prot · GN0952 · 2000-01-19 00:00:00 — Företa-gen tvingas inte längre förlägga sin verksamhet tillområden där det råkar finnas mycket järnmalm ellerskog, för att ta två exempel.I stället söker sig dagens högteknologiska kun-skapsföretag till områden där det finns kompetent ochvälutbildad arbetskraft, där det finns tillgång till risk-kapital och där det redan finns en kritisk massa avandra högteknologiska företag, universitet och forsk-ningsinstitut i världsklass.Denna tydliga och helt frivilliga koncentration avhögteknologisk verksamhet till vissa områden hargivit upphov till termen kunskapskluster.Under förra året hade jag det stora nöjet att påplats studera sex av ledande kunskapsklusterinom bioteknik och informationsteknik. De kunskap-skluster som jag besökte var TrianglePark, , , , Silicon Valleyoch södra delen av , och SanDiego, Bostonområdet samt i tanke var att först på plats försöka förstå vaddet är som gör att dessa kluster fungerar som magne-ter i den nya ekonomin och att sedan använda dennakunskap för att se till att såväl de etablerade svenskakunskapsklustren som de framväxande ges så godaförutsättningar som möjligt att växa och konkurrerapå den globala kunskapsmarknaden.Fru talman! Efter min resa kan jag konstatera attframväxten av dessa världsledande kunskapsklusterär mer komplex än man först kan tro. Att göra ettslags enkel receptbok för hur man ska skapa ett Sili-con Valley går nog tyvärr inte. Helt klart är dock attUSA:s världsledande företagsklimat men också vadamerikanerna själva kallar quality of life är två viktigafaktorer för att förklara varför företag och kreativaindivider flyttar till en viss region.I mycket korta drag kan jag konstatera att detfinns flera likheter mellan de kunskapskluster som jaghar studerat men att det också finns stora skillnader.Det finns åtminstone fem viktiga skäl till att högtek-nologiska företag väljer att starta eller flytta till ettframstående kluster.Det första är tillgång till välutbildad och kunnigarbetskraft på det område som man arbetar inom.Det andra är god tillgång till kunniga serviceföre-tag, som kan hjälpa till med allt från att tillverkaprototyper till att bistå med patentrådgivning ochjuridisk hjälp.Det tredje är en kultur som tillåter att tankar ochidéer kan röra sig fritt mellan företag, universitet ochforskningsinstitut.Det fjärde är att klustret uppfattas som ett trevligtställe att arbeta och leva på, och det femte är attsamtliga dessa kluster har minst ett, men ofta flera,ledande universitet och forskningsinstitut.Jag upptäckte också stora skillnader mellan de härkunskapsklustren. Det gäller t.ex. rent kulturellaskillnader, som synen på att uppskatta både när enföretagare blir mångmiljonär och när han går i kon-kurs. Det skiljer också i entreprenörsklimat. Det visarsig t.ex. att miljöer där det finns många storföretaginte är särskilt bra som entreprenörsklimat, medan detdäremot finns mycket mer entreprenörsanda i klustermed många små och medelstora företag. Det är ocksåmycket olika tempo i de här klustren. I vissa, somt.ex. och , springer manmellan mötena, och i andra tar man det betydligtlugnare och hinner kanske med mera tid för eftertan-ke. Dessutom skiljer sig statusen för en entreprenörmellan de olika klustren. På vissa ställen är det högstatus att starta eget, och på andra ställen ses mansom lite konstig om man lämnar ett högavlönat jobb iett storföretag för att starta eget.Fru talman! Efter att ha studerat de här klustrentror jag att man lugnt kan säga att vi står inför storautmaningar. Efter att ha diskuterat drivkrafterna inomde här klustren med ett hundratal företagare, profes-sorer, ekonomer, konsulter, politiker, journalisterm.fl. kan jag konstatera att och många andraländer står inför oerhört stora utmaningar i den nyaglobala ekonomin. har flera kunskapsklusterav hög kvalitet, och två av dessa, och , nämndesofta med stor respekt i de amerikanska kunskap-sklustren.Men om ska lyckas måste vi ar-beta med att skapa ett gott företags- och