prot · GN0987 · 2000-03-28 00:00:00 — Syftet med kommitténsarbete är att ange vilka folkhälsoproblem som är mestangelägna att lösa och hur man ska gå till väga.Kommittén ska formulera en vision med mål ochstrategier för ett hälsovänligt samhälle, inbegripetbåde den materiella och den icke materiella välfärden.Man avser att ta fram strategier för hur samhälletssamtliga aktörer inom området ska arbeta för att till-sammans skapa detta samhälle. Detta inbegriper såvälstatlig som och regional nivå. Kommitténska slutföra sitt uppdrag . Därefteravser regeringen att återkomma tillriksdagen med konkreta åtgärdsförslag.Anf. 109 ():Herr talman! Först vill jag tacka ministern för sva-ret.Det var med avsikt som den här interpellationenlämnades på för attlyfta fram kvinnors hälsa i folkhälsoarbetet. Under-sökning efter undersökning visar att kvinnor, och dåsärskilt ensamstående lågutbildade kvinnor med barn,är en riskgrupp. De är oftare långvariga socialbi-dragstagare. Hos de yngre kvinnorna ökar de psykis-ka och psykosomatiska besvären. Till detta kommerökad tobaks- och alkoholkonsumtion. Det är ingetdirekt lysande utgångsläge. Det bästa vore att verkaför att människor inte hamnar i sådana här situationer.Nu kan inte problemen avgränsas till låginkomst-tagare. Även personer med god inkomst uppleverskadlig stress därför att man inte får tillräckligt medtid för familj, barn och återhämtning. Att detta sam-mantaget inte skapar trygghet hos barn som leverunder dessa omständigheter är uppenbart.I socialministerns svar lyfts fram några projekt,vilka i och för sig är vällovliga. Men jag tror inte attdet är tillräckligt. Komplexiteten i problemställningarrörande många kvinnors situation är så omfattande attåtgärder måste vidtas över ett stort fält.Nationella folkhälsokommittén säger i sitt delbe-tänkande att bland de grupper som drabbats av ned-skärningarna är just ensamståendeföräldrar. Det hade varit insiktsfullt att värna de sva-gaste grupperna, bland vilka ensamstående kvinnormed barn ingår, under denna tid.Barn och ungdomar är en annan grupp som ocksådrabbats av de gångna årens nedskärningar. I svaretpå min fråga om barns och ungdomars psykiska hälsalyfts en kommande resursförstärkning av hälso- ochsjukvården fram. Resursförstärkningen är som bekantett tänkt resultat av besparingar inom försvaret. Medett liknande resonemang kan man också komma framtill att man kan använda delar av förväntade intäkterfrån försäljning av Teliaaktier till stora investeringarpå bostadsområdet eller inom hälso- och sjukvården.Mycket av stressrelaterad ohälsa beror på bristan-de utrymme för egna val. Nationella folkhälsokom-mittén framhåller vikten av att man kan påverka sinegen situation. Det kan knappast sägas att valfrihetför den enskilde är det stora svenska kännetecknet.Snarare är det kollektivistiska tankegångar sompräglat samhällsutvecklingen till den grad att denenskildes möjligheter inskränkts. Möjligheter attpåverka sin egen situation relaterar givetvis till områ-den som utbildning, ekonomi, boende, familjebild-ning osv., men en del rör områden som inte enbart ärmateriella. En människas behov av sådant som intekan förmedlas av samhällsinstanser uppmärksammaslyckligtvis alltmer. Trygghet i sociala relationer,sammanhang i tillvaron och meningsfullhet kan ska-pas bara i gemenskap med andra människor. Dettaborde ingå som en naturlig del i folkhälsoarbetet.Nationella folkhälsokommitténs fortsatta arbeteska nu gå in i folkhälsoarbetets strukturer och leda tillförslag om hur framtida organisation och samver-kansformer ska se ut. På det lokala och regionalaplanet finns många aktörer, både offentliga och andra,t.ex. Sammantaget finns det ilandet stora resurser. Frågan är om dessa används påbästa sätt. Trots stora kampanjer och insatser av di-verse slag, exempelvis mot alkohol och droger, ärresultatet begränsat. Detta beror ofta inte på bristandekunskap utan på svagheter i själva informationsöver-föringen.Jag vill med anledning av detta fråga