prot · GN09101 · 2000-04-27 00:00:00 — Och alla har vi väl vår egen bild.Jag har en bild väldigt nära som jag vill förmedla.Jag tog tunnelbanan till en förort. Där satt en kraftigtberusad far med sin lille pilt till son. Han var kanskefyra, . Det var kanske inte så ovanligt, men detsom satte sig på min näthinna var hur den här pojkenreagerade. Han var som en pappa åt sin pappa. Denhär lille killen såg till att pappan fick med sig pake-ten, fick ordning på sin tillvaro och kunde komma avtunnelbanan. Då tänkte jag: Hur många ser det härbarnet?I det materialistiska och sexualiserade samhällesom vi faktiskt lever i är det de utsatta barnen somblir offren för både psykiska och fysiska övergrepp.Kristdemokraterna har varit drivande när det gällersituationen för barn till missbrukande föräldrar. Där-för ser vi fram emot de utredningar som pågår. Vi serockså fram emot den skrivelse som kommer i maj.Det är allas vårt ansvar att följa hur kommunernaprioriterar resurserna till verksamhet som riktar sigtill utsatta barn till missbrukare, de s.k. glömda bar-nen. Vi kommer fortsättningsvis att följa vad dessautredningar ger för besked och vilka åtgärder somgörs när det gäller förebyggande insatser för utsattabarn.Herr talman! Trots engagemanget, mångas välta-lighet och de skrivna orden i betänkande, handlings-planer och skrivelser såg jag en träffande rubrik: Låtinte politisk passivitet hindra hjälp till barn som mårdåligt! Den stod i Kommun-Aktuellt i december1999. Debattartikeln inleddes så här:Psykosociala problem hos barn och ungdomar ärdet mest betydelsefulla folkhälsoproblemet vi har.Den här artikeln är skriven av en person som harstor barnkunskap och som var ordförande i , som lämnade sitt slutbetänkande Detgäller livet 1998. Det har fortfarande inte kommitnågon proposition.Skribentens slutsats i artikeln var att det politiskaarbetet på central nivå i viss mån saknar allvar, lång-siktighet och uthållighet. råkar det dessutom den-na gång handla om psykosociala problem hos barnoch ungdomar. Det är det samhällsproblem somframöver kan komma att förorsaka det största bort-fallet räknat i levnadsår med sänkt livskvalitet, ned-satt arbetsförmåga och psykiskt lidande. Det är medandra ord det mest betydande folkhälsoproblemet vihar.Vilken medicin och vilken lösning har regeringenoch samarbetspartierna på kort sikt? "Mixmaxtaxa"!Vart tog "barnets bästa"-perspektivet vägen?Vi kristdemokrater tar i vår reservation upp attpsykisk ohälsa måste förebyggas genom att godauppväxtvillkor skapas för alla barn samt att särskiltstöd ges till dem som befinner sig i riskzonen för attutveckla psykisk ohälsa. För att kunna påverka pånationell nivå behövs det en samordning och, precissom tog upp, konsekvenser av debesluten inom andra sektorer än just den som handlarom barn.Vi tycker att det behövs en samordning med ef-fektiva styrmedel, opinionsbildning, utbildning ochuppföljning av insatserna. Barnens situation måste sesur ett helhetsperspektiv, och därför måste samord-ningsfunktionen för barnfrågor inom de olika depar-tementen förstärkas. Vi tycker faktiskt att frågan omatt inrätta ett särskilt departement med ansvar förbarn- och ungdomsfrågor bör utredas närmare.Rubriker som "utbrändhet", "gått i väggen" och"ökande antal sjukskrivningar", som tyvärr drabbarmånga människor i alla samhällsklasser, når oss dag-ligen. Vart har barnperspektivet tagit vägen i de härrapporteringarna? Vet vi egentligen hur många barnsom påverkas av föräldrarnas stressituation?Familjen är grunden i politik.Jag blir faktiskt glad när jag läser om en framtids-forskare som säger att relationer och familjeliv kom-mer att bli viktigare och att det inte är otänkbart att vifår ett trendbrott i skilsmässostatistiken. Barn somväxer upp i trasiga familjer värderar sina relationerhögre och ser det som väldigt viktigt att hålla ihop sinegen familj.Det här ger hopp för framtiden.Herr talman! Jag vill också ta upp lite om vårt sär-skilda yttrande när det gäller sexuellt utnyttjande