individklimatoch att se till att staten ägnar sig åt det som är verkligtviktigt.Anf. 174 ():Fru talman och gott folk! Om jag har förstått sa-ken rätt är den allmänpolitiska debatten ämnad att geoss folkvalda en möjlighet att säga vår mening utanatt vara bundna till förslag från regeringen eller egnaoch andras motioner. Jag vill sjunga mitt hjärtas me-ning om och vår roll i världen, främst knutettill EU, EMU och WTO. Först och främst vill jagsäga att en folkomröstning om EMU borde det bli föratt i folkdjupet förankra det beslutet!Min utgångspunkt är den internationella solidari-teten och min bestämda åsikt att vår solidaritet skavara mer än en vacker paroll. När vi stöder den friahandeln så ska den inte bara vara fri utan också rätt-vis, precis som och harsagt . Det behövs, ty klyftorna i världenoch har ökat mellan fattig och rik. Miljöför-störing och fortsatt rovdrift på ändliga resurser gröperur möjligheterna till en framtid.På område efter område ser vi att en hållbarutveckling och solidarisk välfärd kräver lösningarsom går utöver de gamla nationsgränserna. Socialdumpning och de rikas smitande från skatt och ansvarmåste mötas med grundläggande social trygghet ochåtminstone futtiga kapitalskatt.Dessa lösningar kräver politiska former utöveroch ovanför nationalstaten. Vad har vi? Jo, efter folk-omröstningen är med i den europeiska unio-nen, och vi deltar i WTO, för att ta två aktuella ex-empel.Här i har - av i och för sig förklarligaskäl, men ändock enligt min mening mycket olyckligt- stora delar av arbetarrörelsen och allmogen låst sig ien helt negativ syn på EU. Visst: EU är rörelsefrihetför kapitalet i kombination med en enorm byråkratikantad av skandaler, men vi måste inse att fiendeninte är EU eller ens EMU eller för den delen WTO! Idebatten låter det både medvetet och omedvetet somom allt negativt som händer skulle kunna fås att ickehända om vi bara finge tillbaka vår nationella ochdemokratiska självbestämmanderätt. Så är det ju inte idenna vår globaliserade värld. ut ur EU, elleratt säga blankt nej till EMU, gott folk, löser inte ettenda problem.Lika främmande för mig är högerns och nylibera-lernas motsatta ståndpunkt. Jublande entusiastisktsöker de besvärja verkligheten med den nyenkla lös-ningen: Gå med i ! Men, gott folk, inte hellerEMU är i sig någon lösning.Vad ska man då göra? Ta oss ur EU, eländets Eu-ropa, eller erkänna att vi är en del geografiskt, kultu-rellt, politiskt och ekonomiskt och ta itu med proble-men i stället för att spotta på namnskylten?Jag föredrar att vi tillsammans med andra progres-siva - och de rödgröna idealen finns ju i miljonermedborgares sinnen oavsett nation - sätter i gångarbetet att förändra EU, EMU och WTO åt det håll vivill se världen vandra. Det är mig helt främmande,både politiskt och inte minst personligen, att accepte-ra någon villkorslös kapitulation inför påstått över-mäktiga ekonomiska krafter. Jag vill blåsa till strid!Vi borde gemensamt kunna åstadkomma ett Eu-ropa· där det luktar mindre fossila utsläpp, kärnkraftenavvecklas och alternativen byggs ut, som statsmi-nistern lade ut texten om i förmiddags· där färre marginaliseras och tvingas bo underbroar i eller under en presenning i Värta-hamnen· där behovet av militär inte ens räcker till för attmotivera hemvärnet· där vadarfåglar badar i många bevarade våtmarker· där barnen ända från till Treriksröset harrätt att börja en förskola med låg maxtaxa ellerkanske ingen maxtaxa alls· där man inte behöver krångla med att växla peng-ar om man bor öster om i ochvill över en sväng och byta ut ölstopet mot ett glasgott Vin d'i Mulhouse.Nationalstaten, gott folk, har aldrig varit det slut-liga och heliga målet för arbetarrörelsens kamp fördemokrati, rättvisa och solidaritet. Socialismen skiljerinte på grek och portugis eller svensk och dansk. Närnationellt självbestämmande i vill devalverasig till ekonomiska fördelar på portugisiska och andraarbetares bekostnad, då ställer jag inte upp. En verk-lig union mellan jämlikar och