prot · GN0964 · 2000-02-10 00:00:00 — Många individer slussas mellanförsäkringskassa, arbetsförmedling och hälso- ochsjukvård utan att få den hjälp de behöver. Ingen tardem riktigt på allvar. För den enskilde kan det varaförödande, som de gemensamma resursernabara rinner iväg. har lagt fram förslagom en permanent verksamhet med samordnad reha-bilitering, men vänstermajoritet har avsla-git detta. Varför, kan man undra! Det är uppenbarli-gen inte viktigt för regeringen och dess samar-betspartier att sätta individen i centrum för rehabilite-ringsinsatserna.Jag har presenterat fem förslag. Några är åtgärderpå , och några kan genomföras . Proble-met är att så lite görs.Anf. 7 ():Fru talman! nya prognos,som flera har tagit upp här, som visar på de skenandekostnaderna för sjukskrivningarna, kom inte särskiltoväntat. fick vi skjuta till ytterligarepengar till sjukförsäkringen.Statsrådet betonade i sitt inlägg arbetsgivarens rolloch ansvar, och visst har arbetsgivaren ett stort an-svar, men även staten och försäkringskassorna har ettrehabiliteringsansvar, och jag anser att försäkrings-kassorna är smörjmedlet i det här arbetet.Det är bra att har tillsatt en utred-ning om sjukskrivningskostnaderna, och det är jät-tebra att vi utreder varför folk sjukskriver sig i alltstörre utsträckning. Det finns säkert många olikaanledningar. Arbetsmiljöproblem med stress är enviktig faktor som gör att många inte orkar med.Vårdköerna, som innebär att personer är sjukskrivna iväntan på operation, är en annan. Men oavsett orsa-kerna till sjukskrivningarna måste ju någonting görasnu! Rehabiliteringsarbetet måste komma i gång sna-rast.Det kan ta innan den här utredningen kom-mer, och sedan ska det komma en proposition, ochdet kan ta eller kanske ännu mertid, innan vi får förslag på åtgärder. Kristdemokrater-nas åsikt är att någonting måste göras i väntan pådetta.Rehabiliteringsarbetet på försäkringskassorna, ochför den delen även ute på arbetsplatserna, måste tafart. Det är viktigt att både arbetsgivare och försäk-ringskassa ser till att ha resurser för att snabbt utredaorsaker till sjukskrivningar. Tidiga, effektiva åtgärderär det som ger effekt, men eftersom försäkringskassani dag är en krisbransch med både Yrkesinspektionenoch JO efter sig måste särskilt riktade akutåtgärder avnågot slag till. En försäkringskassa där man har förtöver resurser från rehabiliteringsarbete till att betalaut sjukpenning är inte kapabel. Försäkringskassornahar /96 minskat sin personal-styrka . Kvar finns få som arbetar medrehabilitering.Försäkringskassorna är också nu inne i ett stortförändringsarbete kallat Vision 2005, som drivs avRiksförsäkringsverket. Kostnaderna för det moderni-seringsarbetet beräknas till framtill . Det är sagt att pengarna ska tas inomnuvarande ramar. De fackliga organisationerna trorinte att det här är realistiskt. Vad tror regeringen?Kassorna ska klara att administrera det nya reforme-rade pensionssystemet också. IT-systemet ska förny-as; det är bra, men det innebär också en förnyad per-sonalstruktur med nyrekrytering. Jag tror att allt dethär sammantaget kommer att skapa en ganska storturbulens i organisationen , som inteförbättrar utsikten för den som sitter och väntar påhjälp med rehabiliteringsinsatser.Om jag inte minns fel sade statsrådet , när rehabiliteringsförord-ningen arbetades fram, att ingen ska gå sjukskrivenmer än . ser vi att de långa sjukskrivningarnaökar, även upp till . Därför är det särskilt viktigtmed tidiga åtgärder. Enligt rehabiliteringsförordning-en ska en rehabiliteringsutredning för den sjukskrivnevara klar inom en månad, antingen av arbetsgivareneller av . Men kassan har det yt-tersta ansvaret. Hur ska kassorna klara av målsätt-ningen när det inte finns personal som sköter de härarbetsuppgifterna? En försäkringskassa som inteagerar verkar tyvärr demoraliserande. Ingen bryr sigom ifall arbetsgivaren gör en rehabiliteringsutredningeller inte. Kassorna frågar inte efter dem längre, ochrisken är också att den sjukskrivne då ger upp; det ärändå ingen idé att försöka få hjälp.Vi kristdemokrater talade i vår budgetmotion ihöstas om att medel som satsas på rehabilitering gerutdelning. Vi satsade därför mer på rehabilitering ochpå försäkringskassornas administration.