avbarn. Den nationella handlingsplanen mot kommersi-ell sexuell exploatering av barn, som har antagits avriksdagen 1998, har fått en kraftig kritik för att den ärdåligt underbyggd, allmänt hållen och i stora styckensaknar tidsramar, konkreta förslag och mål. har ettlöfte givits om att den kommer att ses över. Vi serfram emot de här skrivningarna, och vi tycker ocksåatt utskottet på ett mycket bra sätt har tagit till sigvåra olika yrkanden. Jag hoppas att vi får se resultatav det.I handlingsplanens inledning, som den ser ut , står det att är ett land där kommersiellsexuell exploatering av barn förekommer i mycketringa omfattning. Men problemet är ju inte begränsattill ett fåtal beslag i vårt land, utan det är bekämp-ningen av problemet som är begränsad. Det är resur-serna för att bekämpa det här som är begränsade. Deträcker inte med att följa upp och bevaka utvecklingenpå det nationella planet. Det behövs kraftfullainsatser och ekonomiska resurser för att man på allvarska kunna kartlägga förekomsten av sexuell exploate-ring av barn i . Jag har massor av artiklar närdet gäller just sexuell exploatering av barn, och det ärprecis som regeringen skriver i handlingsplanen: Ettenda barn som utsätts för kommersiell sexuell explo-atering är ett barn för mycket. Tack, herr talman!Anf. 227 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservation nr 1 men står självfallet även bakom övri-ga reservationer där förekommer.Herr talman! Alla barn vill bli sedda och få be-kräftelse från vuxenvärlden. Vi har alla en ambitionatt som föräldrar ge våra barn trygghet, självförtroen-de och förmåga att sätta gränser. Men ibland räckerinte föräldraskapet till, och det är då ett gemensamtansvar att vi stöder och hjälper barnen och familjernanär problemen hopar sig. Hur våra barn och ungdo-mar mår är till stod del beroende av hur vi vuxna mår.Många barnfamiljer har haft detjobbigt med arbetslöshet och försämrad ekonomisamtidigt som vi har gjort stora besparingar inomframför allt . när vi återigen kan dis-kutera i termer av något ljusare ekonomi är det viktigtatt göra satsningar på att återföra resurser till basverk-samheter som barnomsorgen, skolan och familjerna.Nu aviseras också en hel del satsningar på barnenoch familjerna, något som välkomnar.Ett av huvudnumren, maxtaxan, klargör dock myckettydligt den ideologiska skillnaden mellan å ena sidansocialistisk familjepolitik - som numer ivrigt stöds avMiljöpartiet - där det är staten och inte föräldrarnasom ska styra över barnens omsorg, och å andra sidanden familjepolitik som står för, som gerstöd i föräldraskapet men inte övertar ansvaret föruppfostran och utveckling.En bra familjepolitik utgår från familjers olikaförhållanden och styr inte in alla i samma mall. Enbra familjepolitik bygger på valfrihet, flexibilitet ochrättvisa. Familjepolitiken ska ge föräldrarna möjlighetatt stödja sina barn till att bli kreativa och självständi-ga individer, inte diktera villkoren för omsorg ochuppfostran. Det är enligt vår uppfattning i första handföräldrarnas ansvar. vill vara med ochbygga ett samhälle som litar på familjen, samtidigtsom det ska finnas ett stöd vid kriser.Det är viktigt med en gemensam grundsyn för alltarbete med barn och ungdomar. FN:s konvention ombarns rättigheter ska vara den självklara utgångs-punkten. Dess grundsyn om barns rätt att åtnjutarespekt för sina rättigheter, principen om barns bästa,om vikten av att lyssna till barnet och om dess rätt tillliv och utveckling ska genomsyra alla beslut som rörbarn. Barn är ju inte miniatyrupplagor av vuxna, utanindivider med egna unika behov. De måste mötasmed respekt och få känna gemenskap, delaktighet ochtillit. Barn måste få vara barn med tid för lärande,kravfulla aktiviteter och lek, men de måste ocksåtillåtas få lugn och ro.Herr talman! har , liksom tidigare,hävdat att den ekonomiska politiken bör kompletterasmed ett barnperspektiv. Vi anser att det i den statligabudgeten bör finnas en särskild budgetbilaga, därfrågor som