prot · GN0984 · 2000-03-23 00:00:00 — Vimenar att statens satsningar på grundforskning ochforskarutbildning av hög kvalitet är det effektivastesättet att stödja svenskt näringsliv.Propositionen innebär också att det skapas organi-satoriska förutsättningar för ansvar för och bedöm-ning och finansiering av tvär- och mångkulturellforskning.Genom att utbildningsministern nu får samord-ningsansvaret för forskningspolitiken i dess helhet,inklusive budgeten, kan samarbetet mellan forskningoch utvecklingsarbete främjas. Det blir också lättareatt få ett samlat grepp över hur de offentliga medlenför forskning används. Jag tror att det tillsammansmed universitetens och högskolornas skyldighet attredogöra för och beskriva sina strategier för forskningoch utvecklingsarbete kommer att ge betydligt bättremöjligheter till prioriteringar och uppföljningar.Den viktiga folkbildande uppgiften att informeraom forskning och forskningsresultat kommer genomdet nya som ska inrättas att kunnaförbättras och bli mer dynamiskt.Jag har alltså läst de borgerliga partiernas motio-ner noggrant. Såvitt jag kan förstå finns det storamöjligheter att nå politisk konsensus kring hur forsk-ningen ska organiseras. Det gläder migoerhört mycket. Jag tror att forskarsamhället ochSverige i stort är betjänade av att man har en braframförhållning och förutsägbarhet.En intressant tanke som jag skulle vilja väcka, ochsom jag tycker att en del av motionerna tangerar ävenom det klart sägs ut, är i vilken utsträckning fakul-tetsanslagen, och då tänker jag särskilt på den delenav fakultetsmedlen som avser forskarutbildningen,skulle kunna relateras till prestationer i stället för tilltraditioner som sker . Med tradition menar jagalltså den schablonartade fördelning som gäller.Jag tycker att det skulle kunna vara intressant att taupp och diskutera detta i samband med forsknings-propositionen. Den här idén är inte min egen. framförts av universitet.I samband med att jag nämner vill jagta upp frågan om ytterligare resurser till Linköpingsuniversitet. Bland dagens motioner finns det en kd-motion som också tar upp det. har lämnat kamma-ren, så hon kan inte svara på mina frågor. Men jagmenar, till skillnad från ochKristdemokraterna, att problemet inte ligger i attstaten ska kunna gå in och kompensera för SFS mins-kade anslag. Problemet för del, och ocksåför , är att de har otillräckliga fa-kultetsanslag. Där behövs en stor förstärkning.De här två universiteten har aldrig tillåtits att nåupp till samma nivå som övriga universitet när detgäller fakultetsanslagen. Det gör dem oerhört sårbaraoch också mer beroende av extern finansiering.För del är fakultetsanslagen extremtlåga. De täcker av verksamheten. Det äralltså externt finansierat. Den externa finansieringenhar också mycket stor betydelse för omfattningen avforskarutbildningen. Detta leder bl.a. till att områdenmed små möjligheter till extern finansiering riskeraratt utarmas trots att det finns ett behov av forskarut-bildade. Det är naturligtvis inte lyckligt.För att skulle kunna nå upp till sammanivå som skulle det behövas ettanslag på ytterligare , ochdet trots att ligger mycket lägre än de andrauniversiteten. Jag menar att det är dags att både Lin-köpings och prioriteras högt när detgäller fördelning av resurser i den kommande forsk-ningspropositionen.Till sist vill jag också göra några små kommenta-rer kring forskarutbildningen och de postdoktoralatjänsterna. Vi tycker att det är oerhört viktigt att slåfast att staten måste ta ett betydligt störreansvar för forskarutbildningen. Det behövs ökadenationella satsningar på mellantjänster för att vi skakunna rekrytera unga forskare till en akademisk kar-riär. Med det vill jag yrka bifall till hemställan i ut-bildningsutskottets betänkande.Anf. 181 () replik:Fru talman! talar mycket omLinköpings universitets problem. Jag fick inte riktigtklart för mig om anser att det ärett fördelningsproblem eller att det är ett problem attdet statliga ansvar för grundforskning som talat om inte har