År 1994 satsade regeringen 3,4 miljarder kronorpå rehabilitering. satsar man bara 2,6 miljarderkronor. Här har man alltså sänkt ambitionsnivån.Varför? Vi tror att det är kontraproduktivt. Om vi istället satsar på snabbt förebyggande åtgärder kom-mer det att löna sig om. Det är vår tes.Regeringen borde åtminstone pröva den vägen.Vi tror att kassorna för att sätta in effektiva ochadekvata rehabiliteringsåtgärder behöver kompe-tensutveckling. Vi tror att incitament behöver skapasför att olika aktörer ska samarbeta i rehabiliteringsar-betet. Kanske är regeringen t.o.m. mogen för att gå påkristdemokraternas linje att tillsätta en parlamentariskkommitté för att utreda ett reformerat socialförsäk-ringssystem.Fru talman! Jag hoppas att statsrådet kommer med ett förslag på akuta åtgär-der för att få i gång rehabiliteringsarbetet igen. Detfungerade faktiskt bättre . Kanskekan man tänka sig att kassorna under en begränsad tidfår lite extra pengar för att ta in folk som kan betala utsjukpenning, under förutsättning att de mer erfarnaarbetar med rehabilitering. Det vore värt ett försök.Kan tänka sig detta? Jag hoppas få ettpositivt svar här på min fråga, som jag ocksåställt i min interpellation.Anf. 8 BO ():Fru talman! Bakgrunden till dagens debatt är juden mycket kraftiga ökning av sjukskrivningarna ochdärmed förstås sjukskrivningskostnaderna som ägtrum , möjligen med start kanskenågon gång våren 1998.I fjol ökade kostnaderna , och de pro-gnoser vi har pekar inte på någon direkt avmattning.Vi kan konstatera att den stora minskning av sjuk-skrivningen vi hade i början och mitten nutyvärr håller på att vända tillbaka, och mycket avminskningen håller på att försvinna.Det är bekymmersamt. Det är bekymmersamt förde individer som är sjukskrivna, och det är förståsbekymmersamt för samhällsekonomin i dess helhetoch statens finanser. Bakgrunden finns förstås mycketi det arbetsliv vi har i vårt land. Många människor ärutsatta för negativ stress, dvs. de har både mycket attgöra och lite inflytande.Modern forskning visar att man kan ha mycket attgöra och ändå må rätt bra, eller t.o.m. mycket bra, sålänge man känner att man har inflytande på det mangör. Dessa brister finns på många arbetsplatser. Mendet är ingen hemlighet att vi inom den offentligasektorn ser mer av bristande inflytande än på mångaprivata arbetsplatser. En väg till att minska sjukskriv-ningarna är förstås att vi alla som har möjlighet attpåverka utvecklingen inom kommuner, landsting ochstaten försöker att se till att våra anställda får merinflytande.När man lyssnar på statsrådet förefallerhela problematiken, eller nästan hela problematiken,ha att göra med att arbetsgivarna missköter sig. Jagtänkte ta upp den del som har att göra med den soci-aldemokratiska regeringens synder. Teologer ochetiker brukar skilja mellan underlåtenhetssynder ochmer aktiva synder. En vanlig uppfattning är då attunderlåtenhetssynder är något mindre allvarliga änaktiva synder. Vad gäller underlåtenhetssynderna ärdet bara att konstatera att inte mycket har gjorts, ochdet som har gjorts har gjorts sent. Vad gäller de akti-va synderna finns det ett antal av dem som har bäringtill det vi diskuterar i dag.Vi hade genom en nationellvårdgaranti, en överenskommelse med landstingsför-bund m.fl., sett till att vårdköerna nästan var borta.Den socialdemokratiska regeringen och dess majori-tet här i kammaren har sett till att den vårdgarantin ärborta. Vi har uppgifter om att många tiotusentalsmänniskor står i vårdköer. Det är lätt att inse att densom står och väntar på en operation eller behandlingkommer att vara sjukskriven tills detta är gjort. Detfinns det gott om exempel på.För att ha en bra folkhälsa är det