rör barn och ungdomar redovisas. Detskulle enligt vår uppfattning ge ett starkare stöd förarbetet med att tydliggöra barns rätt och hur olikaförslag och beslut påverkar barnen. Att användanyckeltal som är jämförbara år för år är ett sätt atttydliggöra hur barnens situation förändras.Regeringen har tidigare uttalat att kommunernaoch landstingen ska upprätta system för att kunnafölja upp hur barnens bästa förverkligas i det kom-munala arbetet. Regeringen bör göra likaledes, och ettsätt är att tillfoga en särskild barnbilaga till budgeten,där frågor som rör barn och ungdomar redovisas.För mig är det inte oviktigt vilken teknik som an-vänds. Det är viktigt med en teknik som gör att manintegrerar barnfrågorna, att de genomsyrar all verk-samhet. Därför är jag till skillnad mot socialutskottetsordförande inte till freds med att en barnskrivelseskulle ersätta en budgetbilaga inriktad har barns och ungdomars psykiskaohälsa uppmärksammats. av barnen visar någongång olika allvarliga symtom på psykisk störning. Dethandlar dels om barn- och ungdomspsykiatriska till-stånd, dels om relationsstörningar och individer somutsatts för övergrepp eller barn till utsatta riskgrupper.Den stora och tyvärr ökande psykiska ohälsanbland våra barn och ungdomar är ett stort problemsom berör såväl individerna och familjerna som sam-hället. Särskilt familjens ställning och föräldrarollensstora betydelse återkommer ständigt i olika utred-ningar som presenterats. Utvecklingen är fullständigtoacceptabel. Inget, absolut inget, gör så ont och är såfel som när barn och ungdomar far illa.I samverkan behöver stödet till barn, ungdomaroch även vuxna med psykiska störningar utvecklas.Vårdkedjorna måste fungera bättre. Barn- och ung-domspsykiatrin måste utvecklas och barns och ung-domars rättigheter i olika lagstiftningar skärpas. Fö-rebyggande insatser är avgörande, bl.a. elevvårdandesatsningar och ungdomsmottagningar. Anorexi ochbulimi är exempel på mycket allvarliga ungdoms-sjukdomar som måste tas på största allvar.Jag och har på olika sätt tryckt påför att så mycket som möjligt av Barnpsykiatrikom-mitténs betänkande Det gäller livet ska leda till kon-kret handling. Det är utlovat att det ska komma en delförslag på det området, även om de inte kommer i enseparat proposition. Det kommer vi att noga följa ochsöka påverka så att det får en bra utformning.Centerpartiet har även i motioner tagit upp barntill psykiskt sjuka respektive barn med missbrukandeföräldrar. Dessa barn behöver stöd och kunskap omatt de inte är ensamma om problemen. Kunskaps- ocherfarenhetsutbyte och metoder i behandlingsarbetetbehöver utvecklas. Frivilligorganisationer, som görmycket viktiga insatser, behöver stödjas mer. Vipekar på behovet att se över anmälnings- och upp-giftsskyldighet i olika lagstiftningar. Det kärvs åtgär-der såväl inom psykiatrin som inom socialtjänsten.Vi har även i dagens betänkande aktualiserat be-hovet av en översyn av LVU, lagen om vård av unga,som jag vet redan pågår. Vi har, tyvärr i reserva-tionstext, pekat på att det finns anledning att undersö-ka om barnperspektivet har fått ett reellt genomslag isocialtjänstens arbete och om anmälningsplikten,enligt 71 § socialtjänstlagen, fungerar tillfredsställan-de och att vid behov vidta åtgärder. Vi har även ireservationer påtalat betydelsen av ungdomsmottag-ningarnas verksamhet och föräldrautbildningen.Herr talman! vill medverka till ettbarnvänligare samhälle och en familjepolitik som gerstöd i föräldraskapet men som inte övertar ansvaretför uppfostran och utveckling. vill attdet offentliga stödet till barnomsorgen ska nå allabarn. Samhällets stöd ska finnas vid kriser i olikaformer. Den ökande psykiska ohälsan bland barn ochungdomar måste snabbt åtgärdas. Vi behöver, herrtalman, ett tydligare barnperspektiv inom all verk-samhet. Det är något som vi centerpartister aktivt villmedverka till.Anf. 228 () replik:Herr talman! tar i sitt anföran-de upp att maxtaxan och den reform som är koppladtill den inte skulle