prot · GN0951 · 2000-01-18 00:00:00 — Även om vi inte längre har statsfinansiella skälatt noga hålla uppsikt över varje krona anser jag attdet är en uppgift för varje regering att säkerställa attskattemedel används på effektivaste sätt. Vi kommeratt fortsätta att arbeta på det viset.När det gäller de organisatoriska övervägandenaär utgångspunkten att även domstolsorganisationenmåste anpassas efter vad medborgarna kräver utav enväl fungerande domstolsverksamhet. Det handlar bl.a.om att säkerställa att det finns en domstolsverksam-het, en dömande verksamhet av högsta kvalitet över-allt i vårt land, tillgänglig för varje medborgare obe-roende av var man bor. Det kan vi inte garantera medden organisation som vi har . Det har föranlett endiskussion om på vilket sätt man skulle kunna säker-ställa en organisation som uppfyller de generellakraven.Rolf åberopar förändringen avåklagarväsendet som något slags dåligt exempel. Dåreagerar jag lite grann, för den förändring som ge-nomförts vad gäller åklagarorganisationen har med-fört ett mycket gott resultat vad gäller verksamheten.Åklagaryrket har fått, skulle jag nästan viljapåstå, ett lyft. Det lockar unga begåvade jurister tillden verksamheten. Det finns en motivation och enoptimism i verksamheten som bådar mycket gott iframtiden. Jag tror att en bidragande orsak till dennaoptimism ligger bl.a. i den förändrade organisationen.Anf. 55 ():Herr talman! Man kan ha synpunkter på åklagar-verksamheten, men jag ska inte ge mig in på det nu.Vad jag närmast var inne på var att effekten av denreformen blev en ganska dramatisk centralisering. Förvår del har vi försökt driva linjen att det är viktigtmed ett lokalt förankrat rättsliv.Det känns väldigt betryggande när justitieminis-tern säger att det nu är fråga om några avstatsfinansiella skäl betingade sparaktiviteter som skaåläggas domstolarna. Jag förstår fuller väl att vi haften statsfinansiell situation tidigare där alla har behövtdra åt svångremmen. kan vi mera se till vad verk-samheten kräver. Jag tycker att det har varit ganskaentydigt och klart att det är justitieministerns ochregeringens avsikt med sitt agerande framgent. Det ärnärmast det jag ville ha blottlagt genom den här de-batten, och det tackar jag för. Tack, herr talman!Anf. 56 Justitieminister ():Herr talman! Åklagarväsendets omorganisationinnebär onekligen en mera centraliserad form av detadministrativa arbetet men definitivt inte av åklagar-verksamheten som sådan. Låt mig bara exemplifieramed att peka på det utvecklade nära samarbetet mel-lan polis och åklagare. Det är en oerhört viktig del avdet förändringsarbete som har pågått och pågår inomåklagarväsendet att säkerställa att polis och åklagarelokalt samarbetar mycket nära varandra. Det är en avförutsättningarna för att åstadkomma den målsättningsom vi också har, nämligen att förändra handlägg-ningstiderna vad gäller brottmål. En betydligt snabba-re handläggning för anmälda brott fram till ett åtalkräver ett nära samarbete. Det har vi åstadkommitmed denna organisation, som tydli-gen ännu inte är riktigt övertygad om men som harsina fördelar.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 1999/2000:126 ombarn som brottsofferAnf. 57 Justitieminister ():Herr talman! har frågat vad jagavser göra för att förbättra barnens situation sombrottsoffer.Barn som drabbas av brott är på flera sätt särskiltutsatta. Barn har svårare än vuxna att påtala brott ochkan t.o.m. ha svårt att förstå att något de utsätts för ärbrottsligt. De har också svårare att skydda sig motbrottsliga handlingar. Skadeverkningarna av brott är iregel mer omfattande för barn än för vuxna. Behovetav tillräckligt stöd till och skydd för barn som drab-bas av brott är uppenbart. Att förbättra insatserna förbarn som är brottsoffer är och kommer alltid att varaangeläget. Jag delar således den grundläggande ut-gångspunkten för frågeställning.Jag delar däremot inte uppfattningen att svensk lag-stiftning, som uttrycker det, "intestår på barnens sida". En