prot · GN0954 · 2000-01-21 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1999/2000:54Fredagen den 21 januariKl. 9.00 - 12.10Det justerade protokollet beräknas utkomma ---------------------------------------------------------------------1 § Allmänpolitisk debatt (forts. från prot. 53)Frågor om trygghet (forts.)Anf. 1 ():Fru talman! "Tryggare kan ingen vara" heter det ien känd psalm, men det gäller inte längre i . Imånga år invaggades det svenska folket i en dröm attden snälla staten skulle ta hand om medborgarna frånvaggan till graven. Trygghetsfrågor har därför varitmycket närvarande i den politiska debatten. Samtidigthar frågor rörande verklig trygghet tonats ned. För-svaret och rättssystemet med domstolar och polisbetraktas inte längre som högprioriterade frågor, trotsatt de i allra högsta grad gäller medborgarnas trygg-het.När vi talar om trygghet i riksdagblir det mest tal om socialförsäkringar och andra s.k.mjuka frågor. Men det är en dålig trygghet när detinte finns tillräckligt med polis på gatorna. Det ärotryggt när det kan dröja timmar innan polisen hinnerkomma fram vid akutlarm.Och vad är välfärden värd, om vi inte kan försvaravårt land utan blir tvingade till underkastelse? Försva-ret står inför en veritabel slakt, störreän den som skedde 1925 och som gjorde att vi varmycket dåligt rustade vid utbrott1939. Den kortsiktighet och blindhet som styr riks-dagsmajoriteten känns skrämmande.Motiveringarna 1925 var nästan ordagrant de-samma som . Så här lät det 1925:Det finns inget krigshot i vårt närområde. Finlandoch de baltiska länderna samt har blivit fria ochsjälvständiga. har krossats, och i Rysslandhar tsardömet ersatts av , så från dettahåll finns inte heller något hot. Skulle situationenförändras har vi tid på oss att rusta.Fru talman! Lika naivt resonerar majoriteten . Skillnaden är dock stor påett område: är vapensystemen bra mycket merkomplicerade och tar att bygga upp. Vilever alltså i en otrygg värld.När detta är sagt ska jag ägna resten av min talar-tid åt välfärdspolitik och den typ av trygghet som denavses kunna skapa.När jag är ute och talar i moderata föreningar bru-kar jag ibland inledningsvis fråga åhörarna vilkasaker som de tycker är de mest centrala. Det är intekonstigt att svaren blir ungefär desamma vid varjetillfälle.Man pratar om hur det kommer att gå för barnenoch barnbarnen och om oron för hur framtiden ser ut.Man pratar om vården och omsorgen om sina föräld-rar. Först i tredje hand berör man den egna välfärden.Välfärdsfrågor är naturligtvis ett centralt begreppför de allra flesta människor. Det sägs ibland här ikammaren och i debatten utanför den att vi moderaterinte ägnar oss åt s.k. mjuka frågor. Det är kvalificeratnonsens. Det ligger i såväl konservativ som liberalidétradition att betona välfärdsfrågor.Detta innebär naturligtvis inte att vi för den skullställer upp på dåliga lösningar, lösningar som gersämre välfärd och som gör medborgarna till passivaklienter till statsapparaten.Man ska inte behöva stå med mössan i handen ochbocka för överheten. Det tyckte inte heller socialde-mokraterna , när man talade ombrukspatroner. finns det inga brukspatroner, utannu är det socialsekreterare och tjänstemän på försäk-ringskassor som det är viktigt att ha ett bra förhållan-de till.Det förefaller ibland som om det svenska folkettillhör de otryggaste i världen, detta trots att svenskvälfärdspolitik tillhör de allra dyraste. Vi har ettskattetryck som är det högsta i världen, just medmotivet att skapa trygghet för alla, men det har interäckt för att ge medborgarna den eftersträvade trygg-heten. Vad beror det på?Det beror naturligtvis på att människor kännerotrygghet därför att de vet att det sociala systemetinte längre kan leverera vad de har utlovats. Denpolitiska miljön har passivi-serat människorna till att förlita sig på stat och kom-mun, och skapas en genuin oro runtom i vårt land.En annan orsak kan vara att många intuitivt ellermedvetet inser att den långa nedgångsperioden i köp-kraft jämfört