socialmi-nistern vilka möjligheter han ser att förbättra över-föringen av information till den enskilde. Anser mi-nistern att folkhälsoarbetet kan organiseras på ettannat sätt än som sker, ofta uppifrån?Anf. 110 ():Herr talman! Folkhälsan är ju oerhört viktig föross alla. har här räknat upp vilkamänniskor som speciellt ligger i riskzonen. Jag skainte i första hand beröra dem. Interpellationen berörju folkhälsoarbetet i stort, och vi är överens om att detkan göras mycket som ännu inte är gjort för en bättrefolkhälsa.Jag brukar ofta peka på tandvården som ett braexempel. Det går att förebygga ohälsa i munnen, får många hål osv., och detta lär vi barnen redanfrån början. Den sida av folkhälsoarbetet som jagskulle vilja ta upp är sekundärpreventionen, dvs. detförebyggande arbete som börjar när man hardrabbats av en sjukdom.Det kan gälla hjärtinfarkt, för att ta ett ganskavanligt fall. En person som kanske är stressad och harett antal riskfaktorer drabbas plötsligt av en hjärtin-farkt. Patienten blir naturligtvis oerhört ängslig överatt ha utvecklat sin hjärtinfarkt. De flesta vet om kan insjukna på nytt. Det är då mycket lättare attta till sig information om att man ska stressa mindre,sluta röka, äta lite mindre fett osv.Sekundärpreventionsarbetet ligger inte i förstahand under , utan det ansvarar förprimärpreventionen. Jag vill fråga socialministern:Ser socialministern att det sekundärpreventiva arbeteti blir sämre och att det inte prioriteras ute ilandstingen, där man har så oerhört mycket arbete attgöra - detta trots att man vet att det på denna väg ärlättast att påverka människor beteendemässigt?Vi känner oss väl alla lite kluvna - vi vet att vissasaker är farliga, men vi kan inte riktigt ta till oss det-ta. Ingen människa vet inte att det är farligt attröka, och likväl röker många människor. Man vetockså att det för den som får den första varningen, förden som känner att kroppen säger ifrån, är lättare attta till sig informationen.Min fråga till socialministern är alltså hur det se-kundärpreventiva arbetet i vårt land prioriteras i dag.Anf. 111 ():Herr talman! Socialministern har i sitt svar angettatt ohälsan fördelar sig olika mellan olika grupper ibefolkningen beroende på ålder, kön, var man bor ochom man är tjänsteman. Men, socialministern, detfinns en grupp av människor, främst kvinnor, sommer än andra drabbas av ohälsa - oavsett ålder, var debor eller vilket yrke de har. Det gäller den stora grup-pen anhörigvårdare.Den gruppen berör socialministern tyvärr inte isitt svar. Trots återkommande motioner och frågorverkar det svårt att synliggöra denna grupp. Jag tyck-er att socialministern tillsammans med oss andra härhar ett stort ansvar. Jag hoppas att socialministern harläst rapporten från . Av denframgår det tydligt att föräldrar och i synnerhetmammor till barn med funktionshinder drabbas avohälsa, såsom belastningssmärtor och psykisk utmatt-ning.8 av 10 mammor med svårt rörelsehindrade barnhar problem med belastningssmärtor. Andra häl-soproblem är psykisk utmattning och ofta återkom-mande spänningshuvudvärk. Också oro för barnet, föroperationer och för framtiden påverkar hälsan, liksomilska och maktlöshet vid kontakterna med myndighe-ter. av mammorna upplever att de harsämre hälsotillstånd än andra föräldrar.Detta är alltså ett mycket allvarligt folkhäl-soproblem, som har uppmärksammats väldigt lite.Min fråga till socialministern är vad han avser attgöra i denna fråga.Jag har deltagit på Anhörigrådetsanhörigting. När man hörde de livsöden som anhörig-vårdarna, till största delen kvinnor, redovisade troddeman inte att det var möjligt i ett land som kallar sig envälfärdsstat.Dessa livsöden skär igenom alla yrkesgrupper ochsocialgruppstillhörigheter. Jag tycker - och jag hop-pas att socialministern håller med mig - att den fysis-ka och psykiska hälsan hos anhörigvårdare måsteförbättras och bevaras. En väg går via studier ochforskning om vad hälsokontroller, hälsovård ochandra stödåtgärder innebär för anhörigvårdares