prot · GO099 · 2000-10-11 00:00:00 — Att välja om vi ska gå med iEMU eller inte är en fråga av lika stor betydelse somvalet om vi skulle gå med i EU eller inte.Jag skulle gärna vilja ha besked från . Kan vi fastställa en tidpunkt för folkomröstning-en? Vi vill ha en folkomröstning i samband med nästariksdagsval, den tredje söndagen i september 2002.Den främsta anledningen till att vi vill ha en folkom-röstning just på valdagen är att vi på så sätt i valrörel-sen kan tydliggöra kopplingen mellan nationell poli-tik och EU-politik. Vi skulle också kunna få en kopp-ling till de konsekvenser som ett EMU-deltagande fårför möjligheten att föra en självständig ekonomiskpolitik i . Skulle en folkomröstning om EMUfriläggas tidsmässigt från ett riksdagsval så riskerardebatten att enbart handla om pengar och ekonomi,och inte om de framtida politiska mål som EMUsyftar till. Det vore olyckligt för samhällsdebatten iden här frågan.Vi tycker också att partierna tydligt bör deklareraatt de avser att betrakta resultatet i folkomröstningensom beslutande. Det skulle öka medborgarnas känslaav direkt delaktighet. Den folkomröstning som nyli-gen genomfördes i visade på kraften just ifolkomröstningsmodellen. Valdeltagandet var myckethögt - av befolkningen slöt upp för att visasin åsikt i EMU-frågan. Mycket glädjande var att manmed stöd valde att stå fri från EMU. Därmedvisade man att det faktiskt var möjligt för den resurs-svagare nej-sidan att besegra ja-sidan. Det var möjligtför att besegra Goliat.De demokratiska bristerna med EMU var ett cent-ralt tema i den danska EMU-debatten. Det är ett temasom med all säkerhet kommer att vara viktigt också iden svenska debatten inför vår folkomröstning. Efternej-sidans seger i var det många som mena-de att ett misstag av ja-sidan varit att man tonat nedden politiska dimensionen i och talatmer om påstådda ekonomiska fördelar. Det är någotsom blir allt svårare att göra trovärdigt med sjunkan-de eurokurs och lägre räntor på hemmaplan än i eu-roområdet. Alla kommer väl ihåg förakt-fulla tal om den svenska kronan som skvalpvaluta.Men hellre en skvalpande valuta än en sjunkandevaluta!Det var säkert taktiska överväganden som gjordeatt ja-sidan låg lågt med visionen om ett Europasförenta stater. Det är möjligt att det är en tilltalandetanke för en del tyskar och fransmän, men knappastför danskar och svenskar. Vi vill vara en självständigstat som samarbetar med andra, och inte bit för bituppslukas och bli en perifer delstat i en europeiskstormakt.Därmed, herr talman, är vi inne på frågan om hurmycket makt EU ska ha över de nationella parlamen-ten. I vilka frågor ska det fattas majoritetsbeslut och ivilka ska de enskilda länderna ha vetorätt?Vi anser från sida att det är viktigtatt det fattas majoritetsbeslut på ett område, och det ärmiljöområdet - i och med att miljöproblemen ochmiljöförstöringen inte håller sig inom nationsgränser-na. Vi vill alltså ha beslut som anger lägsta nivåer förmiljömål och koldioxidskatt. Men det ska vara reglersom tillåter de länder som så vill att gå längre.Jag såg att ställer sigpositiv till majoritetsbeslut i miljöfrågor, men inte iskattefrågor. Jag skulle vilja ha svar på frågan omifall ser koldioxidskatt som en miljö-fråga eller som en skattefråga. I klartext: att man i EU ska fatta majoritetsbeslut om enlägsta nivå på koldioxidskatt i syfte att börja göranågonting åt de höga och ökande koldioxidutsläppen?Eller kommer att agera mot ett initiativ omatt införa miniminivåer på koldioxidskatt på EU-nivåför att motverka växthuseffekten? Vi anser att om detska hända någonting på det här viktiga området såmåste agera i EU - och agera med kraft.Tyvärr har det varit skralt med engage-manget just för en radikal klimatpolitik också härhemma. Det är bara alltför typiskt att ingen av deandra debattörerna med ett enda ord har nämnt detstörsta politiska problem vi har att hantera införframtiden - den globala uppvärmningen.Jordens medeltemperatur ökar. Orsaken är alltstörre utsläpp av växthusgaser, framför