med andra länder har förorsakats avstora strukturella problem i det svenska samhället ochatt vi inte längre förmår att skapa de behövliga resur-serna för de enskilda medborgarna och för de gemen-samma aktiviteterna. Välstånd och välfärd hör ihop.Utan tillväxt inget välstånd.Sverige har världens högsta skatter men absolutinte världens bästa välfärd. Detta innebär i sin tur attdet finns stora effektivitetsförluster i det svenskasystemet. I har vi ett system där de enskildamedborgarna i högre grad än i de flesta andra väster-ländska stater är beroende av politiska beslut när detgäller viktiga frågor för individerna och familjerna.Fru talman! Det är mycket hög tid att vi i Sverigeöverger den kollektivistiska modellen. Frågor sombör vara i fokus i en välfärdsdebatt är: Vem ska fi-nansiera välfärden och vem ska leverera väl-färdstjänsterna?Svaren är enligt min uppfattning att eftersom detär medborgarna som betalar för välfärden, är detbättre med en form av försäkringssystem, där med-borgarna själva får bestämma utformningen av skyd-det. Genom att ge medborgarna resurser i form avt.ex. skolpeng, äldrevårdspeng, vårdgaranti etc. ger vimedborgarna makten att själva välja. Detta, fru tal-man, är om något ekonomisk demokrati.Vi har alla olika prioriteringar, och det är väl rim-ligt att anta att de allra flesta förmår överblicka sinsituation för att välja de lösningar som verkar bäst.Hur mycket man satsar över en viss nivå är vars ochens ansvar. Rundgången med att först dra in pengarnafrån medborgarna för att sedan pytsa ut dem är ingetbra system.På alla andra områden än välfärdssystemen efter-strävas konkurrens. Så sker därför att vi vet att kon-kurrens ger bättre produkter, högre kvalitet och lägrepriser. Det är därför viktigt att vi ser till att det finnsen fungerande marknad för sjukvård, omsorg, skolor,barntillsyn osv. Det är det enklaste och bästa sättet attåstadkomma såväl hög anpassning efter medborgar-nas önskemål som hög produktivitet.Politiker ska inte sköta produktionen av tjänsterutan stärka medborgarnas valmöjligheter. Politikernaska inte agera som brukspatroner utan som konsu-mentombudsmän.Den inriktning som jag har skissat här, fru talman,är i och för sig inte några nya tankar. De har funnitslänge, och land efter land anammar idéerna i olikatakt. I gräver socialdemokraterna ned sig iskyttegravar för den sista striden för förmyndarsam-hället.Skolministern går till angrepp mot friskolor somdrivs i aktiebolagsform eller i vinstsyfte. Inte en tankeägnas åt om driftsformen som sådan påverkar kvali-teten positivt eller negativt.Socialministern pratar om att stifta lag mot priva-tisering av vård, trots att patienter, läkare och sjuk-sköterskor tycker att det är bra med mångfald även pådetta område och trots att kvaliteten i vården visat sigförbättras när och politikerna släppt grep-pet.Och kommunala bostadsbolag ska inte få säljas,för då straffas kommunerna med sänkta statsbidrag.Näringsministern suckade djupt över ochkallade vårt grannland den sista , menmed ett uns av självkritik framstår som snartensam försvarare av ett monopolistiskt ineffektivtförmyndarpräglat välfärdssystem.Fru talman! Min uppmaning till regeringen är atttänka om, tänka nytt, lära av vad som händer i andraländer och släppa medborgarna fria även när det gäl-ler välfärden.Anf. 2 () replik:Fru talman! Jag har hört företrä-dare i prata om världens högsta skattetryck.Ni har tydligen varit på kurs och lärt er detta. Efter-som ni ställer frågor om detta till oss soci-aldemokrater, vill jag vända mig till er.I är arbetslöshetskassan knuten till ar-betsgivaren, och man får arbetslöshetsersättning i ettår efter det att man har haft ett arbete. I det segrege-rade område där jag bor kommer många aldrig in påarbetsmarknaden. Hur har företrädaretänkt att de ska bli försörjda? Hur ska de få en utbild-ning och komma ut på arbetsmarknaden som vuxna?Anf. 3 () replik:Fru talman! Det finns många sätt att lösa det pro-blemet. Jag är inte den som ska stå och försvara vadman gör