rad åtgärder som stärkerbarns ställning som brottsoffer har genomförts. Förnärvarande pågår också arbete med en rad insatsersom har det syftet.Straffbestämmelserna om sexualbrott har ändratsett flertal gånger för att förstärka skyddet för barnmot att utsättas för sexuella övergrepp och för attytterligare markera allvaret i sexuella övergrepp motbarn i den straffrättsliga lagstiftningen. Bl.a. har off-rets låga ålder förts in som en omständighet som kangöra att en våldtäkt eller ett sexuellt utnyttjande avunderårig betraktas som grovt brott. Brottsbalkensbestämmelse om det nya brottet grov fridskränkningär tillämplig på brott som exempelvis föräldrar begårmot sina barn. Det nya brottet är en särskild marke-ring av allvaret i brott mot närstående. Brottsskadela-gens regler har förändrats till förmån för inteminst brottsdrabbade barn: dels har ansökningstidenför brottsskadeersättning utsträckts, dels har pre-skriptionsreglerna ändrats så att barn somutsatts för sexualbrott som regel inte riskerar att rättentill ersättning preskriberas, trots att brottet inte upp-täcks förrän efter det att det begicks.Den parlamentariska kommitté som sommaren1998 tillsattes för att göra en översyn av bestämmel-serna om sexualbrott har bl.a. till uppgift att medutgångspunkt i se över sexual-brotten mot barn. Kommittén har bl.a. fått i uppdragatt finna en lösning som innebär att våldtäktsbegrep-pet omfattar allvarliga sexuella övergrepp mot småbarn, även om något tvång inte har använts. Kom-mittén ska vidare undersöka domstolarnas straffmät-ning och bedömning av straffvärdet i mål om sexual-brott samt presentera de åtgärder den anser nödvändi-ga. Kommitténs uppdrag ska redovisas senast den 1september 2000.Lagen om särskild företrädare för barn trädde ikraft . Lagen stärker barnets rätt när envårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren ståri ett nära förhållande till misstänks för brott mot bar-net. Den särskilda företrädaren ska utifrån vad som ärbäst för barnet i stället för vårdnadshavaren ta tillvara barnets rätt under förundersökningen och underrättegången. Den särskilda företrädarens uppgifter ärbegränsade till att företräda och stödja barnet underdet rättsliga förfarandet.Det yttersta ansvaret för att barnet får det skyddoch stöd det behöver faller på . Hursocialtjänsten kan förbättra insatserna för brottsdrab-bade barn utreds av Kommittén motbarnmisshandel som inlett sitt arbete.Kommitténs övergripande syfte är att utifrån ett barn-perspektiv och förebyggabarnmisshandel och att förbättra stödet till barn somutsätts för misshandel. Förbättringar ska åstadkom-mas när det gäller stödinsatserna inom förskoleverk-samhet, skola och skolbarnomsorg, beträffande hälso-och sjukvårdens åtgärder för stöd och behandlingsamt i fråga om arbete. Polisens ochåklagarnas utredningsarbete ska effektiviseras. Omdet behövs ska åtgärder föreslås för att höja kvalitetenpå utredningsarbetet. Kommitténs uppdrag ska redo-visas i mars 2001.Kommittén arbetar för att polisens och åklagarnashandläggningstider vid barnmisshandel ska minska,utan att barnperspektivet förloras eller att utrednings-kvaliteten eftersätts. Som ett led i detta arbete harBrottsförebyggande rådet (BRÅ) på uppdrag avkommittén presenterat en kartläggning avhandläggningstiderna. Ett annat exempel på kommit-téns arbete är att man har satt i gång ettpilotprojekt om förhör med barn.När det gäller frågorna om skadestånd vill jag tillatt börja med betona att barn enligt svensk rätt harsamma rätt som andra personer till full ersättning förde skador som drabbar dem. Att en skadelidandebegär ett visst belopp innebär inte att beloppet slutli-gen döms ut av domstol. Meningsfulla jämförelserkan vidare bara göras om man vet vilka poster ettenskilt skadestånd avser.Jag kan inte gå in närmare på de särskilda fall somRagnwi Marcelind tar upp, eftersom jag är förhindradatt kommentera rättstillämpningen i enskilda fall. Isammanhanget kan dock framhållas att Högsta dom-stolen (NJA 1997 s. 