allt koldioxid.Den sektor som ger upphov till de största koldioxid-utsläppen är trafiksektorn, där den dominerande delenär vägtrafiken. De senaste vetenskapliga rönen pekarpå att jordens medeltemperatur kan komma att ökamed upp till fem grader de närmaste hundra åren.Bara räknade man med mellan enoch tre och en halv grad. Redan det gjorde att nackhå-ren reste sig på de små örikenas representanter. Derasländer kommer nämligen att utplånas om havsnivånhöjs.Nu är det inte så att utplåning hotar , men ide senaste analyserna av de troliga effekterna förSveriges del framtonar bilden av ett rätt så annorlun-da land. Det är inte bara naturen som är förändrad,utan även näringsliv och samhällsliv har genomgåttstora förändringar. Ändå är detta kanske inte detstörsta problemet, utan det är osäkerheten och riskta-gandet. På detta område om något borde försiktig-hetsprincipen tillämpas. Det är mycket olustigt att ståinför en situation i världen där vi vet att våra samhäl-len kommer att förändras drastiskt om vi inte minskarkoldioxidutsläppen, men där ingen vet riktigt hur ochi vilken omfattning.Hur mycket mark kommer att översvämmas därjag bor eller verkar? Hur kommer samhället att må avtäta och återkommande väderkatastrofer? Hur kom-mer människorna att må när livsvillkoren i derasländer förändras i grunden? Detta är olustiga ochnärmast overkliga frågor, som är mycket svåra att tatill sig.Detta är inte heller bara en framtidsfråga. Vimåste inse att en del förändringar redan har skett.Man brukar skilja på direkta yttringar och tidiga var-ningssignaler. Bland de direkta yttringarna, som alltsåredan i dag är ett resultat av den globala uppvärm-ningen, har vi tätare perioder av ovanligt varmt väder,varma och stigande hav, översvämmade kuster,smältande polarisar och smältande glaciärer.Det är alltså sådant som pågår . På de senastehundra åren har havsytan stigit mellan 10 och 25centimeter, huvudsakligen beroende på den globalauppvärmningen. Om den här trenden fortsätter kom-mer havsnivån att stiga med kanske ända upp till1 meter . Flera avvärldens stora tätbefolkade områden, t.ex. i ,, , och ett antal smålåglänta öar, är mycket utsatta för den här klimatför-ändringen. En höjning av havsnivån kan i framtidentvinga mellan 100 och 200 miljoner människor attflytta. Vissa östater kommer att helt dränkas av havs-vatten.Exempel på tidiga varningssignaler, dvs. sådantsom anses som en möjlig effekt av klimatförändring-en, är skyfall och snöstormar som leder till över-svämningar. kommer vi att ha en debatt iriksdagens kammare med anledning av de översväm-ningar som var i . Koralldöd, torkaoch sjukdomsspridningar är andra sådana här tidigavarningssignaler.Det går inte att komma ifrån att förändringen avklimatet är ett enormt miljöproblem för mänsklighe-ten. Eftersom orsakerna till problemet har en direktkoppling till vår livsstil är klimatförändringen ocksåett mycket stort politiskt problem. Det ställer långsik-tig kollektiv livskvalitet eller t.o.m. överlevnad motkortsiktig individuell välfärd. Det ställer höjd koldi-oxidskatt mot en fortsatt ökning av utsläppen. Detpolitiska problemet ställer också kortsiktig nationellkonkurrenspolitik mot global handlingskraft. Ska visträva efter att hävda vår industris konkurrenskrafteller efter att verkställa internationellt beslutade åt-gärder för att minska koldioxidutsläppen?Som jag sade förut har tyvärr svensk klimatpolitikvarit ett misslyckande. Vi kommer inte ens att nå deförhållandevis försiktiga mål som uppställts. Ochsituationen ser inte mycket ljusare ut inför framtiden.I , en parlamentariskt sammansattkommitté som jobbade med den här frågan, beräkna-des att den möjliga utvecklingen om vi inte vidtarytterligare åtgärder är att vi får en ökning av kol-dioxidutsläppen jämfört med 1990.Svensk klimatpolitik har alltför länge präglats avfeghet. Det har länge stått klart att vi inte kommer attnå de mål vi har satt upp. Det har stått klartatt styrmedlen varit otillräckliga för att nå målet.Klimatkommitténs