i Tyskland.Enligt min uppfattning är det så att vi måste ändraarbetsmarknadslagstiftningen på ett sådant sätt att detblir en lägre tröskel för den som vill komma in påmarknaden. Vi har lagen om anställningstrygghetsom stiftades som hade till syfte att skyd-da de anställda, men i verkligheten har den blivit ettlås, så att man inte kan komma in på marknaden.Sedan har vi lönesättningen och, kopplade till den,skatterna, som gör att företagen inte anser sig kunnabetala så höga löner för okvalificerat arbete. Det härfinns det ju förslag om, t.ex. inom tjänstesektorn, därvi har föreslagit skattereduktion på tjänster somskulle öppna en stor tjänstemarknad för just de kate-gorier som nämner.Anf. 4 () replik:Fru talman! Lagen om anställningsskydd, som nimoderater använder som ett vapen, är ju förhand-lingsbar, så jag tycker att arbetsgivarna är dåliga omde inte kan göra upp med facket. Jag kan aldrig förståatt den skulle vara ett hinder, om man är en god leda-re, vilket ni brukar säga att inte våra ledare är. Då kanman ju förhandla om det.Sedan undrar jag en sak om försäkringarna. I t.ex.Tyskland har man det inte så att kvinnorna kan gå utoch jobba eftersom man inte har allmän barnbespis-ning. Hur tänker ni moderater lösa det? Tycker ni attdet är ett bra sätt att värna alla människors rätt tillförsörjning? Dessa kvinnor i kommer juinte ut på arbetsmarknaden. Är det sådana lösningarni vill ha i ?Anf. 5 () replik:Fru talman! Varje medborgare, oavsett kön, skakunna utvecklas efter sin förmåga och sina intressen.För dem som vill gå ut på arbetsmarknaden ska detnaturligtvis inte finnas några hinder, oavsett om det ärfråga om en man eller en kvinna, och vill man varahemmaman eller hemmafru så ska det också varamöjligt att träffa det personliga valet. Detta spänneröver flera dimensioner. Därför motsätter vi oss natur-ligtvis inte att vi har en sådan öppen attityd till detta.Sedan vet jag mycket väl, precis som , att det finns andra regler i andra länder därman har en annan tradition, men den traditionen harvi ju inte här. Jag har inte här, och ingen av minakolleger heller tror jag - jag har inte följt debattenvarje minut - förordat något system som liknar dettyska.Beträffande lagen om anställningstrygghet, såvisst kan man förhandla, men eftersom jag har varitföretagsledare och vet hur det är att förhandla kan jagsäga att det kostar väldigt mycket, och det finns ettnaturligt sätt för de fackliga organisationerna att mot-sätta sig förändringar på den punkten.Anf. 6 () replik:Fru talman! och moderaternaanvänder oftast ett väldigt mustigt språk - i alla fallgör det - och hänvisar oftast till andraländer där deras mönstersamhälle skulle fungera.Vilket land eller vilka länder är det ni tänker på därert systemskifte skulle ha slagit rot? Vad jag förståråberopas just nu inte längre.Hedlund säger att det inte är fråga om några nyatankar, utan det är precis ett systemskifte. Jag sittersjälv i socialförsäkringsutskottet och har sett de mil-jardbelopp som ni moderater säger att ni vill ha isänkta skatter. Det lustiga är att ni då pratar om låg-och medelinkomsttagarna, som kanske får 50, 100eller maximalt, men som kommeratt betala dyrt, mycket dyrt i avgifter i stället om manär intresserad av en generell välfärdspolitik som om-fattar alla och inte bestäms av plånbokens tjocklek.Anf. 7 () replik:Fru talman! Poängen är att man betraktar medbor-garna som fullt myndiga personer som själva kanträffa val, och att man ser till att medborgarna själva,genom olika system, kan efterfråga de tjänster som devill ha, även inom de här områdena. Då får man denfinessen att man får en effektivitetshöjande konkur-rens mellan olika vårdgivare, skolor eller vad det nuär frågan om, och det befrämjar effektiviteten ochproduktiviteten så att man får bättre tjänster utfördatill ett lägre pris.Ronny vill ha exempel på länder. Jag varpå utskottsresa till och träffade före-trädare för såväl Labour och liberaldemokraterna somTories. Alla är överens om åt vilket håll man villvrida