tagits de senasteåren.Jag nämnde tidigare att statens andel av bidrag tillgrundforskning har sjunkit från till , menden externa forskningen har ökat. Frågan är om detberor på att staten är för dålig eller om externa finan-siärer har blivit så mycket bättre. Vi i har ide senaste budgetarna försökt skjuta till pengar bådetill forskningsråden och till fakultetsanslagen.Min fråga till är: Är exemp-let med ett exempel som tyder på dåligfördelning av forskningspengarna eller behövs detmer pengar totalt till grundforskning och fakultetsan-slag? Jag anser att det behövs.Anf. 182 () re-plik:Fru talman! Det är både-och skulle jag vilja säga,. Balansen mellan grundforskningen ochden tillämpade forskningen har ju rubbats under sena-re år. Vi hade då fakultetsanslagen tyvärr skarsned. Jag delar uppfattning att grund-forskningen behöver förstärkas. Det tror jag också attjag sade i mitt anförande. Det är oerhört viktigt att vifår en förstärkning där.Linköpings universitet har hamnat exceptionelltilla till. Det har en historisk förklaring. harlegat lågt redan från början och aldrig kommit i fatt.Det beror mycket på det traditionella sätt som vi haratt fördela medel. Vi gör 10-procentiga påslag ellerminskningar. Man har inte tittat så mycket på beho-ven. För varje sådan ökning har alltså Linköpinghalkat ytterligare lite efter.Det handlar alltså om båda de här delarna. Menjag håller med om att vi måste satsa mycket mer pågrundforskningen.Anf. 183 () replik:Fru talman! Jag tackar för det beskedet och väntarmed spänning dels på vårbudgeten för att se om detblir några förbättringar av anslagen till grundforsk-ningen, dels på diskussion i sambandmed vårbudgeten om anslagshöjningarna inte visarsig vara tillräckliga.Anf. 184 () re-plik:Fru talman! Som utbildningspolitiker skulle jagvara lycklig om jag kunde säga att det är klart att viska klara detta i vårpropositionen. Det kan jag natur-ligtvis inte göra. Jag har ingen möjlighet till det. Menjag vet att mina partikamrater delar min uppfattningatt grundforskningen har hamnat i strykklass ochbehöver förstärkas.Sedan är , precis som vi alla i riksda-gen, medveten om att det finns väldigt många ange-lägna områden. Grundforskningen och forskningen ärett av dem. Det finns också andra områden. Alladessa saker måste vägas mot varandra i det komman-de budgetarbetet.Anf. 185 ():Fru talman! har valt att inte läggafram några motioner under den allmänna motionsti-den. Det beror naturligtvis på att vi har samverkanmed regeringen och möjlighet att påverka den vägen.Men det finns också ett annat skäl, och det är attvi har varit aktiva i opposi-tionsställning när det gäller forskning och forskarut-bildning i Sverige.Under förra mandatperioden försökte vi få enökad uppmärksamhet på den utveckling som i stortsett har varit . Vi har haft en grund-forskning som har utvecklats mycket långsamt rela-tivt den tillämpade forskningen, och den tillämpadeforskningen har blivit alltmer splittrad. Forskningsfi-nansiärerna på den tillämpade sidan har blivit alltflerunder årens lopp, man har inte avvecklat inom sys-temet och det behövdes en rationalisering.Det här ledde också till att forskningsråden somhade att ansvara för grundforskning ochframåt fick alltfler uppdrag av tillämpningskaraktär.Man var inne och tummade på de pengar som fanns.Det är också alldeles riktigt som påpekaratt anslagen till grundforskningen har minskat. Dethar dessutom varit lite värre eftersom man har fåtttilläggsuppdrag att satsa särskilt på forskning inomvissa områden.De motioner som har väckts har lite karaktär av väntan över sig. Vihar propositioner som är på gång, som komma skalloch som just kommer, som behandlar de här område-na. Vi har Forskning 2000 som har varit en stor ut-redning av hur en sådan här omorganisation skullekunna se ut, och vi har den Wigzellska utredningenefter detta.Det är svårt att diskutera de förslag som kom-mer på ett rättvist sätt utan att relatera dem till denforskningsproposition som lades fram i går. Vi skainte göra det , för då kommer den att halta. Alla harinte hunnit läsa den. Men mycket av det som tas upp imotionerna från de olika partierna är frågor som ärcentrala för forskningspolitiken och som också be-handlas i den propositionen. Jag kan återkomma litegrann till det sedan.Sedan väntar vi dessutom på propositioner att be-handla här i om studentinflytande och kva-litetssäkring, och det kommer en forskningsproposi-tion som handlar om innehållet. Vi förbe-reder också den vårproposition som kommer, som skahandla om pengaflödet till forskningen.Jag kan bara kort se att i de reservationer somlagts fram betonas t.ex. sådana saker som betydelsenav att man får stöd till den tvärvetenskapliga forsk-ningen och att man har möjlighet att få en samladforskningsbudget. Det kräver ordentliga rationalise-ringar inte minst på tillämpningssidan och av de olikadepartementens och myndigheternas forskning så attden blir klart redovisad.Forskningsetiken tas upp i flera sammanhang. Jagär minst intresserad av syn på dethär, att man normativt ska tala om vilken etik somska gälla för forskning och högre utbildning. Däremotär det naturligtvis oerhört viktigt att man skapar ut-rymme för en diskussion om både forskningsetik ochhur forskningsresultat ska användas i samhället ochomsättas i praktisk verksamhet.Det här är frågor där jag tycker att man har kom-mit en bra bit på väg i den forskningsproposition somlämnades till i går. Sådana frågor somforskningens internationalisering, forskningsallianseröver gränserna och möjligheten för politiska partieratt delta i forskningspolitiken, som om, är väl representerade i det förslag somfinns i forskningspropositionen. Ett forum ska varakontinuerligt verksamt, där vi från de olika partiernaska kunna följa, diskutera och påverka såväl finansie-ringen av grundforskningen som den tillämpadeforskningens inriktning. Men vi får återkomma till dethär.Jag tänkte inte orda mer om detta, utan ta uppnågra frågor som ligger utanför det som behandlas ipropositionerna. har flera ganska detaljeradeförslag. Ett förslag som jag ställer mig tveksam till -och det kan jag deklarera redan nu - är det som stårallra först i reservation. Man är oroligför att makten har, som man säger, flyttats från fa-kultetsnämnderna till högskolornas styrelse. Där villjag gärna deklarera att jag har precis motsatt uppfatt-ning. Jag tror att man ökar forskarnas frihet och möj-lighet att själva bestämma över sin forskning genomatt få makten och bestämmanderätten flyttad frånfakulteterna till styrelsen. Jag ser att fakultetsnämn-derna har varit en broms för t.ex. unga kvinnligaforskare att komma fram. Där har inte några friskafläktar härskat. På många ställen har det tvärtom variten traditionsbärare som delvis har varit en låsning försystemet, som jag ser det.Den femårsgräns för anställning som forskaras-sistent som återigen tar upp harredan genomförts på förslag av . Vi harfått en lagändring på den punkten. går det alltsåutmärkt att bli antagen som forskarassistent även påmeriter som ligger efter femårsgränsen, så det behö-ver inte upprepas mer.Sedan har vi en fråga som är väldigt viktig, ochdet är de postdoktorala tjänsterna. Både ochFolkpartiet tar upp det. Redan Forskning 2000 togupp frågan. Det är unikt för att vi har så då-ligt med postdoktorala tjänster. De forskarassistent-tjänster som finns är i princip det enda vi har.Jag är lite osäker på hur man ska komma vidare.Forskarassistenttjänsterna kan formellt användas föralla möjliga typer av postdoktorala tjänster. Den reg-lering som finns av tjänsterna tillåter t.ex. att mananvänder dem för inrättande av ettårstjänster. Denmöjligheten borde i sådana fall utnyttjas, men denutnyttjas inte alls. Det beror naturligtvis på att manhar för små resurser. Jag tror alltså att problemetligger där. Men jag skulle gärna vilja diskutera fråganom hur man ska få fram det här. Ska man kunna drivade postdoktorala tjänsterna redan innan man får till-räckliga resurser till forskartjänster, alltså doktorand-tjänster, och