prot · GN0982 · 2000-03-21 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1999/2000:82Tisdagen den 21 marsKl. 14.00 - 16.3318.00 - 20.16Det justerade protokollet beräknas utkomma -------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 14 och 15 mars.2 § AvsägelseTalmannen meddelade att () avsagtsig uppdraget som ledamot i utrikesutskottet.Kammaren biföll denna avsägelse.3 § Anmälan om uteblivet svar på interpella-tionTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1999/2000:278Till riksdagenInterpellation 1999/2000:278 av () om ubåtsjakten vid den svenska kusten.Interpellationen kommer inte att besvaras.Skälet till detta är att försvarsminister vonSydow kommer att lämna ett muntligt meddelande iubåtsfrågan vid sammanträde med kammaren den30 mars 2000.Stockholm den 16 mars 2000FörsvarsdepartementetEnligt uppdragIngvar ÅkessonExpeditions- och rättschef4 § Svar på interpellation 1999/2000:283 omMalmöpolisens resurserAnf. 1 Justitieminister ():Fru talman! har frågat vilka åt-gärder statsministern är beredd att vidta i syfte att ökaMalmöpolisens resurser.Statsministern har uppdragit åt mig att besvarainterpellationen.I januari i år svarade jag på en fråga av som gällde resurserna till iSkåne. I svaret slog jag fast att det är Rikspolisstyrel-sen som fördelar polisväsendets resurser efter enbudgetdialog med respektive polismyndighet. Dialo-gerna är ett viktigt instrument för att fördela resurser-na på ett sätt som säkerställer en rationell polisverk-samhet i hela landet. Jag instämmer i att storstadsom-rådena är särskilt utsatta i många avseenden och attdetta ställer speciella krav på polisbevakning. Dialo-gerna gör det möjligt för polismyndigheterna att åbe-ropa de faktorer som bör beaktas av Rikspolisstyrel-sen vid fördelningen av medelsramarna.I svaret till påpekade jag också attdet är varje polismyndighet som efter sina förutsätt-ningar bedömer hur polisresurserna ska disponeras.Likaså ankommer det på myndigheterna att skapa enorganisation som fungerar väl och är anpassad efterde lokala förutsättningarna. Det är Rikspolisstyrelsensom inom ramen för sitt tillsynsansvar granskar ef-fektiviteten i polisverksamheten. Jag vet att i granskades med gottbetyg. Som justitieminister är däremot jag förhindradatt kommentera förhållanden vid en enskild myndig-het.Jag tog del av länspolismästare , i , analys av deåtgärder som behöver vidtas för att förbättra förut-sättningarna för en väl fungerande polisverksamhet ilandet. Han drog slutsatsen att kapa-citet att utbilda poliser måste utökas i den takt som ärmöjlig och att polisväsendet bör få ekonomiska vill-kor som även gör det möjligt att anställa mer civilpersonal. Den föreslagna lagstiftningen om förbättra-de spaningsmetoder och att polisen befrias från ar-betsuppgifter som inte hör till kärnverksamheten ärockså viktiga framgångsfaktorer.I huvudsak delar jag hans slutsatser. När det gällerde ekonomiska resursförstärkningarna till polisväsen-det har jag sagt att regeringen återkommer tillden frågan i den ekonomiska vårpropositionen.Avslutningsvis vill jag säga att polisens verksam-het för att avstyra pågående brott eller utreda begång-na brott endast i någon mån påverkar människorsupplevelse av trygghet. Det som verkligen har bety-delse för tryggheten är att brotten över huvud tagetaldrig begås. I det perspektivet räcker det inte medflera poliser. Som regeringen slog fast i det nationellabrottsförebyggande programmet Allas vårt ansvar ärdet hela samhällets uppgift att förhindra brott. Själv-klart är polisarbetet en viktig förutsättning för att detbrottsförebyggande arbetet ska bli långsiktigt fram-gångsrikt men också de insatser som görs inom ex-empelvis och skolan. Samhället har enviktig uppgift att skapa ett forum där kunskap, initia-tiv och engagemang kan samlas, t.ex. i ett lokaltbrottsförebyggande råd.Anf. 2 ():Fru talman! Bakgrunden till den här debatten ärett öppet brev som , som är kommun-styrelsens ordförande i , skickade till statsmi-nistern . Där beskrev han att Mal-mö har den högsta brottsligheten per capita i riket, atttillgången till narkotika är mycket god, att man harhögst antal dömda per tusen invånare och att antaletungdomsrån överstiger det antal som inträffar iStockholms city - allt beroende på neddragningen avpolisen och indragning av närpoliser, enligt Reepalu.Allt detta stämmer med den verklighet som mångamalmöbor, poliser, åklagare, domare, nämndemänoch socialarbetare i har haft som sin verklig-het under lång tid.Svaret från justitieministern, som i praktiken är ettsvar på Reepalus brev, har en lite annorlunda ton änhennes svar på en artikel av partiledareBo Lundgren . Där beskrev hon att han över-drev, svartmålade och skapade oro bland medborgar-na. Men i praktiken säger ju hennes partikollegasamma sak.Rikspolisstyrelsen ger Skånepolisen gott betyg.Jag tror att det förvånar många. Om det beror på gör ett gott jobb baserat på de resurser man har,är det kanske riktigt. Men man gör inte ett gott jobbbaserat på de förväntningar som människor har iSkåne i allmänhet och i i synnerhet.Nu säger justitieministern att hon delar Skåneslänspolischefs uppfattning om behovet av fler poliser,mer civilpersonal, bättre spaningsmetoder och om attpolisen ska befrias från s.k. icke kärnuppgifter. Det ärdock en sak som polisen vill bli av med, men som detär viktigt att de får behålla, nämligen något som kal-las för PEK, innebärande att skattemyndigheterna ochpolisen gemensamt kontaktar företagare för att på etttidigt stadium kunna motarbeta ekonomisk brottslig-het eller missförstånd. Denna polisinsats vill nu Skå-nes länspolischef ta bort. Det hoppas jag att han intekommer att göra.Jag håller med om att det inte är antalet polisersom är avgörande för brottsligheten, även om viljanatt begå ett brott minskar något om man vet om attpolisen är synlig och kan komma snabbt eller ombrotten kan bli utredda kvickt.Det som saknas är framför allt en minimeradrespekt för andra människor och deras egendom.T.ex. måste ungdomsrånen som har poppat upp undersenare tid inte bara stoppas - de får inte inträffa. Omdet fortsätter i den här takten får vi många ungdomarsom kommer att hamna i en livslång brottslighet. Detär enormt viktigt att vi kan häva detta och mota igrind, som man säger.Till sist, fru talman, säger statsrådet att hon åter-kommer i vårpropositionen med pengar till polisen.Men kan statsrådet kanske redan nu tala om ifallpolisen kommer att beviljas ökade resurser så att vifår ett större antal poliser i t.ex. ?Anf. 3 Justitieminister ():Fru talman! Brottsligheten är för hög i både Mal-mö och och i hela landet i övrigt. Men jagkan lugna både och andra som harmissuppfattat lite grann hur fördelningen av brottslig-heten är i landet. Det är inte så att brottsligheten ärhögre i per tusen invånare än i ,och det är inte så att det begås fler ungdomsrån iMalmö än i . är nog dessvärrefortfarande den stad som är mest utsatt för brottslig-het.När det gäller arbete tycker jag,till skillnad från , att det är glädjandeatt i sin inspektion i många avse-enden har kunnat ge ett gott betyg till Malmöpolisensarbete. Det visar att man har utvecklatsina arbetsmetoder och att man har en bra resursan-vändning i långa stycken, även om det naturligtvisdär liksom inom många andra polismyndigheter finnsett stort utrymme att utveckla sin verksamhet.Ungdomsrånen är naturligtvis en företeelse som vihar all anledning att ta på största allvar. Inte minst avden anledning som pekar på, alltså attdet handlar om unga människor som lätt kan kommain i en kriminell karriär, är det viktigt att man använ-der samhällets alla resurser för att sätta stopp. Det ärinte enbart fråga om en insats från polisens sida, ävenom polisen är central i den här uppgiften. De erfaren-heter som vi har av att bekämpa den här före-teelsen, och vi har faktiskt redan en hel del erfaren-heter, visar att det är möjligt att bekämpa den om mansamverkar mellan olika delar av samhällets sektoreroch använder de samlade