma miljökonventioner kringklimatfrågan som över huvud taget är verksamma?Hur ska man hindra skattedumpning? Hur skaman hindra lönedumpning. Hur ska man hindra ar-betsrättslig dumpning? Hur ska man ge löntagarnamer av rimligt inflytande i transnationella företag?Alla är det frågor som egentligen diskuteras över helavärlden av alla parter. Undviker när hon säger sig tala om globalisering och inter-nationalisering? Det tycker jag är förunderligt.Anf. 92 () replik:Fru talman! Jag tror ändå att det är så att om viska tala här var och en är det bra om man fårvälja något litet ämne. Det är klart att jag likt HansAndersson skulle ha kunnat rabbla ord om olika fö-reteelser, men det hade knappast blivit något innehållsom var bättre för det.Jag tror att det som är absolut mest avgörande äratt vi på alla sätt kan bidra till en öppenhet och engenomskinlighet och att man får bättre möjligheter attöka det individuella välståndet, den ekonomiska till-växten. Demokrati är en alldeles avgörande förutsätt-ning för att ekonomisk tillväxt också ska fördelas påett rimligt sätt. En absolut välståndsökning är denbästa garanten för att komma bort från den typen avnegativa förutsättningar.Att reglera finansmarknaderna tror jag inte är nå-gon riktigt bra idé. Jag tror inte att det är det som ärlösningen. Jag tror snarare att en skärpt konkurrensskulle göra att kapitalrörelserna fungerade bättre, inteatt man försöker hindra och reglera det hela. Men ensak som jag tycker att ni borde hänga på som är emotatt kapitalisterna bestämmer är att se till att få överden europeiska valutamarknaden i en gemensamvaluta.Anf. 93 HANS () replik:Fru talman! har just kom-mit med en utredningsrapport om globalisering ochdemokrati. Det finns mycket problematiserande. Denär inte alls nattsvart, utan det finns stora möjligheter.Vad jag saknade var något förslag. En ökad konkur-rens var ett förslag - okej. Det kan man diskutera,men det är inte ett politiskt förslag utan en ytterligaremarknadsförutsättning. Var är de politiska ambitio-nerna?Jag läser mera av intresse hos somrepresenterar kapitalisterna, mera av intresse hosGeorge som har förståelse för systemfelen ochmer av intresse från chef än vad jaglyssnar när det gäller . Efter att själv hajobbat i en svensk stor transnationell exportindustri i25 år och vistats i och sett hurdet ser ut när marknaden släpps fri, måste jag säga attKarin synpunkter är, om jag är snäll, ytterstamatörmässiga.Anf. 94 () replik:Fru talman! För att komma från en representantför en ideologi som ställt till med väldigt mycket avproblemen runtom i världen är det Hans Anderssonhar att säga ganska anmärkningsvärt. Men jag ärfullständigt övertygad om att det absolut viktigaste vii kan göra är att sprida demokrati och se tillatt få bort de diktaturer och den politiska inskränk-ning som finns runtom i världen. Det är den viktigasteförutsättningen för att det ska kunna bli fria fackföre-ningar, inte att vi låter bli att handla för dem som intehar fria fackföreningar utan att de ska kunna växafram, att människorna ska kunna tjäna pengar ochsälja sina produkter utan att vi i den rika världensätter upp handelshinder för att skydda vår egen indu-stri. Det är förutsättningen för att vi ska kunna kom-ma bort från utnyttjande av t.ex. barnarbete.Visst ska vi ha de internationella reglerna inomWTO-avtal och annat där man sätter upp gränser ochregler som alla måste uppfylla, men det kan aldrigvara målet. Målet måste vara att man får en sådanutveckling till stånd att människor kan klara sig runt-om i världen utan att vi från den rika världen skabehöva tala om hur de ska vara, tala om att om de inteuppfyller reglerna får de inte vara med. Så blir dekvar i sin fattigdom och i sitt förtryck. Vad vi skagöra är att se till att man kan ta sig ur det.Anf. 95 ():Fru talman! När jag bläddrade i i dagvar det två rubriker som stack mig i ögonen. Den enarubriken löd så här: "Tjänade 60 miljoner på niomånader". Den andra var: "- - - men allt fler blevfattiga ".Jag tycker att den bilden faktiskt visar på det somhar hänt och som är lite av problembilden ,nämligen att ekonomierna stärks och förbättras påmånga håll, som klyftorna och fattigdomenökar.När jag först funderade över den allmänpolitiskadebatten hade jag tänkt att jag skulle tala om dehemlösa i . Anledningen till det är att jagtycker att det är oerhört allvarligt att antalet