häl-sotillstånd. Jag tycker att socialministern har en möj-lighet att bidra till att stödja detta initialt, ekonomisktoch psykologiskt.Jag vill ha ett svar på hur socialministern har tänktsig detta framöver.Anf. 112 Socialminister ():Herr talman! Det är inte första gången som vi härdiskuterar frågan om den icke materiella välfärden.Jag har tagit chansen att påpeka att alla studier ochundersökningar av folkhälsan pekar på att den vä-sentliga faktorn i det sammanhanget är materiellaproblem. Det är ganska viktigt att komma ihåg detta.Lars säger att knappast kän-netecknas av individens valfrihet utan av ett kollekti-vistiskt tänkande. Det är faktiskt inte en beskrivningav det samhälle som vi lever i, utan det är en sortsföreställning som grundar sig på politisk mytbildning.Vad det handlar om i är att vi har haft ensträvan att ge människor en chans att förverkliga sinaegna ambitioner genom att ge dem möjlighet till ut-bildning, förutsättningar att skapa ett eget arbete ochen egen försörjning. På den grunden kan man görasina livsval.Det är när man förnekas detta, när man inte klararsin egen försörjning, inte får ett eget arbete eller fårsyssla med uppgifter som man inte har önskat sigeller som man inte passar för som vi skapar de djupaohälsoproblemen.Folkhälsokommittén har pekat på att häl-san i högsta grad är klassbunden. Det är de människorsom känner otrygghet i sin materiella välfärd somfrämst drabbas av ohälsa. Det är viktigt att framhålladet. Vi bör också diskutera det som kallas den ickemateriella välfärden, som en djupare frågeställning,men vi får inte bara vifta bort angelägenheten av attskapa en social trygghet, en trygghet på arbetsplatsenoch en trygghet för varje individ.När vi diskuterar frågor vid sidan om det socialatrygghetssystemet, vid sidan om en fungerande väl-färd - också det som vi kallar materiell välfärd -handlar det om att stödja människor som kanske harett åtminstone på ytan hyggligt materiellt tillstånd.Det gäller att stödja deras val av livsstilar och sökan-de efter sanningar bortom de materiella. Då handlardet exempelvis också om att ge stöd för människor attskapa sig en tillvaro bortom de miljöer där man riske-rar beroende av alkohol, narkotika eller tobak.Det intressanta är hur vi har använt instrumentenvid upplysningsarbete. gjorde ettganska viktigt påpekande. Vi har föreställt oss attkunskap förmedlad uppifrån kan fungera. Flera un-dersökningar pekar nu på att den typen av upplysningkan bli kontraproduktiv. Den skapar snarare en sortsnyfikenhet kring exempelvis droger än att den skaparen vaksamhet.Därför har vi från regeringens sida sagt att primära uppgift inte är att driva egnakampanjer utan att ge stöd till organisationer och friafolkrörelser som på sina villkor och bland sina med-lemmar, och genom att engagera sina medlemmar,bedriver folkupplysningsarbete. Jag tror att det ärviktigt. Statliga värderingskampanjer kan aldrig lyck-as. Men staten kan ge ett gott stöd till dem som villuppmärksamma värderingsfrågor och den här typenav problem.Chatrine ställer i likhet med frågor som inte har ingått i LarsGustafssons interpellation. När det gäller sekundär-preventionen har jag inte fått någon upplysning omatt den bortprioriteras. Däremot har jag fått klarabesked om att i ekonomiskt svåra tider har sjukvår-dens möjligheter att ge sekundärprevention inte ut-nyttjats, dvs. att det finns uppenbara brister. Det finnsanledning att uppmärksamma detta när vi diskuterarprioriteringar i vården.Till fråga om anhörigvårdareska jag påpeka att vi har diskuterat även den frågantidigare. Anhörigvårdarna får faktiskt ett ganska stortsamhälleligt stöd. Det behöver bli bättre. Det är vik-tigt att utveckla samhällets stöd till anhörigvårdarna.Anf. 113 ():Herr talman! Det är intressant att notera att vi ärtvå män som diskuterar kvinnors hälsa. Det bordekanske fler män göra. Vi kan ju knappast klara ossutan dem. Vi kanske skulle kunna starta en ny häl-sorörelse jag och ministern här och nu.Vad gäller valfriheten