jämställda måste grun-das på individens fria samverkan och samarbete, somgenom den kollektiva - ja, jag vill säga socialistiska -solidariteten ger varje individ utrymme och möjlig-het. Det är denna solidaritetens rörelse som 1848uppmanade: Proletärer i alla länder, förena er!Hyperkapitalets profithunger upphör inte vid denena eller andra nationens gränser. Detta kapitals maktär större än de flesta nationers. Mot-kraften måste vi bygga underifrån: löntagare, bönder,konsumenter, studenter, företagare med ansvar ochpolitiker oavsett parti och nation som värnar demo-kratin.Och det finns verkligen mycket att ändra. Jagskäms över och , de spanska enklavernai , runt vilka EU rullar ut sin taggtråd ochbygger murar för att hålla folk utanför EU. De ärtecken på den människosyn och politik som givit ossEU:s restriktiva flyktingpolitik. Det är en skammenspolitik, när man bygger sådana nya Berlinmurar.Vår uppgift borde vara att stå längst fram på bar-rikaderna och slåss för en helt annan politik somgrundar sig på arbetarrörelsens gamla goda värde-ringar om rättvisa och solidaritet, numera hand i handmed offensiv feminism och omvälvande ekologiskgrön grundsyn. Denna fasta ideologiska grund gällerrimligen inte bara för den del av jordytan som ärsvenskt urberg utan lika mycket kalkrika alper, brit-tiska öar, ungersk pusta och de mjuka kullar som bärportugisiska korkekar. Dem har jag dessutom kollatin personligen, och de tål att tittas på!Min poäng är att EU är en politisk kamparena.Den ger oss, förutom alla andra skäl, en utomordent-ligt god anledning att sluta förbund med likasinnadeutanför våra gränser. Det finns så himla mycket attgöra, både inom och utanför EU. Jag vill att vi kon-centrerar oss på det viktigaste.En sak skulle vi kunna göra gemensamt över par-tigränserna - kanske t.o.m. Lennmarker skulle kunnaställa upp - inför det ordförandeskap får omett år i EU. Vi skulle kunna försöka formulera engemensam offensiv svensk linje helt enhälligt. Jagskulle alltså bli stolt som svensk om vi kunde lyftafram frågor som ökar medborgarnas människovärdeoch framtidstro, inte bara i och utanvärlden. För mig vore jämställdhet och miljö rättfrågor, gärna dessutom i ett EU som är större än vaddet är i dag.Till sist ett citat från , EU-parlamentariker från och från den trotskis-tiska yttersta vänstern. I en artikel i rapporterade han om arbetet i , ochtrots mycken kritik mot EU slutar han så här, i minfria översättning: Likväl, om man vill att folken tartill sig den europeiska idén, måste man göra mer:deras politiska församlingar borde ges verklig maktoch kontrolleras. Allt detta kräver ett verkligt demo-kratiskt och socialt uppbrott från det system som nuråder.Det är alltså dags, kamrater i denna kammare, attlägga undan skygglappar, rädslor och förfelad oro fördet utländska och främmande. Vårt behov av en möj-lig framtid kräver definitivt globala lösningar. EU,EMU och WTO är inte målet, men de kan bli vettigaverktyg på vägen. Min drivkraft är solidaritet ochrättvisa.(Applåder)Anf. 175 ():Fru talman! Världen är ett sammanflätatnätverk av stater, organisationer och människor. globaliseringen innebär att världen krymper förvar dag. och kunskapsre-volten har inneburit att beslut kan fattas mycketsnabbt med hela världen som spelfält. Nationerna ochderas parlamentariker känner sig inte sällan frustrera-de, och jag likaså.Många har efterfrågat hur vi ska tackla deutmaningar som följer av globaliseringen. Vi har hörtHans Andersson från Vänstern. Han har talat omstarka kapitalgrupper som utnyttjar globaliseringen.Han har talat om hur man ska hävda den demokratis-ka processen. Vi kan inte blunda. Vem ska ta ansvarför det demokratiska mandatet, etc?Jag tror att samarbete är det enda som gäller. Där-för är det skönt att höra med enganska hygglig inställning till internationella samar-betsorganisationer som EU och samarbetet inomEMU och WTO. Det är ju så att globaliseringen föderglobala marknadsmisslyckanden, eftersom det ännusaknas globalt effektiva