arbete och det underlag manfick in i det arbetet gav det tydliga beskedet att höjdkoldioxidskatt är det för samhället mest effektivasättet att minska koldioxidutsläppen. Och det var inteKlimatkommitténs underlagsmaterial som var orsa-ken till att kommittén inte lade fram något förslag omhöjd koldioxidskatt. Orsaken var att höjd koldioxids-katt är politiskt kontroversiellt. Bl.a. protesterar Af-tonbladet.Resultatet av arbete blev istället en kostsam satsning på informationskampanjer,trots att ingenting i kommitténs underlagsmaterialtyder på att information skulle ha någon mätbar effektpå utsläppen av växthusgaser. Det är svårt att föränd-ra livsstil med information. Mer information skullemöjligen, enligt kommittén, kunna göra det lättare attbesluta om verkningsfulla styrmedel i ett senare ske-de. Om nu den här informationskampanjen ska för-verkligas, menar vi att informationsarbetet bör inrik-tas på att just öka förståelsen för att verkningsfullaklimatpolitiska styrmedel behövs. I klartext: måste successivt höjas.För står det klart att en skatteväxlingnu är det enda verksamma medlet för att bekämpa deökande koldioxidutsläppen. kommervi glädjande nog att inleda en skatteväxling där vi justhöjer skatten på koldioxid och el och sänker skattenpå arbete. och har motsattsig detta och vill i stället ha sänkta dieselskatter. Entydligare populism får man väl leta efter. Vi menar attkoldioxidskatten är det i särklass bästa styrmedletsom finns att tillgå för att bekämpa koldioxidut-släppen.Den skatteväxling som genomförs är ettförsta steg, men vi behöver gå längre. kommer vi att skatteväxla istorleksordningen . Det handlarom en successivt höjd koldioxidskatt och en succes-siv sänkning av skatten på arbete.(Applåder)Anf. 45 () replik:Herr talman! Det gör debatten lite mer komplice-rad att inte kan svara, men jagkan berätta två saker för här eländesbeskrivningen kan ha sitt berätti-gande om den kommer från en som inte är med ochbestämmer över det svenska agerandet. Men det ärfaktiskt så att sitter med i den båtsom utgör det svenska agerandet när det gäller miljö-politik i allmänhet och klimatpolitik i synnerhet. Såkom inte här och gnäll, utan gör någonting åt detta isamverkan med den regering ni samarbetar med!Den andra iakttagelsen handlar om detta att MatzHammarström talar om gränsöverskridande miljöfrå-gor, och det är berättigat. De är avgörande. Då kanman ju tänka sig att gränsöverskridande frågor krävergränsöverskridande svar. Det skulle kunna vara enslutsats. Det skulle t.ex. kunna handla om ett ageran-de i ett gemensamt forum som EU. Då frågar regeringen hur det blir med synen påen gemensam koldioxidavgift i EU. Varför ska rege-ringen svara på det? Varför ska vi svara? Varför skavi ha ett förhållningssätt till en sådan fråga från detmiljöparti som i själva verket helt vill lämna det härinstrumentet att arbeta med? Ni vill inte vara med idet EU som kan åstadkomma de gränsöverskridandesvaren på de gränsöverskridande frågorna.Detta är två missar och visar hur Miljöpartietskulle kunna agera för att på något sätt bidra till detsvenska miljöarbetet.Anf. 46 Statsminister ():Herr talman! Värderade ledamöter av dennakammare! Det är faktiskt tänkvärt att följa debatten såsom vi har fått göra den-na dag. Det beskriver på något sätt det politiska lägeti vårt land. Vi är i en högkonjunktur. Detär krav på jättelika skattesänkningar, krav på enormautgiftsökningar och egentligen bara stora katalogeroch inte mycket restriktioner. Det finns inte mycketav fokus på de problem som vi fortfarande har kvaratt lösa och som vi måste hantera. Det är möjligt attjag kommer att framstå som lite tråkig och lite för-siktig, men det krävs nog också att vi sansar oss närvi nu befinner oss i ett så bra läge som vi faktiskt gör,så att det inte glider oss ur händerna. Vi måste göradet vi tror är allra viktigast och lära oss att prioritera.Vi måste också våga hävda att alla inte kan få alltingpå en gång.Den här debatten ger ju också en bild av svenskpolitik. Det