innehålla ett barnperspektiv. Dåvill jag säga till att det som hän-der när maxtaxereformen införs är att t.ex. barn tillarbetslösa, det jag brukar kalla jojo-barn, som går inoch ut ur barngruppen, får ha kvar sin plats. får devara i barngruppen om mamma och pappa har arbete.Har inte mamma eller pappa arbete slängs de ut. And-ra jojo-barn, som inte har rätt att behålla sin da-gisplats när de får syskon, men är välkomna tillbakanär syskonet har nått en viss ålder, kommer att harättigheten, om föräldrarna vill det, att ha kvar sinplats i den grupp de umgås i . Det är någotsom jag tycker innehåller ett stort mått av just barn-perspektiv.Maxtaxereformen innebär också att den som villhar alltså rätt att utnyttja en dagisplats. Vi inför all-män förskola från, om jag minns rätt, 2002 för fyra-fem-åringar. Vi utvidgar den generella välfärden såatt barn som vill delta i en allmän förskoleverksamhetockså har den rättigheten.Jag har lite svårt att förstå var barnperspektivetsaknas i detta, särskilt som det finns en rad utredning-ar som visar att barn som har haft tillgång till denallmänna förskolan har också ett försprång när de nårskolan framför barn som inte har haft tillgång till ellerrättigheten att delta i viss pedagogisk verksamhet. Dethar varit viktigt och utslagsgivande inte minst förbarn som har kommit från grupper som inte har så brasociala omständigheter kring sig.Anf. 229 () re-plik:Herr talman! Jag sade mycket tydligt att det fannssatsningar på barn och barnfamiljer som vi från Cen-terpartiet hälsar med tillfredsställelse. De tre förstaexemplen är bra förslag. De handlar om arbetslösasrätt att ha sina barn på dagis eller i barnomsorg, dehandlar om rätten att få vara kvar när syskonet kom-mer till världen och de handlar om en allmän förskolaför fyra-fem-åringar. Vi harlänge drivit de förslagen, och vi tycker att de är helträtt. Där har vi ingen annan uppfattning.Den andra delen jag åsyftar i maxtaxan tycker jagär orättvis. Den ger stora statliga subventioner till ettvisst antal barn. Den når inte alla, och det är orättvist.Den gynnar höginkomsttagarna. Jag har flera exem-pel på att det är de med de höga inkomsterna sommed maxtaxeförslaget får de största förbättringarnaekonomiskt sett, och det ger ingenting till t.ex. deföräldrar som väljer att stanna hemma . Defår inte komma i åtnjutande av de statliga miljardersom satsas på övriga. Vi tycker att det är ideologisktsett alldeles galet. Vi vill ju satsa på valfrihet, och vitycker att alla barn är lika mycket värda.Anf. 230 () replik:Herr talman! Vad jag förstår anser inte KennethJohansson att det är ett bra barnperspektiv att manökar möjligheten för alla att ha sina barn på dagis.Även om taxereformen innebär att de med höga in-komster får sina avgifter sänkta mer än de med lågainkomster, ska detta möjliggöra för alla att det inteska vara ett ekonomiskt hinder att utnyttja den rättig-heten som öppnas att ha sina barn i förskola.Jag blir lite konfunderad. Hela resonemanget ut-går från hur mycket vuxna tjänar respektive förlorarpå maxtaxereformen. Hela reformen bygger på barn-perspektivet, dvs. förskolans pedagogiska verksamhetbör öppnas för alla som så önskar. bör den bligenerell och avgiftsfri. Det är barnperspektivet.De ekonomiska effekterna för vuxenvärlden gårdet att diskutera och ha olika åsikter om. Men måletär att förskolan ska bli öppen, tillgänglig och fri föralla som så önskar, liksom är det i dag.Jag har en fråga. Den gäller Barnpsykiatriutred-ningen och förhoppning om att utredningensförslag ska resultera i förslag i . Jag harblivit nyfiken eftersom har sagtatt förslagen är på gång. Det är något jag själv intekänner till. Det är anledningen till att vi har lagt framen reservation i frågan som har valt att intestödja. Vi menar att förslagen från Barnpsykiatriut-redningen bör genomföras. hartydligen information som jag inte har. Då är jag nyfi-ken på var förslagen finns som ska läggas fram. Ibetänkandet redovisas nya utredningar.Anf. 231 () re-plik:Herr