hemlösaökar, trots att vi har fått en bättre ekonomi i vårt landoch väldigt många människor har det bättre änför bara sedan.När jag sedan tänkte vidare tänkte jag att det härlilla perspektivet - hur det ser ut här hemma - faktisktockså är en bild av det stora perspektivet - hur det serut globalt och vad som händer globalt om vi inte haren mycket bra fördelningspolitik. Tyvärr ser det inteså ut när det gäller global fördelning.Klyftorna ökar, ekonomierna växer, börsen gårbra och vi kan följa A-ekonomin omdagen för att vara uppdaterade på vad som händer påbörsen, som vi ganska sällan får höra hurdet ser ut för de fattiga och barnen i världen. Därförtror jag att den här debatten är väldigt viktig, att vifunderar över vilken värld vi vill ha, hur vi vill attframtiden ska se ut för våra barn och kommandegenerationer.Det finns en bra devis som man ofta brukar se idessa sammanhang och som lyder så här: Vi ärverinte jorden av våra fäder, vi lånar den av våra barn.Vi har jorden till låns av våra barn. De ska ocksåkunna leva på den. Men hur hanterar vi den under denkorta period som vi har möjlighet att leva på den? Visuger ut naturtillgångarna; vi använder ämnen somskadar miljön för kortsiktig skull, osv. Vikan se för oss ett väldigt allvarligt problem. Vi bryross inte om att vi har jorden till låns av våra barn. Vifunderar inte ens över hur kommande generationerska få resurser att kunna odla sin mat, andas frisk lufteller dricka rent vatten.Nyligen kom rapport - . Där var rubriken: Jordenshälsa blir allt sämre. Han visar på en mängd punkterhur jordens miljö och våra livsförutsättningar skadasoch håller på att förstöras. Det är stigande temperatu-rer. Det är hot mot vattentillgången. Det är döendekorallrev. Det är utrotade djurarter och katastrofalaoväder. Väldigt många forskare har visat på att man tror att det här, inte minst kli-matförändringarna och förändringarna när det gällernederbörd och stormar, beror på miljöförstöring.Visst finns det de som säger att man inte kan bevisadet, att vi inte har något belägg för det, att det ocksåtidigare, långt tillbaka i tiden, har varit stormar ochorkaner som skadat vår jord. Men är inte detta till-räckligt allvarligt för att vi ändå ska börja vidta deåtgärder som vi vet kan vidtas för att förbättra mil-jön? Måste vi med öppna ögon gå in i katastrofen?Måste vi leva som om vi hade fått ärva jorden meduppgift att förbruka den medan vi är kvar på dennajord? Är det inte vår skyldighet som politiker i enmedveten kunskapsvärld att ta det fulla ansvaret ochfaktiskt se till att vi vidtar de åtgärder som kan vidtasför att förändra så att vi lämnar över en jord medmöjligheter för kommande generationer att leva på?Jag tycker att det är en katastrof när man gång pågång har globala miljömöten inom FN:s regi där allapolitiker sitter och i första hand värnar sitt lands eko-nomi och sina väljargruppers intressen för kortsiktigekonomi. De vågar inte ta det fulla ansvaret och säga:Vi är tillräckligt medvetna och kunniga i vår genera-tion för att inse att det nu måste vidtas åtgärder så attvi inte förstör och fördärvar vår jord.Detta är den största och absolut nödvändiga utma-ningen inför globaliseringsaspekterna och inför 2000-talet. Vågar vi inte ta tag i detta, vågar vi inte bry oss,ser vi inte allvaret i det, då är det vi som står ansvari-ga inför våra barn för att vi inte gjorde något.Vi svenska politiker, som har haft möjlighet attleva i en demokrati där vi har haft tillgång till kun-skap och utveckling, måste gå i bräschen för att se tillatt förändra så att politiker globalt sett tar ett ansvarför fördelningspolitiken för att det ska bli en rättvisvärld där människor och även kommande generatio-ner har möjlighet att leva.Anf. 96 () re-plik:Fru talman! Jag måste säga att jag blir något för-bryllad över anförande. Härförsöker vi att komma överens internationellt omvissa saker, t.ex. att minska utsläppen. Men MarianneSamuelsson, hennes parti och en majoritet i riksdagenhar ju fattat ett beslut som avsiktligt och bestämt ökarutsläppen.Sverige går i bräschen för att man ska bryta motKyotoprotokollet. Ytterligare koldi-oxid släpps ut till följd av avvecklingen av Barse-bäck. Hur många tusentals ton tungmetaller somsläpps ut vet ingen. Det görs inga miljökonsekvens-beskrivningar. Några sådana vill man inte göra.Men går , hennes partioch en majoritet i i bräschen för att manska