kan ju vara bra att sätta det i relation tillvad vi upplever i världen runtomkring oss. Vi är gyn-nade. Vi är lyckligt lottade. Vi har det bra förspänt påmånga sätt. Att som statsminister börja en sådan härpartiledardebatt utan att uttrycka glädje över det somhar skett på vore fel. Det som har hänt, närytterligare en kommunistdiktatur har fallit, är natur-ligtvis en framgång för demokratin och för tanken attvi alla i hör ihop och ska samarbeta för attbygga en världsdel tillsammans.Vi kommer att arbeta aktivt för detta inom EU ochvi kommer också att göra det bilateralt med den nyaregimen i Belgrad.Mina tankar är en sådan här dag också i , därfredsprocessen nu är i ett utomordentligt kritiskt läge.Det är lätt att känna pessimism. Jag ska erkänna attjag till naturen är optimistisk och har trott i detlängsta, efter att ha kunnat följa fredsprocessenspraktiska arbete på mycket nära håll, att vi nu skullefå ett genombrott. Men den senaste veckans utveck-ling har fått mig att känna pessimism, dock icke upp-givenhet. Så länge fredsarbetet inte är brutet definitivtfinns fortfarande hopp.Det är klart att vi fäster förhoppningar vid det somUSA kan göra för att återigen närma parterna tillvarandra. Kan göra någonting i den här pro-cessen, ska vi göra det. Vi söker inte aktivt någonroll, men vi kan spela en roll. I så fall ska vi natur-ligtvis bygga vidare på den goda tradition vi har avutmärkta relationer med israeler och med palestinier,så att de kan nå den fredsuppgörelse som krävs för attde ska kunna leva tillsammans i var sin stat, menockså i varandras stater, leva tillsammans och på såsätt skapa fred i den del av världen som vi kallar förMellanöstern. Det som händer just nu i Mellanösternär trots allt det som först fyller också en svenskstatsministers tankevärld.Det är klart att man också ska säga några ord omfolkomröstningen i . Det var en motgång föralla som vill ha ett danskt medlemskap i . Jagtror att det hade varit bra. Men det danska folket sadenej och de sade tydligt nej.Jag har sagt, och det är regeringensuppfattning, att den svenska folkomröstningen inteavgörs av hur danskarna röstar. Vi avgör själva när viska gå till folkomröstning. Det är vårt beslut ochingen annans.Vi har sagt att vi först ska veta att lönebildningenfungerar i vårt land på ett sådant sätt att vi får avtalsom är på en konkurrenskraftig europeisk nivå. Vi harsagt att vår konjunktur ska ligga i fas med iövrigt. Vi har också sagt, och det är viktigt, att vi skasöka medlemskap när det är bra för ekono-miskt och politiskt, dvs. när vi kan utveckla vårt land,bygga vidare på välfärd och sammanhållning medhjälp av ett sådant medlemskap.Tidpunkten för folkomröstningen avgörs av dessafaktorer. Det finns ingen som helst anledning attsätta ut den tidpunkten. Det vore att byta strategi, ochdet vore att förbyta den prövande attityd som vi harmot någonting annat, som jag tror skulle resultera ivåldsamma konflikter i vårt eget land.När väl det är sagt kan man säga att vi vet att detsom handlar om , som handlar om Mella-nöstern och som handlar om EMU är det vi kommeratt få syssla med under vårt ordförandeskap i EU,som börjar vid kommande halvårsskifte. Det är denstörsta uppgift en svensk regering har tagit på sig i ettinternationellt samarbete. Det är en svår uppgift. Denär oerhört stimulerande. Det är med glädje vi går tillarbetet, men naturligtvis också med denrespekt och den skärpa som krävs för att göra braifrån oss när vi nu tillsammans ska föra EU:s dagord-ning vidare framåt.Detta ligger trots allt framför oss. Det kommer attdominera den kommande tidens arbete. Jag vill hasagt det, därför att det här är det verkligt stora.Inrikespolitiskt tror jag att den händelse som merän något annat kommer att markera vattendelare isvensk inrikespolitik inträffade , när de tre huvudorganisationerna påden fackliga sidan, TCO, och LO, kallade gemensam presskonferens och talade om hur desåg på arbetstiderna. Därmed är det naturligtvis ocksåett uttryck för hur deras medlemsförbund