utvecklingen, och det är inte åt samma håll somSverige för närvarande.Anf. 8 () replik:Fru talman! Att jämföra och Sveri-ge kan man göra på många sätt, men jag tycker ocksåatt vi ska prata om den nordiska välfärdsmodellensom faktiskt är mycket känd ute i hela världen.Hedlund säger att vill myndigförkla-ra medborgarna i . Det är precis det vi hargjort, vi socialdemokrater. Jag kan förstå ,som är höginkomsttagare precis som jag, och degrupper som säger att han vill vara en före-språkare för, som tycker att det klämmer till litegrann för att skattesystemet över livet omfördelar.Vi socialdemokrater tycker att alla som bor i Sve-rige ska ha ett gott liv att leva. Men ni och de gruppersom ni pratar om - jag tycker att det är synd att detinte har kommit fram riktigt i debatten , eftersom skattesystemet faktiskt ären viktig grund för välfärdspolitiken - hade möjlig-heten att göra ett fullskaleexperiment 1991-1994under ledning av mest kompe-tenta regering genom tiderna. Vi förskräcks fortfa-rande av spåren. Jag vet att det fanns problem dåockså.Anf. 9 () replik:Fru talman! Om det var mitt förra inlägg som för-anledde det sista inlägget så ber jag kammaren såmycket om ursäkt.Det är faktisk inte det här som jag har pratat om.Jag har inte med ett ord sagt att vi skulle ha en diffe-rentiering av olika medborgares tillgång till välfärds-apparaten. Jag har sagt att vi ska ge alla medborgaredenna rätt. Hela tanken med skolpengen, om vi tarden som ett exempel, eller vårdgarantin, är ju attsamtliga medborgare ska kunna efterfråga, med kraft som en stark ekonomi för den enskilde gör,de tjänster som kan behövas. Det är inte alls fråga omnågon differentiering på något sätt, utan det är enideologisk fråga. Är det medborgarna, de enskildamedborgarna, som bäst ska kunna bestämma vilkatjänster, vilken vård eller vilken skola de vill ha, ellerär det vi i den här kammaren eller i andra politiskagrupper som ska vara förmyndare och bestämma vadmedborgarna ska få och vad de ska efterfråga?Anf. 10 HANS () replik:Fru talman! Jag slog på TV:n på mitt arbetsrumoch lyssnade till eländesbeskriv-ning, och det gav mig anledning att på snabba fötterbege mig till kammaren för att få tillfälle att ställa ettpar enkla frågor.Av beskrivning att döma ärdet oerhört eländigt ställt i kungariket och harvarit det . Då måste jag fråga mig hurdet kan komma sig att svenska folket i val efter valröstar fram en riksdagsmajoritet som sedermera röstarfram en socialdemokratisk statsminister. Begriper intefolk sitt eget bästa, ?Den andra frågan handlar om detta: Varför fixarni inte det här, , i , iVästra och i där ni nu har haft mak-ten och där det verkligen är ett kaos? När niska privatisera så går inte tågen längre, när ni ska fåordning på sjukvårdsköerna ställer ni in operationerosv. Jag är tacksam för svar på dessa enkla frågor.Anf. 11 () re-plik:Fru talman! Det vore väl, , någotförmätet av någon i den här kammaren som är vald avfolket att recensera varför folket röstar på det enaeller andra.När det gäller privatiseringen och de förändringarsom sker i de områden som nämnde ärdet ju så att köerna - om vi nu tar dem; det gäller juett landstingsområde, så det är inte vårt ansvar, menvi kan se på - i Stockholmhar minskat. Barnakuten i har öppnat så atti hela det nordöstra sjukvårdsområdet behöver maninte stå i långa köer. Vårdgarantin har införts; manhar börjat beta av de köer som byggdes upp under denförra mandatperioden.