bryta mot de överenskommelser som MarianneSamuelsson säger att det är så viktigt att vi ska hålla.Varför gör hon det?Anf. 97 ()replik:Fru talman! I vårt parti går vi bl.a. i bräschen föratt se till att avveckla kärnkraften. Vi anser att deninte hör hemma i ett ekologiskt hållbart samhälle. Jagtror att också är medveten om attom vi inte börjar avveckla kärnkraften , då står viinför både en ekologisk och en ekonomisk katastrof.Riskerna att en olycka ska hända med kärnkraftenökar med antalet år som kärnkraftverken används.Dessutom har vi fortfarande inte klarat av avfallspro-blematiken. Återigen gör vi precis det som jag nämn-de i mitt anförande, nämligen lämnar över problementill kommande generationer.Göran Lennmarker och hans parti tycker inte attdet är något som helst problem med att lämna över enmängd oerhört farligt avfall till kommande generatio-ner utan att han har talat om hur han ska lösa proble-matiken med avfallet. Det skulle vara intressant att fåveta om har någon lösning pådetta problem.I övrigt anser att vi ska använda and-ra alternativa energiformer plus att vi kan energief-fektivisera. Då behöver vi egentligen inte de kärn-kraftverk som är i drift.Anf. 98 () re-plik:Fru talman! Men har faktiskt tillsam-mans med andra länder ingått en överenskommelsesom är det första landet att med kraft bryta.Är det ändå inte så, , att vi skahålla våra överenskommelser? Det ska inte vara så attMiljöpartiet efter en överenskommelse på det inter-nationella kan tycka annorlunda och säga: Vi struntari den prioriteringen och gör en annan prioritering. Såhar en majoritet i denna riksdag gjort.Därmed faller ju hela idén. Varför ska vi träffainternationella överenskommelser om i-länder somSverige avsiktligt, medvetet och cyniskt med en riks-dagsmajoritet - inte med marknadskrafter - i spetsendirekt och konsekvent bryter mot dessa överenskom-melser? Man för en politik som man väl vet brytermot denna överenskommelse. Man struntar i det somman kom överens om med andra länder.Anf. 99 ()replik:Fru talman! Jag anser inte att vi ska bryta interna-tionella överenskommelser, utan jag anser att vi skaklara att hålla den internationella överenskommelsesom vi har träffat, trots att vi stänger kärnkraftverken.Vi måste satsa på energieffektivisering, nyteknik och moderna nya energislag som är ekologisktoch långsiktigt hållbara. Tyvärr är vi inte där ännu,men min målsättning är att det är detta som vi skajobba för.Jag skulle önska att och hansparti i stället för att vara kärnkraftskramare och påalla sätt försöka att behålla kärnkraften också vågadetänka långsiktigt när det gäller ny teknik på energisi-dan.Anf. 100 ():Fru talman! Låt mig först säga att den här debat-ten ska handla om internationaliseringen. Jag har inteför avsikt att fördjupa mig i energipolitik, men jagtycker att borde läsa Energikom-missionens betänkande där hans moderata partikolle-ger konstaterade att avvecklingen av 1mycket väl ryms inom den energibalans som finns iSverige utan ökade koloxidutsläpp. Det är ett läsvärtbetänkande och jag önskar lycka till med den läsning-en.Temat för debatten är, som sagt var, internationa-liseringen. Precis som många andra här har gjort villjag understryka den positiva laddning som jag tyckerfinns i det ordet. Det är ett ord som står för tolerans,för öppenhet och för att vi ska lära oss av varandra såatt människor förs närmare. På många sätt är globali-sering och internationalisering ett mycket positivtbegrepp.Det låter kanske som en klyscha, men jag tror attmånga av oss som är uppvuxna under tågluffargene-rationens tid faktiskt också i verkligheten har fått läraoss mycket. Vi har sett mycket av världen runtom-kring oss.Samtidigt tål det att påpekas att denna bild av glo-balisering och internationalisering inte är öppen föralla. Att komma ut i stora världen handlar för mångaom att åka från Bergslagen till , att få seStockholm någon enstaka gång i sitt liv. Det är verk-ligheten. Det är två helt olika miljöer.Mitt i detta finns det också en hotbild när det gäl-ler hot som kommer från världen omkring oss: hotom arbetslöshet, hot i form av miljöproblem, hot omförgiftat kött. Det finns ett antal sådan frågeställning-ar. Jag tror att det var dessa frågeställningar som densvenska socialdemokratin och vänstern tog upp införEU-medlemskapet. Det var detta som var det domine-rande bland dem som talade för ett medlemskap.Det