organisationer. Om detta skavi inte hymla. Det gäller att motverka det som ärillojalt. Men en naturlig och fullt lojal konkurrens omstrategiska resurser är inte ens önskvärd att stoppa.För mig känns det naturligt att ta beskattningenoch skatterna som utgångspunkt för globaliseringenseffekter. På de lokala skattemyndigheterna runtom ilandet har man till uppgift att se till att rätt skatt skabetalas i rätt tid. har fastlagt lagstiftningoch nivån på skatterna. Det har länge inte varit enalltför svår uppgift, åtminstone för den som har varitnågorlunda bevandrad i skattejuridik.De allt högre svenska skatterna har i ett interna-tionellt perspektiv mött ett motstånd genom den till-tagande globaliseringen. Den svenska politiken påskatteområdet formas inte längre endast av oss här iriksdagen. Avregleringar, effektiva transporter, in-formationsteknik och EMU är några faktorer somstarkt bidrar till ökad rörlighet för varor, tjänster,kapital och människor.Det är något som vi genom medlemskapet i EUstarkt har eftersträvat. Men globaliseringen påverkarhela världen. EU är trots allt en liten del av världenför företag och människor som kan dra fördel av denglobala byn. Denna internationella utveckling sättersåledes en starkt press på svenska skattebaser menäven på skattebaser i andra EU-länder.Vi ser således en helt ny verklighet för stater ochföretag. Öppna och internationellt uppknutna ländersom med små hemmamarknader och förhål-landevis extremt stora företag kan på lång sikt inteavvika från det internationella genomsnittet för vikti-ga skattebaser. Effekten blir i så fall att företag ochmänniskor flyttar till en stat med lägre skatter pådessa centrala områden.Enligt finns det ca 50 s.k. skattepara-dis i världen, dvs. skatteregimer som saknar allt vaduppgiftsskyldighet, kontroll och register heter. Dess-utom har de flesta civiliserade länder i vår egen del avvärlden mer eller mindre ägnat sig åt olika former avillojal skattekonkurrens. är nästan det endaundantaget. Observera att med detta avser jag intelojal skattekonkurrens. Det är någonting helt annat.Det innebär att ett land väljer att ha en låg skatt ochatt låta människor själva finansiera mer av väl-färdstjänsterna genom demokratiska val.Effekten blir ändå densamma. Man suger åt sigmänniskor och företag som vill betala lägre skatt frånhela världen. Direktinvesteringarna av världens eko-nomiskt största länder, de s.k. G 7-länderna, ökade1985-1994 i lågskatteländer med fem gånger ochuppgick till . lär deinte ha minskat, och det har gått dess.I framtiden kan sannolikt därför mindreutforma sin skattepolitik med hänsyn till vad vi tyckeratt vi ska beskatta, utan det handlar snarare om vad vifaktiskt kan beskatta utan att viktiga skattebaser drivsut av höga skatter. Vi kan dock alltjämt glädjas åt attvi inte är ensamma om att ha det svårt. Hela Europastår inför stora utmaningar.Inom EU arbetar man med att försöka minska ef-fekten av globaliseringseffekter just på skatteområdet.Nu blev det inget genombrott för gemensamma skat-teregler i EU vid det senaste toppmötet i på skatter i EU kan dock endast kort-siktigt behålla kapital och kvalificerad arbetskraftinom EU. Att tro att en harmonisering av skatterna iEU kan kedja fast mycket rörliga skattebaser är pågränsen till navelskåderi. Men det är bra att man inomEU motverkar den illojala skattekonkurrensen blanddess medlemmar.EU:s nya ordförandeland är såvitt jag har förståttmycket ambitiöst i sina ansträngningar att försökabryta dödläget i samtal om en minimiskatt på sparan-de. Men oddsen för framgång är tyvärr dåliga. Jaghade själv förmånen att vara med skatteut-skottet i och träffa detta motsträviga som faktiskt har vissa delvis hållbara ar-gument mot en uppgörelse vad gäller miniminivå påskatt. Det borde dock kunna gå att nå någon form avkompromiss när det gäller informationsutbyte försparande.Därmed skulle vi även kunna nå en framgång närdet gäller regler för att förhindra illojal skattekonkur-rens mellan EU-länderna, dvs. enbart inom