angeläget attvården organiseras på ett bra sätt. Till det hör att haen bra primärvård. I en undersökning som presenterasi dagens nummer att tidningen man om att en bra primärvård ger positiva ef-fekter på folkhälsan och lägre konsumtion av bådesluten och öppen vård. Detta är inga nyheter. På dethär området bär statsrådet personligen ett allvarligtansvar för att primärvården inte har utvecklats i vårtland genom de förslag som hon lade fram när honansvarade för sjukvården och börjanpå 1995 när man bromsade upp den snabba utbygg-naden av primärvården via husläkare.Fru talman! Ett tredje exempel på aktiva synderfrån regeringens sida som leder till en sämre folkhälsahar att göra med inställningen från regeringen ochriksdagsmajoritetens sida till den finansiella ekono-miska samordningen mellan försäkringskassor ochlandsting. Det är vad vi brukar kalla försäkringspeng-ar till vården, eller med ett mer tekniskt namn: FIN-SAM.Tanken är att det är bättre att använda pengar tillatt människor får den rehabilitering, de operationeroch de behandlingar de behöver än att de får sjuk-skrivningspengar. Den tanken är så oerhört enkel attnästan alla utom dem som sitter i den socialdemokra-tiska regeringen förstår det och står bakom det. Vadsom har hänt är att lyckosamma försök på områdetsom startades stängdes av frånden inför eventuellt något slags beslutkanske år 2003.Vi i liberalerna har hårt kritiserat dessaförsämringar. Det har vi gjort upprepade gånger i denhär kammaren, och vi är inte alldeles ensamma omdet. Om jag tar den tredje av de försämringar somregeringen direkt är ansvarig för, att stoppa försökenmed försäkringspengar till vården, har exempelvisSocialstyrelsen pekat på att det behövs något slags,som det kallar det, finansieringbroar. tycker att det är fel att man inte får sam-verka. har skrivit till regeringenoch bett att man ska få ökade möjligheter till att sam-verka. Det nya i hartillsammans med i skrivit till regeringen och bett om att få möjlig-heter att samverka.I dessa fall är det inte bara de borgerliga politiker-na som har förfäktat uppfattningen att man borde fåanvända försäkringspengar i vården utan även stats-rådets partivänner såväl i försäkringskassorna som iLandstingsförbundet som i . I någrafall har de skrivit brev till regeringen och bett att fåtillbaka regler som liknar de regler som gällde denfinansiella samordningen.Såvitt jag förstår har de ännu inte fått svar. En delav breven kom . Inför endebatt som handlar om varför antalet sjukskrivningarstiger i vårt land är det rimligt att fråga statsrådetThalén: Kommer de att få något svar? Vilket är detsvaret? Kommer det svaret att leda till att vi ökarmöjligheterna att vända den olycksaliga utvecklingsom pågår ?Anf. 9 ():Fru talman, kammarkamrater, åhörare och statsrå-det! Tack för debatten! Det är jättebra att denblev av. Sjukfrånvarons effekter i kostnader och li-dande är en bomb. Men det är inget överraskande,som många har sagt.Värlfärdsbokslutet var heller inte något överras-kande. Man konstaterade där att det fanns kun-skapsluckor i förmågan att förutsäga. Man frågade:Hur kunde politiker göra så här, t.ex. skära ned i denoffentliga verksamheten, när de visste konsekvenser-na? Svaret är: De visste inte. Min analys är att manhar varit så förblindad av den nya utvecklingen medmarknaden och hisnande teknisk utveckling medmöjligheter till IT. Man har blivit både nyrik ochfartblind på en gång. Jag tänker på när Dalamodelleninfördes i mitt hemlandsting . Då gav man uten tidning om det nya IT-systemet. Man sade: ärdet bara fantasin som kan sätta gränser. Sedan glöm-de man både sekretess och säkerhet.I hela landet köpte vi i vården industrins termer.Man talade om produktivitet och gjorde produktivi-tetsstyrning. Man talade om konsumtion och gjordekonsumtionsstyrning. Man talade om kunder i ställetför patienter och om quality , kvalitetssäk-ring, och man glömde sunda förnuftet. Det är såsjälvklart att människor inte vågar klaga utan blirsjuka