514) i frågaom ersättning för själva kränkningen vid grövre sexu-albrott mot barn slog fast att den allmänna nivån förskadestånd i dessa fall bör ligga vid . Närdet är fråga om en mycket allvarlig kränkning sättsbeloppen högre. Det bör nämnas att det endast vid ettfåtal andra mycket grova brott som exempelvis mord-försök förekommer lika höga belopp. Förutom ersätt-ningen för kränkning lämnas i förekommande fallockså ersättning för sveda och värk, lyte eller annatstadigvarande men, sjukvårdskostnader m.m.Anf. 58 ():Herr talman! God fortsättning på det nya året!Inledningsvis vill jag säga att jag tycker att detkänns väldigt bra att så här första in-terpellationsdebatt i få lyfta fram utsattabarns situation. Jag hoppas och tror att detta ska blinågot av ett anslag för att vi som beslutsfattare kom-mer att göra allt under det här året för att barnkon-ventionens intentioner ska efterlevas fullt ut i Sverige.Tack, , för interpellationssvaret.Jag tror att vi båda är helt överens då det gäller insat-ser för att trygga barns situation. Men justitieminis-tern skriver i sitt svar att hon inte delar min uppfatt-ning när jag kanske lite drastiskt uttrycker att svensklagstiftning inte står på barns sida. Jag är dock inteensam om att tycka detta. Jag citerar ur expertrap-porten Den rättsliga hanteringen av doktorand och docent från juridis-ka institutionen vid : "Dagensrättssystem tar inte tillräcklig hänsyn till barns intres-sen och den kunskap som finns om barn! "Så ett exempel från verkligheten. Det handlar omen 14-årig flicka som har blivit utsatt. Detta sägs iprotokollet från förhöret: "Av förhöret framgår attHilda motvilligt svarat på förhörsledarens frågor ochdå mestadels lämnat fåordiga svar." Alltså: Juristersoch nämndemäns uppfattningar om hur barnen förmåruppträda och berätta används som beskrivningar påtrovärdighet.De senaste månaderna har jag läst ett antal böcker,rapporter och forskningsmaterial angående utsattabarns situation. Jag ska erkänna att detta understun-dom har skett under tårar, inte minst då jag lästeBrottsoffermyndighetens referatsamling eller dentidigare nämnda expertrapporten.När man tar del av olika utredningar som har pre-senterats kan man klart avläsa att det trots alla finainsatser som har gjorts är lång väg kvar innan vi leverupp till intentioner. Låt mig citeraGörel Thurdin och från Bokslut; Tioår med : "harhaft flera positiva effekter inom lagstiftning och pådet organisatoriska och institutionella planet. Men närdet gäller barns konkreta vardag har konventioneninte inneburit någon större förändring. "Jag är medveten om att situationen på områdetsexuella övergrepp mot barn är svårtolkad. Men un-dersökningar tyder på att av anmäldasexuella övergrepp mot barn aldrig leder till åtal. Avde anmälningar som leder till åtal är friandefrekven-sen i domstol . Exempel från verkligheten iStockholms polisdistrikt när det gällersexuella övergrepp mot barn under 15 år:Av 87 anmälningar rörande totalt 122 ledde en-dast tio barns anmälningar till åtal. Beträffande 20barn inleddes inte ens förundersökning. För helalandet var siffrorna 2 157 anmälda sexuella övergrepp- 150 personer åtalades. Därtill kommer rapporter omatt polis och åklagare inte får adekvat utbildning föratt kunna hålla förhör med barn på ett pedagogisktsätt. Domstolarna saknar kunskap om mekanismernabakom sexuella övergrepp framför allt inom familjen.Javisst har vi fattat många goda beslut, som justi-tieministern också räknade upp i svaret. Men hur serverkligheten ut för dessa barn? Vad avser ministernatt göra för att säkra utsatta barns rätt till en kvalita-tiv, säker och god rättslig hantering? Vilken strategihar ministern för att lagstiftningen och de goda ansat-serna också blir en verklighet i barnens vardag?Anf. 59 Justitieminister ():Herr talman! Att rättssystemet inte tar tillräcklighänsyn till barn är inte samma sak som att lagstift-ningen inte står på barnens sida. Det är helt klart atträttssystemet inte tar tillräcklig hänsyn till