resurserna.Det är en av tankarna bakom den storstadssatsningsom regeringen beslutade om förra året. Jag kan i detsammanhanget nämna att regeringen har tecknat ettsärskilt lokalt utvecklingsavtal med kommunsom berör flera av de stadsdelar som är särskilt be-lastade av brottslighet. Det är ett utvecklingsavtalsom syftar till att lägga grunden för ett handlingspro-gram som ska skapa en tryggare miljö i de här föror-terna. Det handlar om rejäla resurstillskott, men fram-för allt handlar det om att tänka i de banor som krävsför att engagera hela samhället, inte minst de kom-munala myndigheterna i samarbete med polisen, föratt bl.a. bekämpa brottsligheten.Anf. 4 ():Fru talman! Jag har så pass mycket respekt förstatsrådet att om hon säger att de uppgiftersom hennes partikollega, tillika kommunstyrelsensordförande i , har lämnat i ett öppet brev ärfelaktiga på alla punkter så får jag väl som budbärareta åt mig kritiken. Men det är inte jag som har skapatdessa uppgifter. Tvärtom gick de ut offentligt i deflesta medier, och det var ingen som då ifrågasattedem. Det kanske är lite förvånande.Sedan, fru talman, till detta med bra polisinsatser iMalmö. Allting är relativt, men jag tror att det är enav de lättaste sakerna i världen att få människoratt i alla fall tro att polisen har stora problem med attlösa uppgifter som man kunde lösa för kanske mindreän . Det är nattstängda polisstationer ochdålig kontakt när man ringer till växlar långt ifrån detställe som man ringer från och där brottet begås.Vid närpolisstationerna i har man lyckatsfå fram en personkännedom, framför allt i fråga omungdomar. Sedan vet man ju att när de här ungdo-marna blir väl kända på ett ställe byter de område ochbeger sig till en annan stad. Då är det viktigt att manpå det ställe som ungdomarna kommer från har enpersonkännedom så att man snabbt kan spåra uppdem. Därför är det besvärligt och fel om man stängerde här närpolisstationerna, som faktiskt har ett gottsyfte.Till sist håller jag med statsrådet om att det intebara handlar om polisen. Det är hela samhället sommåste ta ett ansvar genom grannsamverkan och lokalabrottsförebyggande råd. Polisen får ofta komma innär brotten är fullbordade. Det bästa hade ju varit omvi hade haft en polis - nu är jag utopisk - som blevutan arbete.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1999/2000:249 om ar-betstidsförkortningAnf. 5 Statsrådet ():Fru talman! har frågat vilka åtgär-der jag är beredd att vidta med anledning av och redovis-ning av effekterna av en generellt lagstiftad arbets-tidsförkortning.Jag instämmer i stora delar av be-skrivning av den svenska arbetsmarknaden. Antaletarbetstillfällen är inte statiskt. Kompetenskraven påarbetsmarknaden och behovet av specialistkompetensökar vilket gör att människor inte utan vidare är ut-bytbara mellan olika jobb. Olika personer har dess-utom olika önskemål när det gäller hur mycket manvill jobba och under vilka tider på dygnet.Risken är också stor att vi kommer attfå brist på arbetskraft som försörjningsbör-dan ökar för dem som jobbar. En anledning till det ärde stora pensionsavgångarna när den stora 40-talistgenerationen når pensionsåldern.Samtidigt är det viktigt att säga att det finns allanledning att tro att människor, på samma sätt somunder , även kommeratt vilja ta ut en del av ett ökat välstånd i form avkortare arbetstid.Arbetstidsfrågan är viktig och berör många män-niskor. Men arbetstidsfrågan är också väldigt kom-plex. För att ytterligare fördjupa underlaget i arbets-tidsfrågor tillsattes en arbetsgrupp inom Regerings-kansliet med deltagare från Socialdemo-kraterna och regeringens samarbetspartier Vänster-partiet och Miljöpartiet.Arbetsgruppen har i uppdrag att analysera möjlig-heterna till och konsekvenserna av olika arbetstids-förändringar. Den rapport från Konjunkturinstitutetsom hänvisar till i sin interpellation ärbeställd just av den här arbetsgruppen.Redan den här veckan kommer gruppen att redo-visa sina bedömningar för