när man skär ned, få människor jobbar mer ochdet blir konkurrens om jobb. Man orkar inte ta itumed situationen när man är pressad. Så är det för allamänniskor.Jag ska berätta lite om , som detstod om i häromsistens. Det var närhon kom hem från ett uppdrag i krigets Bosnien somhon verkligen såg. Där i våldets skugga var männi-skor anspända och på högvarv. Det var förståeligt. Devar i livsfara och behövde mobilisera. Sedan kom honhem och upptäcke att svenska män och kvinnor upp-visade liknande höga stressnivåer. De var också upp-jagade och hade symtom som om de levde i ett per-manent krigstillstånd.Christina menar att vi befinner oss i di-rekt livsfara inte bara som individer utan som kollek-tiv. Stressade människor har svaga mänskliga relatio-ner. De har många sjukdomar, fattar dåligt under-byggda beslut och saknar förmåga att uppfatta ochtillgodogöra sig den andliga delen av tillvaron. Det ärkanske också någonting för oss här i atttänka på.Fram till har det skett en attitydförändring ivårt samhälle. Vad händer när du öppnar ditt pen-sionskuvert? Du ser att om du inte jobbar mycket ochlänge får du lägre pension. Attitydförändringarna isamhället innebär att från att ha vetat att vi hade ettvälfärdssystem som trädde in när vi behövde utsättsvi för påverkan, som med pensionskuvertet.Det görs reklam för den s.k. arbetslinjen. Alla skaut och jobba, mycket och . Det gäller alla: kvin-nor, ensamstående kvinnor med barn. Budskapen ärofta dubbla. Man uppmuntrar till livslångt lärande.Det talar om. Men pensio-nen blir lägre om jag tar en paus. Projekt är fint, mo-dernt och blir vanligare för . Men fasta hel-tidsjobb lönar sig bäst med tanke på sjukpension,pension och andra förmåner.Vi ska spara, men vi får höra att vi ska konsumeramera för att höja den ekonomiska tillväxten. I börjanav min psykologiutbildning fick jag lära mig att mankunde bli schizofren om man fick sådana här dubblabudskap. har man visserligen upptäckt att schizo-freni också beror på andra saker, men förvisso är detförvirrande. Förvirring är inte bra, det heller.Statsrådet pratade om arbetsplatseroch stress. Jag är jätteglad att hon lovade att försäk-ringskassorna skulle få ökade personalinsatser. Det ärprecis vad som behövs. Men ändå förespråkas ar-betslinjen, och det är förvirrande. Med tanke på alltsom sagts från denna talarstol om stress och vad denhar för konsekvenser måste jag säga att jag inte kanförstå att inte alla kan gå med på arbetstidsförkort-ning.Sedan har vi rehabiliteringen. Det är bra att det ibudgetpropositionen ärligt står att rehabiliteringennärmast är en skandal och att det ska föreslås kon-kreta åtgärder, men jag är lite nervös inför dessa åt-gärder. Jag är rädd att det ska handla om ändrat be-räkningsunderlag, att man ska klämma åt läkare så attde inte sjukskriver lika mycket och att man sänker a-kassan, t.ex. Det går inte att lappa och laga längre,utan vi måste ta ett nytt grepp. Vi måste ta rehabilite-ringen på allvar och ta ett alldeles nytt grepp. Vi iMiljöpartiet kanske t.o.m. får hjälp med att föra framvår idé om grundtrygghet, för är det den kan-ske enda utvägen för hela detta system. En vacker dagkommer det nya pensionssystemet kanske att bli ettgrundtrygghetssystem, när alla lever på den grund-trygghet som finns där.Anf. 10 Statsrådet ():Fru talman! Det var många och värdefulla inlägg.Några vill jag gärna bemöta och inte bara hålla med.Chris Heister säger i och för sig helt riktigt att enav de viktigaste utgångspunkterna är att man harmakten över sitt eget liv och att man kommer ifrånmaktlösheten. Men sedan lämnar somrecept att man ska klara detta genom att privatiseraverksamheten. Tala om att öka maktlösheten! Det servi inte minst i rapporten från i går. Personal i hem-tjänsten tvingas lämna ifrån sig sitt ansvar därför attde känner sig maktlösa i en privatiserad verksamhet.Man ska inte vänta på vård. Det är därför vi haröverenskommelser mellan stat och landsting - för attge vård och behandling