barn i allasituationer. Det är just mot den bakgrunden somkommittén ska se över bl.a. hur barn hanteras i deträttsliga systemet och i samhället i övrigt när detgäller misshandel, detta för att hitta formerna för hurvi kan utveckla vårt system när det gäller såväl polis-utredningen och hanteringen i de rättsliga samman-hangen som stöd och hjälp till barn på annat sätt.Jag hoppas att den utredningen kommer att ge ossen ökad kunskap om vilka förändringar som krävsoch de behov som finns av ökad kompetens, av atterbjuda utbildning för olika yrkeskategorier och sä-kerställa att de olika funktioner som finns i samhälletoch som är till för att säkerställa barnens rätt och enriktig behandling av barnen verkligen fungerar såsom vår ambition är. Där finns strategin, där finnsuppgiften och arbete pågår.Anf. 60 ():Herr talman! Det är väldigt intressant med denhandläggningsrapport som justitieministern nämner.Där kan man se att handläggningstiderna för helariket uppgår när det gäller t.ex.barnmisshandel. Det innebär en ökning med 33 dagarsedan 1991. Med de ambitioner som finns kan manfråga sig varför det inte konkret blir bättre när barn-konventionen ligger som grund för vårtbeslutsfattande.När man läser de olika rapporterna uttrycks dethela tiden frustration över att antalet anmälningardrastiskt har ökat medan antaletfällande domar ligger kvar på samma nivå. överhela fältet är huvudtendensen att alltför många ären-den avslutas med nedläggning eller ett negativt besluti åtalsfrågan.För mig säger detta att antingen är lagtexten såsvårtolkad att den måste justeras eller också måste dettill väldigt stora utbildningsinsatser - precis somLaila nämnde - för att man ska kunna ut-veckla de möjligheter som finns till förhör med barn.Oavsett vilket är det vårt ansvar att se till att dettagörs.Beträffande roll, som också om-nämns i svaret, och de möjligheter som den har kan vibara konstatera att där finns det mycket övrigt attönska. Enligt uppföljning av änd-ringarna i socialtjänstlagen upplever kommunernassocialtjänst att "barnets bästa" är ett svårhanterligtbegrepp. Man konstaterar t.ex. att införandet av re-geln om "barnets bästa" i lagen inte i någon störreutsträckning har lett till konkreta förändringar i rikt-linjerna för individ- och familjeomsorgens arbete medbarn och unga.Hela tiden måste man plocka de här fina utred-ningarna, kommittéerna m.m. ned i verkligheten: Hurser det ut? Blir det bättre och bättre, eller står vi ochstampar på samma nivå?När man tittar på straffmätningen, som jag tar uppi min interpellation, där det kommit fram uppgifterom att fäder döms lindrigare än okända gärningsmänvid övergrepp på barn, inser jag att vi måste inväntakommitténs åtgärder i en sådan fråga. Men jag utgårfrån att man tar till vara den forskning och den av-handling som Inga Tidefors har tagit framoch tar med de bedömningar som hon har gjort.Jag hävdar att vi som beslutsfattare har ett oänd-ligt stort ansvar när det gäller att se till att de ord somvi formulerar i lagar, i paragrafer, i PM, i uttalandenosv. har en verklighet ute i vardagen. Jag kan se påmin egen kommun i fråga om arbete,där de säger till oss: Ni säger att vi ska leva efterbarnkonventionen, men vi har inga resurser.Hur ska kommunerna kunna anmodas att se till attsocialnämnderna har de resurser som de behöver föratt kunna åtgärda de utsatta barnens situation, inteminst de barn som det i så hög grad handlar om i denhär debatten, de barn som är utsatta för sexuella över-grepp?Det behövs alltså både resurser och tydliga rikt-linjer och strategier från oss som beslutsfattare för ska kunna se till att det här förverkligas i varda-gen bland barnen. Det är det som det handlar om.Anf. 61 Justitieminister ():Herr talman! Jag utgår från att det säger inte på något vis innebär någon kritikeller något ifrågasättande av Kommittén mot barn-misshandel, dess ambitioner och de riktlinjer den har.Jag väljer att uppfatta det ordrika inlägget som ettstöd för det arbetet.När det gäller Brottsförebyggande