osv. menar jag nog att denhar kommit lite efterhand något under korset. Vi harväl insett att vi har gått till vägs ände med att försökalösa allting kollektivt. Det tycker jag är väldigt posi-tivt.Jag delar också ministerns uppfattningar om livs-stilar. De är också en folksjukdom. Vi kan fåsådana influenser genom modern kommunikationsom leder till ganska mycket prövande av unga män-niskor. De ska pröva än det ena och än det andra. Dethåller jag med om.Jag är också väldigt glad för ministerns inslag omFolkhälsoinstitutets roll. Den bör renodlas på ett an-nat sätt . Jag vet att det har pågått ett arbe-te, men jag kan knappast säga att jag har varit förtjusti det som har pågått. På något vis är avsikten att manska få ut budskapet till avnämarna.Ministern tog också upp frågan om droger och al-kohol. , som jag kommer ifrån, är känt för ettmycket duktigt folkhälsoarbete. Ändå kunde vi noteraatt vi hade rekord när det gällde beslagtagande avsvartsprit. Det visar på att det inte räcker att varaduktig och ha kompetens osv. Det gäller också att fåanklang hos befolkningen.Jag skulle vilja att socialministern yttrade någotom vilka tankar han kan ha inför Folkhälsokommit-téns slutbetänkande. Vi kommer att få en del förslagom hur vi ska utveckla detta arbete på lokal och regi-onal nivå. Vi vet att i många landsting finns detforskningsdelar där man lägger ned mycket pengar påatt forska om hälsa kontra sjukvård osv. Det finnsockså hälsoråd i kommunerna. Det bedrivs ett mycketstort folkhälsoarbete.Jag har en känsla av att vi inte tar till vara den sto-ra kunskap och de stora resurser som vi i Sverigetotalt avsätter. Jag har inför interpellationsdebattenställt en fråga till . Jagville ha reda på hur mycket vi satsar lokalt och regio-nalt på forskning om folkhälsa osv. Jag har tyvärrännu inte fått något svar. Annars hade jag tänkt näm-na den siffran här.Anf. 114 ():Herr talman! Det är bra att vi är överens om attdet sekundärpreventiva arbetet är viktigt och också attLars är beredd att ta upp den frågan när vidiskuterar prioriteringar.Det finns en annan viktig dimension i detta. Folk-hälsoarbetet och de förebyggande åtgärderna får kan-ske en lite högre status när den etablerade sjukvårdeni form av läkare, sjuksköterskor och övrig personallyfter fram frågorna. Människor har ofta en mycketgod tilltro till vårdpersonal, och det ska vara så.Hela folkhälsoarbetet kan då lyftas till en nivå därdet hör hemma. Även utifrån det perspektivet är detviktigt att vi ser till att det blir så. Det är också viktigtför oss som arbetar lokalt och regionalt ute i våralandsting och kommuner att se till att dessa frågorlyfts fram på allvar på alla nivåer.Jag tror i likhet med att hela sam-hället måste genomsyras av detta arbete. Det gällerockså när vi utformar skolor, och det gäller skolma-ten. Alltihop måste genomsyras av det friska tänkan-det.Jag har också tänkt mycket på de hälsoundersök-ningar som fortfarande genomförs i våra landsting.Jag tänker på gynekologkontroller och mammografi-undersökningar, för att ta två exempel. Kostnadernaför det borde ingå i högskostnadsskyddet så att vivisar att också detta är viktigt. Vi vet att det är bespa-ringar.Avslutningsvis vill jag under mina av talartiden lyfta fram frågan omforskning om hälsoekonomi. kommer detatt behövas att vi gör ordentliga beräkningar av vad viverkligen tjänar ekonomiskt på att arbeta med folk-hälsan.Anf. 115 ():Herr talman! Socialministern svarar mycket kortatt de anhöriga får stöd. Vi kan se att Anhörig 300 harsynliggjort vilket oerhört stöd som de framtida anhö-rigvårdarna kommer att behöva.Vad jag främst vänder mig mot är inte att man skabehöva nämna gruppen mammor till rörelsehindradebarn som en särskild grupp när man talar om folkhäl-sa. Vad jag vill ha in är att socialministern tar medkvinnorna i den gruppen och inser att detta är ettfolkhälsoproblem.30 % av dessa kvinnor anser t.ex. att de inte harsamma möjligheter i sitt förvärvsarbete som andra.Det orsakar stress och gör att de inte