forskarassistenttjänster? Det handlar omhur man ska använda pengarna optimalt på universitetoch högskolor, om vad man tänker göra där.Det var en tydlig deklaration i den senaste forsk-ningspropositionen om att regeringen har för avsiktatt bygga ut antalet forskartjänster, alltså doktorand-tjänster. Det kan ju lätta på trycket och även göra detmöjligt att få postdoktorala tjänster inom ramen förden forskarassistenttjänst vi har att använda. Men detär en intressant fråga att diskutera.Jag tror faktiskt att jag nöjer mig med de här syn-punkterna. Jag ser med spänning fram emot hur desom har lagt fram de här synpunkterna och önskemå-len kommer att uppfatta inte minst den forsknings-proposition vi ska diskutera alldeles snart. Det skullevara glädjande om ni tyckte att det ni har framfört -och som jag tycker stämmer - också har blivit för-verkligat i den propositionen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )17 § Trafiksäkerhet m.m.Föredrogstrafikutskottets betänkande 1999/2000:TU5Trafiksäkerhet m.m.Anf. 186 ():Fru talman! Vi ska nu tala om trafikutskottets be-tänkande nr 5, som handlar om trafiksäkerhet. Själv-klart står jag bakom alla våra reservationer, men jagnöjer mig med att yrka bifall till reservation nr 2, somhandlar om resurser och resursanvändning.Trafik är verkligen en fråga som rör sig om hur vianvänder våra resurser, materiella och mänskliga. Detgäller anslag till vägar och anslag till underhåll ochsäkerhetsanordningar, det handlar om vägrenar, stol-par och skyltar. Det handlar också om företagensinvesteringar i säkra bilmodeller, om utbildning avförare och trafikanter i en allt tuffare trafikmiljö. Mendet rör sig också om att ta ansvar, att visa hänsyn tillandra och att följa regler, så att trafiken flyter såolycksfritt som möjligt.Utskottet har ägnat de här frågorna mycket tid,och vi är i stort sett eniga i våra bedömningar, ävenom vi då och då tvistar om metoder och medel för attnå vår nollvision.Det är inte lätt att bli trafikant. Det krävs kunska-per för att man ska kunna samspela med andra trafi-kanter, med fordon och trafikmiljö. En stor del avinlärningen i trafikantrollen klarar man på egen hand,ett slags trial and error-process, dvs. vi lär oss avvåra misstag. Tyvärr är det inte tillåtet och möjligtmed så många misstag i vår nu så hårda trafikmiljö,och därför får man lära sig på ett mera konstlat sätt.Barn får leka bilförare i förskolan och åka med pappaoch mamma till förskolan - det går inte längre att gådit. Vi prövar halkåkning och tar våra körkort.Men, fru talman, vi har inte lyckats komma tillrätta med nybörjarmisstagen, trots alla insatser för attförbättra körkortsutbildningen. Jag kommer inte att taupp den frågan , eftersom den kommer tillbakasenare , men det är viktigt att inse att olycksfrek-vensen fortfarande ligger oerhört mycket högre iåldrarna 20-35 år.Jag tycker att det är ganska intressant att studeraKommunikationsforskningsberedningens senaste bok,som handlar om trafiksäkerheten. Man har där stude-rat hur de unga bilförarna bär sig åt, vad som liggerbakom att de är så hårt utsatta för olyckor. Man kanse att de är starkt beroende av på vilket humör de äroch av om de är trötta men också att de överskattarrespektive underskattar sin körförmåga.Det är inte så enkelt att hitta förslag till vad manska göra för att öka trafiksäkerheten. Den är komplex,och även vi människor är komplexa. Några studiervisar faktiskt att bilförares bedömning av med vilkenhastighet de kör inte alls blir bättre av att de har körtlänge och har stor körerfarenhet. Forskarna kan se attväldigt få kan känna vilken hastighet man bör ha ivissa trafiksituationer.Jag tycker att det här stärker den känsla som jagibland har när vi diskuterar de här frågorna. Våraregler och hastighetsbegränsningar är inte riktiga. Demåste ju vara sådana att de känns självklara, så kan förstå att det på ett visst ställe är naturligt attköra med eller vaddet kan gälla. De måste kännas förnuftiga och möjligaatt förstå och därför vara intressanta