och för att ge information omvar de kortaste köerna finns. Man ska inte behövavänta över huvud taget, vare sig när det gäller vårdeller att resa till jobbet, om jag säger så.När det gäller hörapparaten som togupp som ett exempel vill jag säga att jag delar kriti-ken i det enskilda fallet. Jag tycker inte heller att manska behöva vänta så länge för att få en hörapparat.Men de lösningar med sänkt skatt och annat somChris Heister föreslår är definitivt inga lösningar vadbeträffar den oerhört komplexa problematik som vidiskuterar när det gäller orsakerna och skälen till denökande sjukfrånvaron. De skälen är nog dessvärremycket mer mångfacetterade än vad på.Birgitta tar upp ett fempunktsprogramsom jag tycker är väldigt intressant, även om jagmåste säga något när det gäller den sista punkten omfinansiell samordning. Detta gäller också som enreplik till Bo Könberg.År 1998 öppnade vägen för en totalmöjlighet till samordning mellan de aktörer som finnsrunt den enskilda individen. ändrade soci-altjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen och gavmöjligheter för länsarbetsnämnder och försäkrings-kassor att samarbeta. Men vad man talar om här är attden enskilde löntagaren ska betala samma vård tvågånger, dvs. dels via hälso- och sjukvårdsskatten tilllandstinget, dels via avgiften till försäkringskassorna.Men samordningsmöjligheterna är definitivt oerhörtstora, och man har ett oerhört stort ansvar.Om denna skenande sjukfrånvaro inte är incita-ment nog för arbetsgivare, försäkringskassor ochsjukskrivande läkare har vi all anledning i dennariksdag att bli riktigt djupt oroade, men jag tror fak-tiskt att det är incitament nog. Sedan behöver vi görasaker vi väntar på lite mer kunskap ochklokskap. En del berörde jag i min inledning.När det gäller kon-kreta fråga om jag nu är beredd att ge besked om hurbudgetförslaget kommer att se ut när det gäller resur-ser kan jag säga att jag naturligtvis inte är det. Dettror jag inte heller att hadeförväntat sig. Men denna fråga är en av de viktigaresom vi diskuterar. Jag delar också hennes uppfattningatt försäkringskassorna bör och kan vara smörjmedelkring det nödvändiga rehabiliteringsarbetet.Jag tycker inte att är en kris-bransch, även om det finns oroväckande inslag närdet gäller krav från olika aktörer i omgivningen kringdessa.Får jag när det gäller FINSAM-diskussionen sägaatt faktiskt har budgeterat en intäktfrån . Det tycker jag är signal nogom att man ska se upp när det gäller de olika aktörer-nas ansvar. Var och en har sitt ansvar för att erbjudastöd till den enskilda individen.Anf. 11 ():Fru talman! Blir människor mer delaktiga, ochkan människor få vård , tror jag att vi kommer attse en helt annan utveckling än den som varnar för.Ingela säger att det inte är bra att personalhar möjlighet att ta över verksamhet som drivs ioffentlig regi. Men det alternativ vi ser är attmånga känner sig maktlösa i offentlig sektor och attde inte kan påverka sin egen situation. Det är, precissom säger, den utbrändhet som innebäratt man har jättemycket ansvar men inga befogenhe-ter att leva upp till det ansvaret. Då säger att de inte ska få möjlighet att driva verksam-het i egen regi.I stället tvingas många att söka sin framtid i Dan-mark och . I senaste numret av det att man nu också kan jobba som sjuksköter-ska i , för där får man goda möjligheter, ochdär kan man också få en mycket bra lön.Jag kan inte begripa den politiken. Jag tror att vimåste ha en politik som bygger på att vi utvecklar ochförnyar så att vi får en bra verksamhet både i privatoch offentlig regi. Detta är kommunicerande kärl.Kan vi få en utveckling av arbetsmetoder och ar-betsorganisationen kommer det alla till del - ocksådem som arbetar i offentlig sektor. Undersökningefter undersökning visar på att man känner mycketstörre tillfredsställelse just när man har småskaligverksamhet och när man kan vara med och påverkabesluten. Då är man också mindre stressad. Varförsäger ni nej till förnyelse och