känner delaktig-het i arbetslivet. Jag tycker inte att man som social-ministern bara kan säga att de får stöd.Jag vill att socialministern lyfter denna fråga ochsynliggör gruppen när vi diskuterar just folkhälsa. Detär oerhört viktigt för framtiden.Anf. 116 Socialminister ():Herr talman! Jag gör förmodligen besviken när jag säger att jag inte kan tala omvilka förslag som regeringen kommer med till riksda-gen med anledning av betän-kande, som inte kommer förrän . Jagväntar mig ganska mycket av Folkhälsokommitténsrapport. Det arbete som den har gjort sedan den kom igång har varit mycket fruktsamt.I morse hörde jag, förmodligen i likhet med LarsGustafsson, ett inslag om initi-ativ att diskutera möjligheten att förbjuda rökning pårestaurangerna. När jag sedan kom till departementetvar det många som trodde att det var ett lagförslagsom låg på bord. Det var det inte. Det varfaktiskt som ville pröva möjlig-heten och hade gjort en egen remiss bland 200 orga-nisationer. Så har man arbetat för att lyfta in nyaperspektiv och diskutera hur vi skulle kunna skärpafolkhälsoarbetet. Jag är mycket spänd på att ta del avkommitténs betänkande.Jag menar att om vi detta år fastställer en plan försjukvårdens utveckling blir det naturligare att nästa årfastställa en liknande handlingsplan för folkhälsoar-betets utveckling som en komplettering. Detta sagtlite grann som ett svar på fråga.Delvis måste man skilja sjukvårdens uppgifter fråndet övriga folkhälsoarbetet. Men till väsentlig del harockså sjukvården ett folkhälsoansvar.Det handlar väldigt mycket om att delta i det före-byggande arbetet men också att se den ordinarie sjuk-vården som ett led i det förebyggande arbetet. Detstår nu alldeles klart att om läkaren, eller för dendelen övrig sjukvårdspersonal, i sitt möte med pati-enten också på ett naturligt sätt tar upp frågor omexempelvis alkohol eller tobak så lyssnar människornoggrannare på detta än om de får råd från någonannan.Om vi kunde få alla läkare att i sina kontaktermed patienten ta upp frågan om alkohol, om manbefarar att det finns problem med för hög konsum-tion, så skulle detta förmodligen få en väldigt storeffekt. På det sättet kan man, utan att det egentligenkostar särskilt mycket mer, få sjukvården att fungeralite mer strategiskt när det gäller väsentliga folkhäl-soproblem.Jag är inte beredd att svara på frågan om möjlig-heterna att lägga in hälsoundersökningar som mam-mografi under högkostnadsskyddet. Jag tror nämligenatt vi just nu står inför sådana problem att de resursersom förs till sjukvården måste användas för att lösasjukvårdens absolut akuta problem - brist på till-gänglighet i primärvården, brister i psykiatrin, bristnär det gäller den medicinska medverkan i äldreom-sorgen. Vi måste se till att vi kommer framåt på dehär punkterna innan vi börjar diskutera andra pro-blem.När jag sade att de anhöriga får stöd var det därföratt jag tolkade som att samhälletinte observerade anhörigvårdarnas situation. Det harsamhället gjort!Men om man diskuterar detta som ett folkhäl-soproblem och ett stressproblem har vi samma upp-fattningar. Jag ska gärna ta med mig detta. Jag harnämligen mött många anhörigvårdare som pekar påhur svårt det är att klara de krav man har som vårdare,att klara det övriga livet och att klara kontakternamed omvärlden. Det leder till en stressituation. Därfinns det någonting att uppmärksamma, och det ärinte alldeles säkert att det bara handlar om resursfrå-gor. Det handlar också om att ge ett socialt stöd ochett stöd i arbetet samt att uppmärksamma insatser. Jagär gärna beredd att ta med mig detta i det fortsattaarbetet.Anf. 117 ():Herr talman! Vad gäller rökning på restaurangerhade det räckt att majoriteten hade stött vår folk-hälsomotion. Då hade vi fixat det redan för någraveckor sedan.När det gäller forskning om folkhälsa vill jag ock-så lyfta fram den frågan något i mitt slutanförande.Jag tycker att den måste få nedslag i verkligheten. Vikan inte gå omkring och vara rädda för saltför att sedan