År 1994, när man hade borgerlig majoritet, av-skaffades vårdköerna i . är detillbaka under den socialdemokratiska regimen. Dethåller på att brytas ned.Anf. 12 HANS () replik:Fru talman! Det är inte jag som recenserar väljar-na, . Men eftersom beskriver utvecklingen som en utveckling ielände medan väljarna fortsätter att välja en majoritetsom företräder en sådan politik förvånar det miganingen om det skulle vara på det sättet att beskrivning av tillvaron är korrekt.Jag drar några slutsatser av det sagt. Moderater vill ha sämre skydd för anställda,lägre löner för dem som har det svårast på arbets-marknaden, göra det svårare för kvinnor i arbetslivetoch göra det svårare för funktionshindrade. Varfördöljer ni, , det ni verkligen villåstadkomma, ett systemskifte?Vi socialdemokrater har inställningen och erfa-renheten att den enskildes rätt gynnas bäst med ge-mensamma lösningar.Anf. 13 () re-plik:Fru talman! Det var väl lite häftiga slutsatser somHans Karlsson drog av vad jag har sagt. Jag har intemed ett ord berört det på det sättet.Vi har arbetsmarknadslagar som är instiftade på70-talet som försvårar för människor att komma ut påarbetsmarknaden och rörligheten mellan olika arbe-ten. De låser in produktionsresurser och arbetsresur-ser på ett felaktigt sätt liknande det som förekom i dekommandoekonomier som vi tidigare haft i öst. Detär inte bra.Det måste vara fri rörlighet för arbetskraft och frirörlighet för kapital. Det är det som befrämjar väl-ståndet och vad jag förordar. Naturligtvis ska med-borgarna själva - nu upprepar jag det för tredje ellerfjärde gången - ha de ekonomiska resurserna att ef-terfråga så att vi även får en effektiv användning avde pengar som avsätts för välfärden.Anf. 14 ():Fru talman! Det föds allt färre barn i , isjälva verket så få att befolkningen kommer att börjaminska. Antalet nyfödda har fallit från 120 000 ibörjan till 88 1999. Vi saknar130 000 nyfödda bara . Dagenssvenskar förmår inte ens ersätta sig själva för framti-den.Vi ser en kris i befolkningsfrågan, och den Myr-dalsinspirerade familjepolitiken förvärrar faktisktsituationen. De regionala variationerna är stora.Stockholm klarar sig hyfsat. Men utflyttningslän harsällan upplevt så låga födelsetal som de gjorde i fjol.Den svaga ekonomiska utvecklingen påverkar möj-ligheten att bilda familj. Nativiteten påverkas ocksåav utflyttning av unga.En stadigt negativ befolkningsutveckling är ettpolitiskt misslyckande. Människor drar slutsatsen attde bäst bygger sin framtid någon annanstans. Sjun-kande nativitet i ett land kan också vara ett bevis förett politiskt misslyckande i de fall när människor somvill skaffa barn hindras från att göra det av ekono-miska eller andra skäl som har att göra med samhäl-lets strukturer.Vi är på väg att förlora en generation därför att degrundläggande förutsättningarna för familjebildningär hotade. Möjligheten att skaffa barn riskerar att blien klassfråga. Arbetslöshet, bristande utbildnings-möjligheter, dålig ekonomi och utanförståendeskapskapar söndring av och i familjer. Ändå handlar da-gens familjepolitik om lyxproblem, procentsatser,bidragsproblem och tvångsfördelning av ledighetstidoch inte om att återupprätta förutsättningarna förfamiljebildning.Regeringen har varit så upptagen med sin genera-tions i sammanhanget mindre problem, som fördel-ning av ledighetstiden, att den missat att uppmärk-samma de helt existentiella problem som många yng-re människor och familjer möter. Vågar man bildafamilj om man är långtidsarbetslös? Kan man klaraatt ha småbarn om man måste veckopendla till arbe-tet? Kan en barnfamilj klara sig med pengar frånCSN? Kan man låna till villa eller bil om man intehar fast jobb? Vad spelar ersättningsnivån i föräldra-försäkringen för roll om man aldrig har möjlighet attbilda familj eller inte har råd att mista en endastekrona?I somras krävde att föräldrarska tvingas dela lika på föräldraförsäkringen. Honvisade att hon inte förstår den vardag som mångaunga familjer lever i. I hennes värld har människorfasta anställningar som det är möjligt att vara ledigaifrån. I hennes värld är inte människor arbetslösa,studerande, projektanställda, vikarier eller ensamfö-retagare. Hon har blicken i backspegeln.I verkligheten är väldigt många unga människor ifamiljebildande ålder projektanställda, vikarier, stu-derande eller arbetslösa. Detta inte minst eftersomregeringens syn på lönebildning, arbetsrätt, företagenoch arbetsmarknadspolitik har hållit och håller mångamänniskor utanför arbetsmarknaden.För de flesta människor är det totalt ointressantvad en minister tycker om hur