att följa. Hastig-hetsbegränsningarna är väldigt tillfälliga och slump-artade. Därför är det så att man väldigt ofta inte följerdem. Jag tror att vi måste ändra hela uppläggningennär det gäller att sätta upp regler och organisera has-tighetsbegränsningarna.Fru talman! fick vi klart för ossatt det som vi trodde var ett lyckat trafiksäkerhetsar-bete i inte var det utan att nedgången istatistiken helt enkelt berodde påatt det var mindre trafik. Den var inte ett resultat avtrafiksäkerhetsinsatser.Det här föranledde oss att ställa krav på en ny in-riktning. Trafiksäkerhetsarbetet måste få nya mål ochnya medel. Man fick också i uppdrag från Vägverketatt se över sitt arbete och utvärdera de åtgärder somman hade vidtagit. Det här gjordes av Transportøko-nomisk institutt i . Det kunde konstatera att manhar satsat på långsiktiga åtgärder och på s.k. mjukainsatser, trots att vi har fattat beslut om att nollvisio-nen inte alls bara handlar om trafikanter utan minstlika mycket om systemutformarens roll, dvs. att våravägar är sådana att trafikanterna inte skadas. Vi vetockså att insatserna för detta är mycket kostnadsef-fektiva.Transportøkonomisk institutt vill lyfta fram att detär i den fysiska miljön som man kan få fram de kon-kreta effekterna. Det är där som insatserna får störsteffekt. Jag vill gärna i detta sammanhang framhållaatt motorvägarna faktiskt är våra snabbaste men ock-så våra säkraste vägar. Därför tycker vi moderater attdet ska anläggas fler motorvägar. Den satsning somregeringen nu gör för fysiska insatser om 6,5 miljar-der är alldeles för liten, och den räcker inte ens tillvåra mest olycksdrabbade vägar.Vi moderater vill därför inte bara satsa på nya vä-gar, utan vi vill också satsa på vägbyggen som tillgo-doser trafiksäkerheten och där man också redovisareffekterna av de trafiksäkerhetsåtgärder som manlägger in i sina investeringar. Vi ser därför en högvägstandard som den första förutsättningen för en bratrafiksäkerhet.Vi är alltså helt eniga med de norska utvärderarna.Det blir nu spännande att se vad ska göra.Hur kommer man att förändra sina prioriteringar ochsitt arbetssätt?Det är också intressant att se att regeringen delarvårt synsätt. Två av punkterna i 11-punktsprogrammet handlar just om vägar. Den förstapunkten avser satsning på de farligaste vägarna, ochden sista punkten gäller att hitta alternativa finansie-ringsformer för byggande av nya vägar.Trafiksäkerhetsfrågorna har också börjat tilldrasig ett allt större intresse utomlands. harEuropakommissionen gjort nya uttalanden om hurden ser på trafiksäkerheten. Vi kan här i Sverigetycka att vi är väldigt duktiga, och vi ligger ocksåmycket bättre till i trafiksäkerhetssammanhang än vadman gör ute i . Där har man fortfarande högadödstal.Det som är spännande i kommissionens rapport äratt man har räknat på vad en dödsolycka kostar ochkommit fram till att varje dödsolycka kostar ungefär1,. Också i räknar man på vadvarje dödsolycka kostar, men man har ett helt annatsätt att räkna. När vi ser på kostnaden för olyckorna iSverige finner vi att de uppgår till ungefär 6 miljar-der. Ute i kostar olyckorna ungefär 400 mil-jarder. Det är en väldigt stor skillnad.Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi inser vaddödsolyckorna kostar och vad vi kan göra för attundvika dem. I kommissionsrapporten kan vi påpunkt efter punkt se hur man har räknat ut vad enåtgärd kan ge och hur man ska satsa för att ge ett braunderlag för politiska beslut.Vad vill ha är följande:1. säkrare vägar2. minskat alkoholintag - förslag om en maximi-gräns vid 0,5 %5. hastighetsbegränsningar.Som framgår ligger vi ganska nära dessa krav.Det är också intressant att man trots ökad trafikhar minskat sitt antal döda. Det har faktiskt gått nedmed 7 000 personer . Målet är nu att fåned det till 27 000 döda år 2010.Fru talman! En av de frågor som vi har tagit upp iutskottet är den dåliga statistiken. Hur många bliregentligen skadade vid trafikolyckor? En del uppger25 000, en del talar om 40 000 och en del