regeringen. Gruppensrapport kommer att remissbehandlas. Först därefterkommer de olika partierna att ta ställning till arbets-gruppens bedömningar. Avslutningsvis vill jag sägaatt jag hoppas att rapporten också kommer att fungerasom underlag för en bred samhällsdebatt om denmycket stora och viktiga arbetstidsfrågan.Anf. 6 ():Fru talman! Jag vill tacka för svaret.Jag tycker att det var glädjande att läsa det. Jag för-står att statsrådet liksom jag har stora betänklighetermot en arbetstidsförkortning som är lagstadgad ochgenerell. Jag kan nämligen hitta fyra skäl emot det istatsrådets svar och ett för, fast jag är inte riktigtsäker på att det heller är för. Det kanske är avtalsvä-gen som gäller där trots allt.Jag tror precis som statsrådet att arbetstidsförkort-ning kan vara bra för en del människor under en delav livscykeln. Det gäller inte minst föräldrar som villha mer tid för sina barn. Men jag är övertygad om attdetta måste göras avtalsvägen och inte som en gene-rell lagstiftning. Jo, som någon uttrycktedet på det seminarium som anordnades här i Riks-dagshuset för inte så länge sedan när och hade kommit medsina rapporter: Det finns ingen fri lunch. Det skulle haett alltför högt pris för den enskilde och för nationen iform av minskad produktion, minskad välfärd, mins-kad konkurrenskraft och icke minskad arbetslöshet.Det skulle också bli minskad valfrihet för den en-skilde. Jag tycker att vi ska ha som målsättning attgenomföra reformer som låter människor bestämmasjälva. Jag tycker att vi ska försöka låta bli att läggaen mall som alla ska passas in i. Det handlar snarareom att låta människor välja på det sätt som Pappersgjorde i fråga om sina medlemmar när dessa kundevälja om det ökade löneutrymmet skulle gå till korta-re arbetstid, sänkt pensionsålder eller högre lön. Detblev en tredjedel av varje när man valde. Så olika villmänniskor använda sitt löneutrymme, och det är pre-cis det som den här frågan handlar om.Att sänka skatten skulle kunna vara ett annat al-ternativ för att skapa valfrihet. Det skulle då också isin tur kunna ge utrymme för en kortare arbetstid. Omman vill stödja en särskild grupp kanske det handlarom utbyggd föräldraförsäkring i stället.Vad som är viktigt att komma ihåg, tror jag, i denhär debatten är ju att vår arbetstid här i när vijämför med övriga är kort. En svensk arbets-vecka är i snitt . Vi har tagit ut arbetstids-förkortning i form av längre semester, föräldraledig-het osv. EU-genomsnittet ligger på 40,1 timmar.Sverige ligger näst lägst i , näst efter ,när det gäller årsarbetstiden.Jag tycker också att det faktum och det argumentsom professor framför är värt att upp-repa . Han säger att risken för negativaeffekter på produktion och sysselsättning är störst i ensituation som den nuvarande, där vi har en brist påarbetskraft. Det var statsrådet också inne på när detgällde de demografiska förändringarna.Nu kommer det en rapport . Den hänvi-sas det till i svaret. Min fråga till statsrådet är: Hurbred kommer den här remissen att bli? Och hur avgö-rande för regeringen kommer remissinstansernassynpunkter att vara? Kommer de att vara vägledandeeller är remissförfarandet egentligen bara en formsak?Är det så att ärendet egentligen avgörs i regerings-förhandlingarna med och ?Miljöpartiet har ju ställt ultimativa krav för fortsattsamarbete. Vore det inte bra att snabba på processenoch att faktiskt låta remissinstanserna få fungera idetta avseende? Jag ser fram emot svaret på den frå-gan.Anf. 7 ():Fru talman! Jag vill inledningsvis säga att vi mo-derater till fullo kan instämma i den syn på arbetstids-frågan som har givit uttryck för, både isin interpellation och i inlägget här alldeles nyss.Den breda samhällsdebatt i arbetstidsfrågan somstatsrådet efterlyser rasar ju redan nu för fullt.Det är en fråga som har stötts och blötts i mer än ettdecennium. var ju själv ordförande i denarbetstidskommitté som 1989 lade fram betänkandetArbetstid och välfärd.Sedan har arbetstidskommitté analyseratfrågorna