uppfattarsaken. Självklart.Det var ett förslag som var modernt, ett förslagsom bygger på att den enskilde ges rätt att påverka,att den enskildes valfrihet ökar. Det var ett förslagsom trots måttliga sänkningar av arbetstid, om detutnyttjas på rätt sätt, kan vara ett verksamt verktyg ikampen mot stress på arbetsplatserna.Det intressanta med detta förslag är att jag tror attdet kommer att samla en ganska bredparlamentarisk uppbackning. Jag tror också att detkommer att föras fram till av regeringen.Vi har inte studerat det i alla detaljer . Men ihuvudsak är det en ståndpunkt som jag tycker ärvettig och som jag också tror att regeringen kommeratt finna vettig.Det vi ska reflektera över är vad detta är ett ut-tryck för. Det är de fackliga organisationerna somsätter dagordningen. När såg vi senast i svensk inri-kespolitik en situation då de fackliga organisationernaplacerade en fråga överst på dagordningen som sedankom att dominera en partiledardebatt. Vi får gå tillba-ka ett tjugotal år i tiden innan vi hittar en sådan situa-tion.Vad är det som har hänt som gör att de fackligaorganisationerna har återvunnit den ledande rollen isamhällsdebatten?Det som har hänt är att relationerna i det svenskasamhället har förändrats i och med att arbetslöshetenhar tryckts tillbaka och är på väg att försvinna ur detsvenska samhället. Men låt mig parentetiskt lägga tillatt debatten inte av någon har kopplats till attdet fortfarande finns hundratusentals arbetslösa iSverige. Även om vi når öppen arbetslöshet ochkan raljera med dem som inte trodde att det var möj-ligt är vi inte nöjda där. Vi ska vidare mot full syssel-sättning, självklart. Det måste vi komma ihåg. Detfinns drygt 600 arbetslösa per varje riksdagsman härinne. De måste finnas med i debatten också i fortsätt-ningen.Men riktningen är tydlig. Arbetslösheten faller.Och när den faller förändras maktrelationerna påarbetsmarknaden. De fackliga organisationernas styr-ka växer. Hur de har kraft och förmåga att utnyttjaden styrkepositionen kommer att avgöra väldigtmycket av framtida konkurrenskraft och hurlänge vi kan dra ut på den goda konjunkturen. Hur vifrån denna kammare förmår att samspela med defackliga organisationerna kommer att vara en avgö-rande faktor för hur vi kan se till att reformdagord-ningen förs framåt.För tio år sedan var det flexibilitet, ökade lö-neskillnader och systemskifte som gällde. Det varingen som talade om fackliga organisationer i dennakammare då. är det full sysselsättning, det ärjämlikhet, det är reformer som vi talar om. Då är detett läge då de fackliga organisationerna är med ochsätter dagordningen.En del beskriver det här som gammalmodigt ochtycker att det är en skrämmande utveckling. Jag harväldigt svårt att förstå det perspektivet. Det är väl gottför om arbetslösheten försvinner. Det är välbra för vårt land om vi kan fördela de frukter somskapas i arbetslivet på ett sådant sätt att människorupplever det som rättvist. Det är väl bra om vi kanlaga revorna i välfärden. Det är väl bra om de änd-ringar vi gör i skatterna sker på ett sådant sätt att detökar rättvisan i samhället.Klyftor, motsättningar, orättvisor är omodernt.Det som är modernt i ett samhälle som vill gå framåtoch satsa på att frigöra människor är att de ska upple-va sammanhållning, trygghet och solidaritet. Det ärett modernt samhälle. Det är det vi nu har möjlighetatt återigen börja bygga på i , just därför att vihar pressat tillbaka arbetslösheten. Det är en enormförändring i samhällsklimat och i politiska styrkeför-hållanden. Det är därför som fackens konferens förnågra dagar sedan troligen kommer att sätta dagord-ningen för det vi diskuterar i den här kammaren underganska lång tid.Jag hälsar en sådan utveckling med tillfredsstäl-lelse. Men jag kommer inte på något sätt att vara enpart som bara levererar eller går med propositionersom organisationer tycker är vettiga. Vi ska ocksåväga in ett vidare perspektiv än det som de fackligaorganisationerna kan göra. Men de kommer att på-verka