EU, ochbeskattning av avkastning på royalty för företag somarbetar i flera länder. Det finns nämligen enkatalog inom EU med ungefär 60 sådana illojalatillämpningar där länderna försöker överträffa var-andra i skatteförträfflighet, dvs. att man genom skat-tebidrag försöker locka till sig utländska investerare.Detta måste stävjas och får inte fortsätta bara där-för att man inte kommer överens om räntorna ochsparandet. Går det inte att övertala Storbritannienmåste frågor om illojal skattekonkurrens och royaltyfrikopplas så att vi där når ett steg framåt. På lång siktär det ändå arbetet inom som är viktigast. Detär här det krävs åtgärder mot skatteparadis och motillojala skatteregler i länder av ekonomisk betydelse.Samtidigt som vi klämmer åt skatteparadisen ska viockså ha ett samarbete för att erbjuda skatteparadisenbistånd. De måste ha en chans att lämna ett allmäntvilda västern-system när det gäller bolagsrätt ochskatterätt.Under denna långa väntan på framgång regionaltinom EU och globalt inom t.ex. måste Sverigerusta sig för det ökade trycket på våra skattebaser.Förslag saknas inte: kapitalskatt, förmögenhetsskatt,samlad förmögenhetsskatt, personbeskattning, osv.Det finns en rad förslag på åtgärder som skulle varafördelaktiga för för att behålla kvalificeradpersonal och kunskapsintensiva förtag i vårt land.Den svenska skattepolitiken måste således mötaframtidens utmaning och inte gårdagens. Vi kan börjamed en återgång till den skattereform som liberaleroch socialdemokrater var överens om för snart tio årsedan. har dock behovet av ett internatio-nellt robust och sunt skattesystem inte minskat utanökat. Förändringar i sådan riktning skulle innebära attde lokala skattemyndigheterna, som jag talat om, fårfortsätta med att arbeta för att ta upp rätt skatt i rätttid, kanske med den skillnaden att det är en någotstörre kaka att beskatta.Anf. 176 () replik:Fru talman! Jag har en kort enkel fråga till JohanPehrson. Tycker att en rimlig utgångs-punkt är att det är företag som ska konkurrera ochinte stater?Anf. 177 () replik:Fru talman! Ja, jag vill hävda att det är rimligt attdet är företag som ska konkurrera. Stater ska intekonkurrera på ett illojalt sätt. Om man är för enmarknadsekonomi och en sund konkurrens som ökarvälståndet, ett välstånd som vi sedan ska fördela påett rimligt sätt så att vi i vår tur kan få ännu mer ökatvälstånd, är det bra att det är företagen som konkurre-rar.Anf. 178 () replik:Fru talman! Det var ett bra klargörande. Men Jo-han måste också definiera vad han menarmed illojal skattekonkurrens. Är det att ha 0,05 %förmögenhetsskatt? Vad är illojal skattekonkurrens?Vi är överens om att när t.ex. tidigare hadesärskilda skatteregler för utländska företag jämförtmed de irländska var det illojalt. Men vad är illojaltför ?Anf. 179 () replik:Fru talman! Det illojala består i att man saknargenomskinlighet, man saknar fundamenta i registeroch man har inget som helst informationslämnande.Det är illojalt. Men att man har en låg skattenivå ärinte illojalt. När nu har 12 ½ % i bolagskattfinns det inget illojalt i detta. Däremot är det ett ut-slag för att medborgarna på och den regeringsom de har röstat fram gör den bedömningen att detär fördelaktigt för medborgarna på att ha lågaskattesatser på bolag, eftersom detta är en väldigtrörlig skattebas. Detta kan vi tycka vad vi vill om,men jag tror att det är ett faktum.Anf. 180 ():Fru talman! Huvudtemat för dagens debatt är in-ternationaliseringen. Vi har tre statsråd i UD, ochändå har kammaren den här dagen varit kemiskt frifrån representation från . Dettaär anmärkningsvärt.Fru talman! Globaliseringen är nära kopplad tillinformationssamhället och kunskapssamhället. Någraav nyckelfrågorna för framtid är precis desom Per redovisade här. Konkurrensen ikunskapssamhället är stenhård och hårdnar ,och tappar mark.90 % av alla forskare i världshistorien lever i dag.Vissa branscher har en mycket stark utveckling. Mankan konstatera att går av alla forsknings-satsningar till informationstekniken och tillgentekniken. Den avvägningen har vi dessvärre inte iSverige. Andra starka områden är optik, miljö- ochsolarteknik och rena livsmedel.