på nytt och kommit fram till att det intefanns skäl att föreslå en lagstiftad arbetstidsförkort-ning. Dess betänkande har remissbehandlats.Sedan tillsattes den Segelströmska arbetsgruppenför att analysera effekterna av olika arbetstidsförkort-ningar, precis samma uppdrag som Arbetstidskom-mittén redan hade haft. Därför ser inte vi detta som enutredning i egentlig bemärkelse utan snarare som eneftergift åt samarbetspartierna ochMiljöpartiet för vilka ju en arbetstidsförkortning är enhjärtefråga.Vi ser detta också som ett sätt att så länge sommöjligt sopa en het politisk fråga under mattan. Menpå torsdag är det ju färdigsopat. måste socialde-mokraterna snart bekänna färg.Mona arbetstidsutredning sade att det inteinom överskådlig tid finns utrymme för en allmänarbetstidsförkortning. Jag har erfarit att statsrådetalltjämt hyser den uppfattningen. Men gå då ut ochsäg det.Vi moderater efterlyser mer politiskt ledarskapfrån regeringen i denna fråga. Det är fullständigtlivsfarligt att lämna fältet helt fritt för att åka land och rike runt och sprida sitt synner-ligen förenklade budskap helt oemotsagd, nämligenatt människor ska kunna få sin arbetstid förkortadutan att det ska kosta dem någonting.Vi moderater och försöker sågott vi kan att anlägga moteld mot ,men vi kan inte själva kompensera den nästan totalatystnaden från regeringens sida. Risken är ju att fruSchyman väcker orealistiska förhoppningar hosmånga människor, att de ska kunna jobba mind-re men ändå få samma lön. Dessutom väcks också enmycket betydande oro hos många företagare för enexplosion av arbetskraftskostnaderna som kommer attslå ut dem i den internationella konkurrensen. De ärockså rädda för att de ska drabbas av ännu störreproblem än de redan har att hitta de kvalificera-de medarbetare som de behöver. Och det finns teckensom tyder på att den pågående utflyttningen av före-tag från skyndas på just på grund av osäker-het om vad som kommer att gälla på arbetstidsområ-det. Det finns också en risk för att den önskvärdaexpansionen av företag i eller nyetableringenav företag går om intet så länge det råder så stor osä-kerhet i arbetstidsfrågan som är så viktig. Medangräset gror dör kon. Därför är det angeläget att rege-ringen börjar bekänna färg.Anf. 8 ():Fru talman! Man kan ju av svaret som statsrådetSahlin har gett konstatera att hon egentligen inte harsvarat på frågan utan att hon har hänvisat till en ut-redning och kommande remissbehandling och att viska ha debatt först . Men kan man avsvaret läsa ut att delar om beskrivningen av den svenska ar-betsmarknaden. Och även jag delar . Där är vi alltså överens över partigrän-serna.Både och tar upp attolika människor har olika önskemål om hur man skaförlägga arbetstiden och hur lång den ska vara. OchMona har inte heller sagt att en arbetstidsför-kortning inte ökar kostnaderna för arbetskraften ochpåverkar produktiviteten. Och det kanske är klokt atthon inte har gjort det. Om man läser de olika yttran-den som den här arbetsgruppen har fått in och omman var med på den genomgång som ägde rum här iriksdagen fick man nämligenklart för sig att en direkt lagstiftad minskning avarbetstiden har väldigt många negativa konsekvenseroch ganska få positiva. Det var ju nästan ingen somtyckte att detta var bra.Mona hänvisar till en kommande givandedebatt när arbetsgruppen har lagt fram sin rapport,och vi får väl återkomma då. Men det finns en saksom jag ändå tycker vore intressant att få höra stats-rådets inställning till, och det är om hon i likhet medde flesta som uttalar sig tycker att detta är en frågasom man bör avtala om mellan parterna. Jag ställerfrågan om avtal eller inte på grund av att regeringenshandlande har varitganska så motsägelsefullt. Jag tänker då på lönebild-ningspropositionen, där det föreslogs en ny rikslikar-myndighet för lönestatistik trots att statsrådet nog välkänner till att det finns en väl fungerande och avtaladmetod för att ta reda på dessa saker. I fråga om dettadög det tydligen inte