upptäcka att det hade vi inte behövtvara! Det är förstås inget jättebra inslag för folkhäl-sostimulerande forskning.Angående alkohol kan jag säga att det finns enprimärvårdsenhet som jag har talat med och besökt.Där har man gjort studier kring alkoholrelateradeskador. Det gäller personer som hade upplevt pro-blem, och som hade hög kolesterolhalt. En grupp fickåterkommande komma tillbaka för kontroller, och enannan grupp fick bara den gängse informationen. Detvisade sig att man sänkte dödligheten i infarkter med50 %. I och med detta var man motiverad att hållaigen på sin alkoholkonsumtion. Detta var inte männi-skor som hade drabbats av alkoholism, utan som låg iriskzonen. Detta visar att det går att förebygga myck-et för oss, både till kropp och själ.Vi får kanske fortsätta att prata om den icke mate-riella välfärden vid ett annat tillfälle. Jag tror att detkommer att betyda väldigt mycket för ministern, ochäven för mig. Tack så mycket!Överläggningen var härmed avslutad.19 § Svar på interpellation 1999/2000:291 omavgifterna i äldreomsorgenAnf. 118 Socialminister ():Herr talman! har frågatmig om jag avser att komma med ett förslag avseendetak för avgifterna inom äldreomsorgen före somma-ren samt på vilket sätt jag avser att "stimulera" kom-munerna att ställa upp på ett maxtak.Under senare år har flera problem uppmärksam-mats när det gäller avgifterna inom kommunernasäldreomsorg. Det gäller bl.a. förbehållsbeloppet,nivån på de högsta avgifterna samt den ekonomiskasituationen för make eller maka när den ena partent.ex. flyttar till ett särskilt boende.Regeringen tillsatte därför en ut-redning med uppdrag att bl.a. utreda avgifterna inomäldreomsorgen. Utredningen överlämnade till rege-ringen sitt slutbetänkande Bo tryggt - betala rätt(SOU 1999:33) . Betänkandet har remiss-behandlats och bereds nu vidare i Regeringskansliet.När det gäller avgifterna inom kommunernas äld-reomsorg är frågan om ett eventuellt tak en fråge-ställning. Det som bekymrar mig är att de befintligareglerna i socialtjänstlagen avseende förbehållsbeloppoch make eller makas ekonomiska situation inte till-lämpas i många av landets kommuner. Det är interimligt att den som är i behov av kommunernas vårdoch omsorg, efter det att avgifterna är betalda skabehöva leva på samma nivå som, eller lägre , nivånpå försörjningsstödet, dvs. socialbidraget.Som meddelades redan i budgetpropositionen in-för avser regeringen att återkomma till riks-dagen när det gäller avgifterna inomäldreomsorgen.Anf. 119 ():Herr talman! Jag har i min interpellation ställt tvåfrågor till socialministern, och jag vill tacka för sva-ret. Men tyvärr tycker jag inte att jag riktigt fått svarpå de två frågorna.Frågorna är: Kommer det ett förslag avseendemaxtaket ? Och kan man tänka sig attstimulera kommunerna, precis som ministern har sagtvid något tillfälle, att ställa upp på förslaget om max-tak?Enligt 19 § i socialtjänstlagen ska socialnämnder-na verka för att äldre människor får möjlighet att levaoch bo självständigt, under trygga förhållanden ochmed respekt för deras självbestämmande och integri-tet. Det är just detta med trygga förhållanden somverkligen kan ifrågasättas när det gäller avgifterna iäldreomsorgen.År 1993 fick kommunerna genom en lagändringstor frihet att utforma avgifterna inom äldreomsorgen.Men på grund av kommunernas svåra ekonomiskaläge har de alltmer skinnat pensionärerna på derastillgångar. Man kan förstå att kommunerna behövermer resurser till äldreomsorgen, men det får inte skepå ett godtyckligt sätt som i dag.Progressiviteten i taxesystemen har ökat och av-giftstaken har höjts. En pensionär kan spara 100 000kr netto på att flytta till en annan kommun.Jag har en artikel här om en dam som i Falköpingbetalar för det särskilda boendet.Det är ingen rimlig avgift, med tanke på att man påÖckerö betalar som mest ! Det kan inte varaen rimlig skillnad. Vi måste skydda våra medborgaresrättigheter till trygghet och integritet. Det måste lönasig att spara till sin ålderdom.