talman! Först och främst är jag vän av dagisför de familjer som önskar dagis. Jag är vän av att haen sextimmarsdag eller en fyratimmarsdag så attfamiljen får mer tid för barnen. Maxtaxan stimulerarprecis motsatsen. Det är mindre tid med barnen ochmera tid för barnen på dagis. Det är vad maxtaxanstimulerar.Jag säger inte att detta är fel för de familjer somvill lösa situationen så, men detta saknar en stor in-grediens av valfrihet och gynnar definitivt inte demsom vill hitta enklare, kooperativa lösningar där devill göra egna insatser eller om de vill stanna hemmanågot år. Det är orättvist, och det ger mycket till demsom redan har. Vi ska ha en familjepolitik som gervalfrihet om familjen, föräldrarna och barnen, ärnöjda med hur de har byggt upp sin omsorgsform. Dåblir det den bästa lösningen för barnen, och det är dåsom barnperspektivet slår igenom.Sedan var det . Jag väckteen interpellation till socialministern för ett par måna-der sedan. Han redovisade att det inte kommer någonseparat proposition. Däremot finns det förslag somkommer på andra områden. En viktig del är den över-enskommelse som och Socialdemokraternaär i slutfasen av att jobba fram för att presenterasinom . Där ingår det viktiga delar, dvs. hurkommuner och landsting kan stimuleras till att satsapå att förbättra den psykiska ohälsan bland barn. Jagär glad och positiv till att ha varit med och medverkattill detta.Anf. 232 ():Fru talman! I det här betänkandet har jag någrayrkanden som berör omhändertagande av barn. Degäller översyn av lagstiftning, rätt till familjerådslagoch syskonplacering. Det här är yrkanden som jag haråterkommit till och som jag kommer attåterupprepa eftersom jag anser att de är viktiga ochnödvändiga förändringar.Riksdagen har tidigare fattat beslut som till vissdel förbättrar situationen för de familjer som harhamnat i ett läge där ett omhändertagande av barnövervägs. Det gäller beslutet att i förstahand ska överväga en placering i barnets släkt ellernätverk. Men förändringen har långt ifrån slagit ige-nom i alla kommuner. Vid en länsstyrelse har manäven påpekat att man som tillsynsmyndighet inte harnågon möjlighet att tvinga en kommun att följa denya reglerna. Man kan inte vidta några sanktionerutan måste nöja sig med att försöka tala kommunentill rätta. Det är en stor svaghet i systemet om till-synsmyndigheten inte har några sanktionsmöjligheter.Även under det år som har gått sedan vi sist hadedessa frågor uppe till behandling har jag kontaktats avett antal familjer som har beskrivit den svåra situationde har hamnat i då deras barn har eller ska omhän-dertas. Återigen har jag fått beskrivningar på utred-ningar där de berörda uppger att allt som talar motdem målas i de svartaste färgerna och att allt som kanvara positivt eller talar till deras fördel utelämnas. Jaghar hört detta så pass att det verkaringå i utbildningen att hantera utredningar så.Vi vet ju också att och många somarbetar med dessa frågor har varit kritiska till hur denhär sortens utredningar ibland genomförs.Jag återupprepar därför mitt tidigare krav om entydlig lagstiftning som reglerar omhändertagandetoch utredningsförfarandet när barn ska omhändertas.Jag ser detta som en viktig rättssäkerhetsfråga. Detfår inte bli fel när barn och barns närstående utsättsför så här allvarliga ingripanden från samhället -ingripanden som tyvärr är nödvändiga.Rätt till familjerådslag är ett annat krav som vihar. I många kommuner använder man sig nu avfamiljerådslag. Alla utom en av de familjer som variti kontakt med mig har varit positiva till familjerådsla-get. Problemet är att inte alla kommuner ger de anhö-riga den här möjligheten. En del kommuner vill fort-sätta att självständigt utreda och komma med egnaförslag till åtgärder. Det är då som många familjerkänner sig utestängda, missförstådda, överkörda ochtotalt maktlösa.Vi i tycker att tiden nu är mogen attutveckla familjerådslaget till en rättighet. Det får intevara den enskilde tjänstemannens val av arbetsmetodsom ska avgöra