gällde behovet av lösningar på de gränsöver-skridande miljöproblemen där nationalstaten harblivit för liten. Det gällde kampen mot arbetslöshetendär det behövdes en mer offensiv ekonomisk politikän vad de små länderna kunde föra. Det gällde över-tygelsen om att välfärdsstaten fordrade gemensammatak för att inte successivt urgröpas av en hårdnandeskattekonkurrens mellan olika efter medlemskapet finns det nu anledningatt diskutera: Håller argumenten? Är det en riktigbeskrivning? Behövs det mer av gemensamma beslutför att förverkliga de målsättningar som finns i politi-ken? Har EU blivit den progressiva kraft som vi villese?Delar av Vänstern målade upp detta som enomöjlighet. Jag vet inte hur många debatter som jaghar haft med vänsterpartister om hur herrar ochMayor och franska högerregeringar satte stopp förallting. har vi sett en förändrad verklighet. Detär vänsterregeringar i många länder, i flertalet avEU:s medlemsstater.Likväl krävs det en ärlig utvärdering. Allting harinte varit bra. Allting har inte heller varit så dåligtsom motståndarna påstod att det skulle bli. Vi somjobbar i och som sitter i olika sakutskott sersåväl positiva som negativa effekter. Jag skulle ändåvilja hävda att flertalet av de beslut som har berört detutskott som jag jobbar i - arbetsmarknadsutskottet -har varit positiva. Det har fattats fler beslut för attvärna löntagarnas trygghet och fler beslut - förvissostapplande steg, men ändå - mot en mer samordnadgemensam sysselsättningspolitik.Samtidigt är det på sin plats att fundera över var-för EU inte har blivit en progressiv kraft som tar destora tag som verkligen skulle behövas i politiken föratt säkra välfärd och för att skydda miljön och skärpamiljökraven.Jag tycker att det problem som var tydligt vid detsenaste toppmötet, att åstadkomma t.o.m. små, mo-desta åtgärder mot en illojal skattekonkurrens, visarpå de stora och ganska grundläggande problem somfortfarande finns.När en regering som i många andra avseendendriver frågor av stor betydelse för välfärden, nämli-gen den engelska , väljer att låtasnäva nationella intressen gå före värnet om välfärds-staternas finansiering, visar det på ett grundläggandeproblem. Det visar att nationella intressen och natio-nalromantik fortfarande väger alltför tungt inom detinternationella samarbetet, tyngre än det som skullegagna helheten, välfärden och miljön . Samti-digt passar många regeringar när det gäller att dra deslutsatser som man måste dra av detta, nämligen detodemokratiska i att låta ett land sätta stopp för ochhindra vad den tydliga majoriteten inom en gemen-sam demokratisk union faktiskt vill genomföra.Det behövs mer, inte mindre, av överstatlighetinom EU-politiken. Det behövs mer, inte mindre, avmajoritetsbeslut. Vi är ju inte där. Det är bara attkonstatera att opinionen i detta land fortfarande ärväldigt skeptisk till EU-medlemskapet. Det finns ingaenkla svar, inga schablonförklaringar att använda. Detkan vara alltifrån att det är nytt, att det har varitmånga affärer, att vi har en avsaknad av gemensamdebatt till att vi kan ha en bristande handlingskraft, attinstitutionerna är för svaga, att beslutsfattandet är fördåligt.Jag tror att när det gäller debatten måste alla visom ville något mer med EU-medlemskapet än baraen fri marknad ta på oss en del av skulden. Jag är enav dem. Alltför länge var vi alltför tysta. Vi vek ossundan de jobbiga reportagen om än den ena än denandra skandalen inom EU-byråkratin. Vi sade inte dejobbiga men ganska nödvändiga sanningarna. Välfär-den kommer inte av sig själv. Den är utsatt för enpress från marknadskrafter. Den debatten har vi varitinne på här innan.Det är klart att länder konkurrerar om arbetstill-fällen, om produktion, om kapital, och man gör det påolika sätt. Man gör det inte på det enkelriktade sättsom delar av hävdar, med bara skatter.Man gör det med välfärd och med infrastruktur inomen rad olika områden.Men det är klart att också skatterna är viktiga, så-väl för välfärdens finansiering som för var man väljeratt förlägga produktion. Det är så att kapitalet sökersig till marknader med lägre beskattning och produk-tion till länder med låg beskattning och också omfat-tande företagsstöd.Somliga högerkrafter bejakar utvecklingen ochtycker att det är trevligt att se den politik som maninte får någon folkmajoritet för här hemma i demo-kratiska val ändock tvingas fram.