rådets kart-läggning av handläggningstider av misshandel avbarn, finns det mycket att hämta av kunskap i denrapporteringen. En omständighet som studien visar äratt det tycks finnas ett klart samband mellan polisensoch åklagarens samarbete och hur lång handlägg-ningstiden blir. Det är naturligtvis en omständighetsom och Riksåklagaren har anled-ning att ta till sig och använda sig av i fortsättningenav det pågående arbetet när det gäller att utveckla dethär samarbetet.Jag vill också säga i det här sammanhanget att detpågår olika projekt för att utveckla arbetsmetoder avolika slag för att korta handläggningstider. Det finnssärskilda projekt i Handen utanför , i Ös-tersund, i och i . Alla dessa syftartill att skapa arbetsmetoder och system som säker-ställer att ärenden inte blir liggande utan att det skeren snabb handläggning som leder till mel-lan anmälan och dom. Alla de här projekten har redanvisat sig vara mycket framgångsrika. En första utvär-dering av kommer . Detkommer säkerligen att ge underlag för att säkerställaatt även andra domstolskretsar, åklagarmyndigheteroch polismyndigheter får förebilder att utgå från närde utvecklar sitt arbete.Anf. 62 ():Herr talman! Tack för svaret, !Det jag försöker säga och komma tillbaka tillgång på gång är att vi säger just detta att efter tio årmed är det så lite av de fina inten-tioner, de skrivningar och de markeringar som vi hargjort lagstiftningsvägen som har nått ned i barnensverklighet. Det är oerhört viktigt när vi nu tillsätterden ena utredningen efter den andra. Jag stöder full-ständigt kommittén som ska utreda handläggningsti-derna, därför att jag vet att det finns vinster att kam-ma hem för att förkorta handläggningstiderna. Men vifår inte fokusera enbart på det som sker i kommitté-erna, så att vi glömmer att tiden tickar påmed verkligheten det här året, med barn som far illaoch där av de fall som anmäls går till åtal.Det känns angeläget för mig att poängtera det här.Jag ska följa frågan som följer efter deninformation som jag nu har fått. När jag läste det härinsåg jag hur oerhört viktigt det är att vi ser till att detfungerar i verkligheten och inte bara är en processsom pågår i lagstiftning, i hantering av kommittéer, iutskott osv.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på interpellation 1999/2000:127 omstraffrabattAnf. 63 Justitieminister ():Herr talman! beskriver i sinfråga situationen att en person som begått ett antalbrott och efter domen, i av-vaktan på att verkställigheten av påföljden ska inle-das, begår nya brott. menar att debrott som begås inte kommer att ledatill något ytterligare straff och att utredningarna omsådana brott ofta blir avskrivna. Han har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att komma tillrätta med detta problem.Att en person vid upprepade tillfällen begår brottpåverkar naturligtvis det straff som mäts ut. När enperson vid samma tillfälle döms för flera brott ärgrundregeln att straffet ska bestämmas efter densamlade brottslighetens straffvärde. Straffmätningensker med en förhöjd straffskala.Även återfall i brott kan föranleda särskilda reak-tioner. Om någon som tidigare är straffad på nytt görsig skyldig till brott kan detta leda till ett strängarepåföljdsval än annars. Har det nya brottet begåttsunder prövotiden efter villkorlig frigivning kan denvillkorliga friheten förklaras förverkad. Dessutom kandomstolen vid straffmätningen beakta att den dömdetidigare gjort sig skyldig till brott, om tillräcklig hän-syn till detta inte kan tas genom påföljdsvalet ellergenom förverkande av villkorlig frihet.Jag kan därför inte hålla med om att straffsystem-et skulle vara så utformat att flerfaldig brottsligheteller återfall i brott inte leder till skärpt straff. Samti-digt är det ofrånkomligt att straffet för flera brott sombedöms ofta blir lägre än summan avde straff som skulle ha dömts ut för vart och ett avbrotten. Som jag tidigare nämnde ska straffet i ettsådant fall bestämmas med utgångspunkt från enbedömning