om de närstående ska få vara delakti-ga eller om de ska utestängas. Jag anser att de anhöri-gas delaktighet är en viktig del av rättssäkerheten.I de fall där det finns en konflikt mellan familjenoch ska man, anser vi, även vid enomprövning av äldre fall ges möjlighet att användasig av familjerådslag. Jag vet att många efterlyser denmöjligheten.Fru talman! När det gäller syskonplacering anservi att man måste eftersträva att placera syskon i sam-ma familjehem. Om det inte är möjligt ska syskonen,anser vi, inte placeras längre från varandra än att dekan ha någotsånär normal kontakt.Ett barn som omhändertas måste ha samma rättig-heter som andra barn när det gäller att träffa ellerkontakta sina anhöriga när hon eller han vill det,såvida det inte finns mycket starka och speciella skälsom talar däremot. Vi vet att många barn känner sigstraffade på grund av olika restriktioner - restriktio-ner som de ibland inte själva förstår. Det kan vararestriktioner om att de bara får ringa till sina anhörigaen gång eller en gång . Detfinns många konstiga restriktioner när de ska träffas.Det gäller även anhöriga som står en bit bort från denfamilj där problemet finns.Fru talman! Tyvärr är det många barn som far illai samhället . Det kan handla om missbruk ihemmet eller om att barnen själva missbrukar. I det barn som testar drogeroch som hamnar i gäng där busstreck utvecklas tillungdomsbrottslighet. är det ingen sompå ett tidigt stadium tar tag i de här ungdomarna.Föräldrarna och skolan räcker kanske inte till.Vi anser att det bör etableras ett bättre samarbetemellan barnhälsovård, förskola, skola, socialtjänstoch polis för att man på ett tidigt stadium ska kunnata tag i de ungdomar som lever i riskzonen och verk-ligen ge dem en chans. Det här tar vi upp i reserva-tion 6.Fru talman! Jag nöjer mig med att yrka bifall tillreservation 17 som handlar om familjerådslag. I öv-rigt står jag bakom våra reservationer i betänkandet.Anf. 233 ():Fru talman! Den konvention om barns rättighetersom antog den 20 november1990 och som ratificerades av året därpå gerbarn, inte minst utsatta barn, ett starkt stöd. I artikel 3i konventionen skriver man att barnets bästa skakomma i främsta rummet vid alla åtgärder som gällerbarn. Principen bygger på två grundläggande tankar:att barn har fullt och lika människovärde och alltsåinte är mindre värda än vuxna samt att barn är sårbaraoch behöver särskilt stöd och skydd - för att kunnaåtnjuta sitt fulla människovärde.Folkpartiet anser att ska ge-nomsyra allt arbete som direkt eller indirekt rör barnsåväl på det nationella som på det internationellaplanet. Av detta följer att alla barn ska ha rätt till engod tillsyn och omsorg samt utbildning anpassad tilldet enskilda barnets behov, förmåga och förutsätt-ningar. Föräldrars ansvar för sina barn utgör härgrunden för att nå målet men föräldrar kan behövaråd, hjälp och stöd för att klara sin uppgift.Barnens situation påverkas av flera sinsemellanoch av varandra oberoende beslut i riksdag, kommu-ner och landsting. liberalerna anser att detbehövs en utredning som genomför en översyn av hurbarnen påverkas av alla sammantagna transaktioner,parallella system, olika bestämmelser m.m. som berörbarnfamiljerna mellan kommunen, staten, landstingenosv. ; detta för att finna en helhetssyn, minska margi-naleffekterna och ta bort onödiga kilar i systemetsamt säkerligen spara pengar och göra systemet bättreoch smidigare för barnfamiljerna.Utskottets majoritet anser inte att en sådan utred-ning är nödvändig utan att den antagna strategin föratt genomföra samt Barnombuds-mannens ansvar för att såväl samordna detta arbetesom bevaka att barns och ungdomars intressen i olikasammanhang räcker till. Jag delar inte den uppfatt-ningen. Om vi ska nå målet med barnkonventionenoch stärka barnens ställning är en utredning och ensamordning nödvändig.Fru talman! Eftersom vi tyvärr inte kunde vara re-presenterade i utskottet vid justeringstillfället ber jagatt nu få yrka bifall till motion 263.