de ska fördela sin för-äldraledighet. Den som har möjlighet att vara ledig ärledig. Så enkelt är det. För den som är projektanställdeller vikarie kan ledighet vara omöjligt, eftersomjobbet är borta när ledigheten väl är över. Erfarenhetär viktigt för att få arbete och en fast fot på arbets-marknaden. Man vill ta varje chans till arbete. Villregeringen hålla människor borta från jobben?Vad spelar det för roll vad politiker tycker om attmannen och kvinnan ska vara hemma halva tiden varmed barnet om ekonomin inte klarar av det, eller omman tvingas ta ledigt från ett kort vikariat? Varför skainte människor själva få välja om de vill vara hemma,vem som ska vara hemma eller vilken barnomsorg devill ha? Varför är det rätt att de som har kommunalbarnomsorg får i subvention me-dan de som inte har det helt blir utan?Ledighet kan ju tas ut över , säger någon.Javisst. Men många unga människor lever lång-siktigt på vikariat och projekt. Inte minst kommunerhar haft en tendens att undvika att fastanställa ungamänniskor i barnomsorg och vård. I stället lever tu-sentals unga med att påmorgonen på telefon få veta om det blir något vikariatden dagen eller inte. Detta är det totala hyckleriet.Samma politiker som fanatiskt försvarat dagensstela arbetsrätt och säger sig tala för tryggheten iarbetet leder kommuner och landsting som nekartusentals unga den allra minsta trygghet och förutse-barhet. Detta gick så långt att det infördes lagstiftningför att komma till rätta med problemet.Socialdemokraterna säger sig representera demänniskor som har det svårt i samhället. I stället harpartiet förvandlats till ett parti för särintressen åt delarav den medelklass som det har gjort bidragsberoende.De människor som frivilligt eller ofrivilligt hamnarutanför partiets idealbild om hur livet ska levas harman ingen förståelse för alls.I socialstatens har det blivit politisk idéatt beskriva människor som svaga och drabbade.Kvinnor, ungdomar, äldre, lågutbildade, arbetslösa,barnfamiljer, deltidsarbetande, offentliganställda,funktionshindrade, arbetare, invandrare m.m. beskrivsalla löpande som svaga och drabbade av varje föränd-ring. Tillsammans utgör de grupper som regeringenoch socialdemokraterna kallar svaga och drabbade enhögst betydande andel av befolkning.De många människor som däremot behöver extrastöd och hjälp får det långtifrån alltid. Där måstesamhället tvärtom stå mycket starkare än . Än-korna, de äldre med minst marginaler, funktionshind-rade barn i skolan är exempel på grupper där politi-ken svikit. Det är talande att de reellt utsatta männi-skorna i vårt samhälle som saknar stora påtryckaror-ganisationer ofta glöms bort politiskt.Fru talman! Hur kommer det sig att i takt med attSverige blivit rikare har retoriken om den svaga,drabbade människan bara ökat? Vi har fått en starkarestat men svagare människor. Det är något fundamen-talt fel i ett lands utveckling när resultatet av väl-färdsansträngningar blir ökande socialbidragsberoen-de, som , betydande ekonomisk utsatt-het och beroende av det offentliga.Orsaken till att många drabbas av varje förändringär att de försatts i en situation där politiska beslutspelar större roll för den egna välfärden än de egnaförsöken att förbättra situationen. Det är bokstavligttalat morgonhumör som avgör hus-hållsekonomin och inte den egna insatsen. Margina-leffekter och orättfärdiga skatter slår hårt mot möjlig-heten att på egna ben stärka sin situation.Den här synen på människan som svag och drab-bad har inte alltid dominerat ens socialdemokratin.Den tidiga arbetarrörelsen, som jag ofta läser om,talade tvärtom om den enskildes ansvar för sig, sitt livoch sina närmaste. Den enskilde kunde bli, måstevara, stark för sin egen och sina närmastes skull. Mantalade om nykterhetsidealet: Sup inte bort ditt liv ochdin familjs möjligheter! Det var bildningsidealet,t.o.m folkbildningsidealet: Utbilda dig! Låt ingen luradig! Arbeta dig upp! Lösningen var att man gicksamman i nykterhetsrörelse och ABF. Men ansvaretvar den enskildes.