vill höjasiffran ända till 66 000. Vi har därför sagt att den härfrågan bör utredas ytterligare. har fått iuppdrag att titta på ett nytt informationssystem. Viräknar med att man då också tar upp frågan om sta-tistiken. I EU:s rapport är frågan också aktuell. Därfinns tydligen samma brister.När det gäller dödsolyckor gör man i or-dentliga undersökningar och djupstudier på varjedödsolycka. Det som förvånar mig i dem är att man inästan samtliga fall skyller på den fysiska miljön. Detär t.o.m. så ofta att jag själv som tycker att den fysis-ka miljön är så betydelsefull undrar: Nog måste detfinnas andra skäl. Här skulle jag lite grann vilja ifrå-gasätta hur dödsfallsundersökningarna egentligen serut.En annan olycksform som vi behöver titta särskiltpå är de olyckor som sker där tunga fordon är inblan-dade. Här har NTF tagit fram en statistik som visar att300 personer har dött 1995-1997. har NTFgjort en studie över hur man följer hastighetsbegräns-ningarna. Här kan man se att en liten del av yrkesfö-rarna faktiskt följde hastighetsbegränsningsreglerna,men inte de flesta. Det är oerhört viktigt att den tungatrafiken följer hastighetsbegränsningarna.Vi har i utskottet tagit upp - och också här är vieniga - att möjligheterna för de svenska myndighe-terna att gripa in mot utländska förares misstag ochöverträdelser av lagen måste förbättras. Vi krävderedan år 1998 en utredning, och den har ännu intetillsatts. Vi menar att regeringen nu måste svara osspå varför utredningen inte har tillsatts.Fru talman! Min utgångspunkt är att det alltid ärbättre att förebygga än att bota. Det är inte bara så attdet blir billigare och skapar ett bättre klimat. Det kanockså få till stånd en helt annan inställning till trafik-säkerhetsarbete. Man ska ständigt försöka att göra detbättre i stället för att hänga kvar i det gamla.Därför tror jag också att nollvisionens sätt att sepå trafiksäkerheten är rätt. Men alla insatser som görsmåste sättas i relation till vad de får för effekt. Det ärdet som har varit problemet med trafiksä-kerhetsarbete. Det har inte alltid haft kopplingenmellan effekt och insats. är den störstahälsorisken för våra ungdomar att bli dödadeeller skadade i trafikolyckor. Jag menar att vi måstestävja den utvecklingen.Fru talman! Jag tycker att det känns bra, när vi nuändå inte har kommit fram ända till nollvisionen, attvi nu begär att en utredning ska titta på frågan om entrafikofferjour. Den skulle kunna hjälpa trafikoffer attbemästra sina trafikolyckor. Studier visar att det ärnågot som hänger med hela livet om man inte fårhjälp snabbt.Under kvällen kommer också frågan om Bilprov-ningen och privatiseringen av att tasupp av , så den bryr jag mig inteom att ta upp nu.Anf. 187 ():Fru talman! Jag skulle vilja börja mitt anförandemed en tankeställare. Låt oss säga att det skulle intro-duceras en ny samhällsföreteelse. Denna nya företeel-se sägs göra livet bekvämare, underlätta livet i gles-bygd samt gynna rörligheten i samhället. Det fannsbara ett aber: införandet av företeelsen skulle leda tillatt 530 personer skulle dö i olyckor och 40 000skulle bli skadade, varav 4 000 svårt skadade. Skulle denna företeelse kunna bli accepterad?Det har i varje fall jag svårt att föreställa mig. Mendessa konsekvenser är just vad den svenska vägtrafi-ken resulterade i år 1999.Sedan lagen om bilbälten trädde i kraft har det år-liga antalet trafikdöda minskat tills sedan.Antalet dödsoffer ökar nu igen, och vi är tillbaka på1974 års nivå. påtalar att antalettrafikskadade människor ökar . Det är enstadig ökning. Enligt dess uppgifter är det nu 40 000som anmäler trafikskada till försäkringsbolagen.Mörkertalet är stort, och enligt statistik från ambulan-ser och sjukvårdsinrättningar är det snarare 60 000personer . Sammantaget innebär detta att detinte finns någon annan samhällsföreteelse som kankonkurrera med vägtrafiken när det gäller att orsakadödsfall och kroppsskada.Fru talman! Vad är då orsakerna till vägtrafikdö-den? Är det brist på skarpt formulerade mål?