Även utrikesutskottet var i och tittadepå några av dessa framgångskluster. Man kan kon-statera att de är utomordentligt attraktiva för avance-rade forskare från hela världen. I själva verket är bara40 % av ledarna inom IT-företagen, både vad gällerteknik och intranät, amerikaner i de kaliforniskaföretagen. Det handlar i stor utsträckning om indieroch kineser. Kompetensen är snabbrörlig i det mo-derna samhället. Man satsar också stenhårt på attutbilda så många som möjligt så kvalificerat sommöjligt. per miljon invånare ansesvara ett absolut minimum när det gäller att bygga ututbildningen. Knytningen mellan industri och univer-sitet, mellan tillämpad forskning och grundforskning,satsar man också stenhårt på.Men det är inte bara som är framgångsrika.Man kan titta på en rad andra länder. T.o.m. Indienhar ju i Bangalor världens främsta datapro-grammerare. De riktigt svåra dataprogrammen görs i Bangalor.I är intagningen till de långa akademiskautbildningarna inte ens hälften av vad den är i ländersom , och , länder som en gång varvåra viktiga konkurrentländer. Dessutom är exempel-vis civilingenjörsutbildningen i 4 ½ år medankonkurrentländerna har utbildningar på sex-sju år.Vi har ökat intagningarna från12 % till , men vi har inte ökat anslagentill universiteten. Till lägre anslag ska man producerafler examina. Man har dessutom försökt att urholkade forskningsfonder som den borgerliga regeringentillskapade av strategiska skäl.Låt mig ta ett exempel på den svenska utbildning-en. Vi kan titta på den svenska medicinska forskning-en. har antalet citat av svens-ka forskare gått ned från till av citaten ivärldslitteraturen. Det är ett allvarligt fall. Det ärframför allt biokemi, fysiologi och neurologi, dvs.viktiga ämnen för inte minst läkemedelsindustrin,som har tappat mark. Det finns inte samma tapp avmark i länder som , , eller Ka-nada.Om man tittar på samverkan med industrin, det vikallar för den tredje uppgiften, består den vid vårauniversitet vanligen av ett litet kontor där några manordnar sammanträden med företagarna med vissamellanrum. skulle ju få ett centrum för kom-petensutveckling, men det har man lagt ned. Detskulle ha 3 000 studenter, men det är nedlagt.Man måste jobba tätt med industrin om man skanå resultat. Det handlar om att utnyttja det levandebibliotek som ett universitet är. Det handlar om attforskningscheferna i industrin också jobbar som ad-jungerade professorer, att man har industridoktoran-der, att man kan byta arbetsplatser, att man kan hakombinationstjänster mellan högskola och industri.I någon mån börjar nu industrin vakna. Man harkonstaterat att man sannolikt måste lyfta ett steg. Därman förr hade gymnasieingenjörer behöver man i dagcivilingenjörer, och där man tidigare hade civilin-genjörer behöver man i regel disputerade forskare.Det börjar komma, och det kan tänkas komma enförbättring.Det finns ett lysande exempel. Man tittade nyligenpå de 50 företag som har ökat aktieägarvärdet mest.Det typiska för de europeiska företagen var att manhade gjort det genom att sparka folk och rationalisera.Det typiska för de amerikanska företagen var att manhade ökat kompetensinnehållet. Man hade nysatsatoch anställt fler med högre kompetens. Det är enväsentlig skillnad, inte minst om man försöker se det iett längre perspektiv.Jag tror att det är väldigt viktigt att utbildning fårlöna sig. En svensk civilingenjör som flyttar tillTyskland får nettolönen ökad till det dubbla. Det ärdålig avkastning på studier i . Det är t.o.m. sånu att av de civilingenjörer i som har invand-rarbakgrund har vi en nettoutflyttning med 60 civilin-genjörer om året.Spetsteknologi är en elitsatsning, precis som id-rotten. Det handlar inte om fördelning och rättvisa.Det är stenhård konkurrens, och det är kompetensensom är nyckeln i kunskapssamhället. Det gäller atthela tiden utvecklas.