dagordningen på ett helt annat sätt än förut,därför att vi håller på att knäcka arbetslösheten.Det är klart att jag hade varit glad om och - de har båda repliktid kvar- hade varit lika modiga som . Hantog tillfället i akt att säga ifrån mot de politiker somdröjer sig kvar och som kommer tilluttryck i motioner. Det är dessa jätteli-ka skattesänkningar! Det går inte att sänkaskatterna på det viset och sedan låtsas som att manska förbättra situationen i vården och skolan. Mankan inte få båda sakerna, och framför allt kan maninte få dem . Det inser uppenbarligen Cen-tern. Det borde också en socialliberal person förstå,och det borde också en socialkonservativ personförstå. Varför inte ta debatten från talarstolen nu ochgöra klart var ni står någonstans på samma tydligasätt som gjorde för del. Detvore välgörande för svensk inrikespolitisk debatt.Vi har framför oss av reformer. När jag sä-ger det ligger alltid i botten en bestämd uppfattningatt de statsfinansiella och offentliga ekonomiska re-striktionerna alltid finns där. Jag bedömer nu att vihar ett läge som vi kan utnyttja för att faktiskt genom-föra reformer. Vi har talat om arbetstiderna i arbetsli-vet. Det är en vettig arbetsskadeförsäkring. Vi kom-mer att justera taket i a-kassan. Vi kommer att satsamer och mer på kompetensutveckling för dem somhar ett arbete och för dem som finns i olika funktioneri svenskt näringsliv. Det kommer att vara en bredansträngning att utveckla arbetslivet i det läge vi nubefinner oss i. Det finns de som har sagt här - AlfSvensson uttryckte det ganska väl - att det finns enrisk framför oss med arbetskraftsbrist. Vi kommer attpressa tillbaka arbetslösheten. Men när det är gjortkommer vi att ha en situation med bristpå arbetskraft. Hur kombinerar vi det med männi-skors vilja att förfoga mer över sin egen tid? Hurkombinerar vi det med ansvarsfulla lönerörelserframöver? Det här är fackens stora svåra uppgifttillsammans med arbetsgivarna. Det är också politi-kens uppgift att samspela på ett sådant sätt att vimaximalt behåller konkurrenskraft.Sedan har vi samhället i övrigt - barnen. Vi kommer att få rättvisataxor i barnomsorgen. Vi kommer att få en allmänförskola för fyra- och femåringar.När jag lyssnade på anförande blevjag upprörd. Jag övervägde t.o.m. att begära replik.Det är inte rätt att beskriva barnomsorgen som syssel-sättningsåtgärder för vuxna. Det är kränkande. OmAlf menade så vill jag att han förklarar sig.Om det inte var så menade tycker jagatt vi ska rätta till det och lägga det åt sidan. Barnom-sorg, förskola, är en pedagogisk verksamhet i den tidav ett barns livsutveckling där man är mest mottagligför framför allt språkutvecklingen. Att betrakta arbetemed barn i de åldrarna som en sysselsättningsåtgärdför vuxna är utomordentligt förvånande. Det är nästansensationellt att det sägs från denna talarstol.Här har vi framför oss en allmän förskola för fyra-och femåringar. Vi har en satsning på skolan - femmiljarder extra. Det är väl bra då att vi tycks få enuppslutning kring den politiken.Lars vill veta vad vi menar med vux-na. Vad vi tappade var alla de vuxnaprofessionella som finns i skolans värld, och harfunnits i skolans värld, som underlättar lärarens ar-betsuppgifter. Det är talpedagoger, kuratorer, skol-sköterskor, fritidsledare. Men också speciallärare harförsvunnit. Det är fråga om alla dem som gör detmöjligt att driva en skola som är sammanhållen, däralla barn har rätt att vara med och där barnen mötsutifrån sina behov och förutsättningar. En sådan skolakräver att vi faktiskt har personal som klarar av attmöta varje barn individuellt. Det kräver inga småresurser. Tvärtom är det fråga om omfattande insat-ser. vill vi styra under de när-maste åren till skolan. Det är bra om vissa vill göradet snabbare än vi. Men det här är vad vi tror är möj-ligt för oss att göra just , inte minst med tanke påatt det utöver reda pengar krävs att det finns personersom är beredda att gå in och arbeta i verksamheten.Barnen kommer verkligen att stå i centrum.