med detta avtal utan att manmåste lägga en grundläggande lagstiftning i bottenockså. Jag tänker också på de senaste veckornas dis-kussion om lagstiftning och blockad av enmansföre-tagare. I fråga om detta ville regeringen inte ta bortlagstiftningen med hänvisning till att LO:s förslag varatt man kunde avtala om det i stället. Man bordealltså behålla lagstiftningen i fråga om detta.Om man tittar på dessa två saker är det klart kan se ett visst mönster även i detta handlande -en tvingande lag i botten och sedan hänvisning till attdet går att sluta avtal. Är detta morgondagens mo-dell?Jag konstaterar att om man ska ha lagstiftning, dåpåverkar man balansen mellan parterna på arbets-marknaden, och man går in och kanske detaljreglerarsådant som man inte behöver göra. Jag har stor för-ståelse för att man behöver ha en grundläggandelagstiftning av arbetarskyddsskäl, men i övrigt bordeman väl ändå kunna avtala om hur man så att sägaska ta ut eventuella produktivitetsökningar.Jag kan hänvisa till en mängd diskussioner somhar varit. Jag har tidigare erfarenhet från förhandlingsdelegation som ändå avtalarför 800 000 arbetstagare här i landet. Vi var där full-ständigt överens om att det är okej att man minskararbetstiden men att man i så fall måste kombinera detmed hur minskningen ska tas ut, och det behöver manavtala om. Man måste också övergå från vanliga avtaltill att klara ut timlön och årsarbetstid. Men, som sagtvar, detta borde parterna själva bäst kunna klara av.Anf. 9 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig börja med att allmänt säga attarbetstidsdebatten berör så väldigt många olika frågorsamtidigt och att alla dessa olika frågor egentligen harsin plats och sin lösning men ofta buntas ihop i enallmän frågeställning som handlar om arbetstiden.Jag vill inledningsvis säga att som nation så arbe-tar för lite. Vi har stora grupper människorsom helt står utanför arbetsmarknaden. Det är ett stortproblem och en viktig del i lösningen av problemetmed den arbetskraftsbrist som vi kan se framför oss.Så som vi som nation arbetar för lite är detockså så att många människor upplever att de somindivider jobbar väldigt mycket.Det är ett sätt att beskriva de många bottnar somfinns i arbetstidsdebatten där vi har dels de frågeställ-ningar som interpellanten och övriga frågeställare har fört upp, dels diskussioner om stress, lågtbarnafödande, maktlöshet, deltidsarbetslöshet ochinvandrarnas utanförskap. Allt detta går det självfalletinte att lösa med arbetstidsregleringar i den ena ellerden andra formen men det säger någonting viktigt omhur människor i vårt samhälle mår.De frågeställningar som vi nu står inför är ganskamånga. För det första: Kan arbetstiden förkortas? Detkostar ju alltid. Någon måste alltid betala en arbets-tidsförkortning. För det andra: Kan arbetstiden för-kortas? Hur och av vem i så fall? För det tredje: Hurska vi dessutom ha inflytande över arbetstiden?Jag vill ansluta mig framför allt till det synsättsom jag tycker att ger uttryck för,nämligen att arbetstiden och möjligheterna att arbeta,förstås, är väldigt olika under olika livscykler: Vi haringa barn. Vi har små barn. Barnen växer upp. Själv-fallet borde det vara enklare att låta livet präglas avde här cyklerna och arbetstiden därefter i stället föratt tränga in livet i hur arbetstiderna ser ut. Dengrundinställningen har också jag, och den har jagalltid haft.Sedan har vi frågan: Ska man då aldrig ha lag-stiftning? Ja, det är en annan diskussion. Det beror jupå vad vi menar med lagstiftning. Jag tror att vi be-höver se över lagstiftningen när det gäller t.ex. för-läggningen av arbetstiden och hur individernas infly-tande över sina egna arbetstider ser ut - det är ocksålagstiftning.Jag vill understryka vad frågadeefter. Remissomgången är alltså viktig. Jag vill för-stås att den ska vara bred och att den ska ha betydel-se. Det tycker jag är en annan ingång än vad bådeChristel och hade somsnarare sade: Bestäm , sätt ned foten och bekännfärg!