av det samlade straffvärdet av brottslig-heten. Därvid måste även beaktas bl.a. vilken typ avbrottslighet det är fråga om. Att endast adderastraffvärdet av brotten sedda var för sig skulle t.ex.kunna leda till att upprepade egendomsbrott bestraf-fas strängare än ett allvarligt våldsbrott, vilket mångagånger skulle framstå som orimligt.Jag tror inte heller att man ska överskatta konsek-venserna från brottsavhållande synpunkt av dennaordning. Erfarenheten visar att personer som begårbrott i liten utsträckning spekulerar i vilken påföljdsom det enskilda brottet kan leda till.Samtidigt är det viktigt att uppmärksamma detproblem som pekar på. Det ärhögst otillfredsställande att personer fortsätter sinbrottsliga verksamhet sedan de gripits eller t.o.m.lagförts för annan brottslighet, men det finns intenågon enkel lösning på frågan.Reglerna om häktning har självfallet betydelse isammanhanget. Ett av skälen som får åberopas förhäktning är just att det finns risk för att den miss-tänkte ska fortsätta sin brottsliga verksamhet. Häkt-ning kan användas både före domen och efter denna iavvaktan på verkställighet av en frihetsberövandepåföljd.Frågan innehåller emellertid en annan viktig as-pekt, nämligen behovet av en snabb och effektivhandläggning av ärenden inom rättsväsendet. Rege-ringen har givit arbetet med att modernisera rättsvä-sendet hög prioritet. För att utveckla och behålla ettmodernt, effektivt och rättssäkert rättsväsende är detnödvändigt att man beaktar helheten i verksamhetenoch inser att de olika myndigheternas arbete hängerihop och påverkar varandra. Man talar ibland om enbrottmålskedja. Man måste i allt utvecklings- ochmoderniseringsarbete anlägga en helhetssyn på helarättsväsendet. I det arbetet är frågan om att väsentligtförkorta de totala handläggnings- eller genomström-ningstiderna i brottmål helt central. Inom Justitiede-partementet har startats ett särskilt projektsom bl.a. har detta mål. Projektet bedrivs i nära sam-verkan med berörda myndigheter inom rättsväsendet.Inom rättsväsendets myndigheter pågår också ettarbete för att effektivisera handläggningen och kortaned genomströmningstiderna. Myndigheternas arbetehar främst varit inriktat på handläggningenfrån brottsanmälan till dom.För att möta det problem som upp är det emellertid av avgörande betydelse attmotverka att den som dömts för ett brott begår nyabrott, innan straffet kan börja verkställas.Åtminstone när det är fråga om allvarligarebrottslighet bör den dömde normalt vara frihetsberö-vad i avvaktan på verkställighet av straffet om detfinns en påtaglig risk för fortsatt brottslighet. Om dendömde däremot inte är häktad är det viktigt att verk-ställigheten av det utdömda fängelsestraffet kan börjaså snart som möjligt. Verkställigheten kan normaltinledas när domen vunnit laga kraft. Kriminalvårdenskickar då ut ett föreläggande till den dömde att in-ställa sig . Verkställigheten kan emeller-tid förskjutas om den dömde t.ex. ansöker om upp-skov med verkställigheten eller överklagar domen.Mot bakgrund av vad jag nu sagt kommer vi inomJustitiedepartementet att fokusera på handläggningenav ärenden från domen meddelats tillsverkställighet skett. Vi kommer att analysera om detär möjligt och lämpligt att vidta åtgärder för att skyn-da på intagningen i anstalt när någon dömts till fäng-else och personen i fråga inte är häktad. Naturligtviskan även andra åtgärder för att motverka återfall ibrott aktualiseras i detta sammanhang.Anf. 64 ():Herr talman! Jag får tacka statsrådet för svaret.Interpellationen tar upp frågan om s.k. straffra-batt. När en person har dömts att avtjäna ett fängelse-straff kan det, vilket statsrådet säger i svaret, ofta varaen mellan domslut och avtjänande av straff.Om då personen under denna väntan är fri och begårflera brott, brukar dessa brott ej tillföras det straffsom han eller hon ska avtjäna.Denna straffrabatt och de problem som följer avdenna har många poliser tagit upp med mig när jaghar besökt olika närpolisområden i .