förbättring? Varför villni stoppa utveckling?När det gäller vårdköerna säger attvi har en överenskommelse med Landstingsförbun-det. Ja, men det fungerar ju inte. Det är enormt långaköer. Människor står och väntar månad ut och månadin. Varför inte införa den nationella vårdgaranti somfungerade när den fanns ? Var-för säger ni nej till en nationell vårdgaranti som inne-bär att människor får vård och slipper vara sjuka?Anf. 12 ():Fru talman! De borgerliga talar mycket om , dvs. att sjukförsäkringen betalar för operatio-ner för sjukskrivna. Risken med FINSAM är att detendast kommer att satsas på unga människor. Det bliren gräddfil i vården. Vem vill då satsa på det äldresjukvårdsbiträdet, som snart går i pension? I Stock-holm har t.ex. de borgerliga partierna signalerat inte ska satsa på rehabilitering av missbrukareöver . Är det så vi ska ha det?FRISAM innebär att , arbets-förmedlingen, och sjukvården ska sam-arbeta kring individen. Samverkan är nyckelordet.Många har i den här debatten tagit upp att ar-betsorganisation och hälsa hör ihop. För att man skakunna skapa goda arbetsmiljöer där människor inteslås ut av stress och utbrändhet krävs stora satsningarför att återupprätta företagshälsovården och förbättraskyddsombudsverksamheten. Vi behöver dessutomskapa ett arbetsliv som är hållbart och kreativt. I daghar anställda för lite inflytande över sitt jobb. kompetens utnyttjas inte, och alltför många haren otrygg situation beroende på bl.a. tidsbegränsadeanställningar.Som , ordförande i , säger be-hövs det en mental modernisering där den magraorganisationen en långsiktigt hållbar arbe-tarkultur som bygger på en ömsesidig respekt. Detmåste finnas tid för såväl återhämtning som lärandeoch utbildning. Samhället har blivit tuffare. Enstressmotor är detta med just in time. Arbetslöshetoch otrygghet är en annan. Det gäller därför att skapabra verktyg för såväl den enskilde som facket ochförsäkringskassan för att man ska kunna hävda siggentemot arbetsgivare och AMI.Anf. 13 ():Fru talman! Statsrådet öppnade sittanförande med att presentera att det var fritt förkommunerna att pröva olika typer av verksamhet.Men från sida vill vi permanenta denverksamhet som har bedrivits och som vi vet harfungerat otroligt bra på många platser.Sedan sades det också att intevar någon krisbransch. Men vi vet att rehabilite-ringspengarna i många områden har tagit slut baraefter . Då tycker vi att det är kris. Man ut-betalar passivt sjukförsäkringsersättningar men harinte pengar till att sätta människor i rehabilitering. Vivet också att de personer som går sjukskrivna underen har mycket svårare att komma tillbakatill sitt arbete.I sitt första inlägg kritiserade statsrådet arbetsgivarna eller företagarna, men detnämndes ingenting om hur det här sköts inom denoffentliga sektorn. Det är ju vårt gemensamma ansvaratt det fungerar på ett tillfredsställande sätt ute i denoffentliga verksamheten, men vi har fortfarande intefått några besked förutom att de här utredningarnapågår. Jag tycker att vi kan begära av landets regeringatt man jobbar effektivare med ett område som detta.Jag ska ta upp en annan fråga som vi inte har be-rört här tidigare. Jag inledde mitt förra anförande medatt kommentera det nya arbetslivet. Det är viktigt attvåra lösningar i det nya arbetslivet inte blir gårdagenslösningar på gårdagens problem. Låt oss ta till vara depositiva möjligheter som finns!Till den som argumenterar för att man ska regleramänniskors liv i en större utsträckning vill jag säga:Acceptera människors olikheter! Sex timmars arbets-dag, som det har talats om från en del håll, är intelösningen för alla under hela livet. Vi vet alla att viunder vissa perioder kan och vill jobba mer för attunder andra perioder jobba mindre. Vi vet att en sex-timmarsdag riskerar att leda till att lika många männi-skor ska göra samma jobb . Då ökarstressen i stället för att minska. Öka i stället utrymmetför människor att variera sin arbetstid under olikaskeden i livet!