prot · GO0920 · 2000-10-27 00:00:00 — Jag kan inte säga mer nu än att jag lovaratt titta på den saken, men jag är medveten om att detblir antingen svart eller vitt när man inte är vårdnads-havare. Jag har stött på problemet många gånger.Slutligen vill jag vad gäller frågan om att så ungainte är straffmyndiga säga att det är socialtjänstensom har huvudansvaret för de unga. Det är viktigt attden har kunskapen. Det är inte registreringen som ärdet primära, utan det ska ligga just på socialtjänsten.Anf. 42 ():Herr talman! Jag såg TV-inslaget i går där minis-tern invigde en polishögskola någonstans uppe iNorrland. Visst anser jag att det är bra. Det är bramed nya poliser. Men det tar innan de blir justpoliser och kan arbeta. Det innebär att vi framför osshar då dessa brott fortfarande begås och då detblir ett glapp.Ingen blir gladare än jag om vi kan slippa att stå ikammaren och diskutera det, för det är ett fruktans-värt brott när det begås mot unga människor. Jag vetatt vi inte kan ha ett samhälle utan brott. Det före-kommer inte, ungefär som att trafik utan dödsoffertyvärr inte heller förekommer. Men vi ska jobba såmycket vi kan för att vi ska ha säkra gator, torg ochtunnelbanor. Människor ska i stort känna sig trygganär de går ut på gator och torg, och de ska våga tamed sig t.ex. mobiler, som nämnde. Deär i sig en trygghetsgaranti . När det är mobilensom för många är det första rånobjektet är det faktiskten bekymmersam situation.Jag sade tidigare att jag inte är med i det aktuellautskottet, men det är jag som har talartid kvar. Jag fårsäga, om jag ska recensera, att ministern har kommithyggligt ifrån denna debatt. Jag hoppas att vi kan bliän mer överens framöver.Anf. 43 Justitieminister ():Herr talman! Jag vill bara säga kort att jag, påsamma sätt som jag tycker att det är viktigt att tydlig-göra de politiska skillnader som finns oss emellan,också tycker att vi ska ta vara på de områden somändå finns där vi gemensamt kan titta på olika frågor.Det gäller bl.a. just frågan om medling och att vi äröverens om att tryggheten för våra medborgare ärväldigt viktig.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 2000/01:35 om nar-kotika på fängelserAnf. 44 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vadjag avser att vidta för åtgärder för att våra anstalterska bli fria från narkotika.Inledningsvis vill jag säga att det inte råder någonsom helst tvekan om narkotikamissbrukets betydelseför brottsligheten. Missbruket måste bekämpas om viska kunna förmå människor att inte begå brott. Detgäller på våra anstalter och det gäller i samhället iövrigt.Antalet narkotikamissbrukare på våra fängelserspeglar förekomsten av narkotika i samhället. Attmotverka drogberoende och narkotikamissbruk äralltså en angelägen fråga både för kriminalvården ochför samhället i stort.På senare år har andelen intagna med en bakgrundsom narkotikamissbrukare ökat. Andelen är nu när-mare . Det beror bl.a. på att narkotikamissbruka-re mer sällan kommer i fråga för de alternativa på-följderna. Det har därför blivit proportionellt sett flernarkotikamissbrukare bland de nyintagna i fängelse.Det här är ett förhållande som kriminalvården intekan påverka, men som i stor utsträckning påverkarförutsättningarna för kriminalvårdens arbete motnarkotikamissbruket.Maud hävdar att det råder brist på drog-fria fängelser. Jag vill upplysa om på av anstalter bedömer att nar-kotikamissbruk förekommer bara sällan eller aldrig.Det finns också på våra fängelser totalt 400 särskildanarkotikaplatser för motiverade missbrukare. På deflesta av de här avdelningarna lever de intagna åtskil-da från andra intagna. De deltar också i särskilt an-ordnad programverksamhet.Detta hindrar inte att kriminalvårdens insatser föratt bekämpa narkotikamissbruket kan intensifierasytterligare. Regeringen har också krävt det i Krimi-nalvårdsstyrelsens regleringsbrev. Kriminalvårdenhar nu inrättat en central ledningsgrupp för narkotik-afrågor. Gruppen ska bl.a. utarbeta en strategi förnarkotikabekämpningen. Man arbetar också medlokala handlingsplaner och har inrättat en hemsida föratt sprida information och goda exempel mellan an-stalterna. En annan mycket viktig sak är det omfat-tande arbete som pågår för att höja kvaliteten i krimi-nalvårdens programverksamhet.Den svenska narkotikapolitikens långsiktiga målär att skapa ett narkotikafritt samhälle. Regeringenhar tillkallat en för att göra enutvärdering av samhällets narkotikapolitiska insatserde och inte minst lämna förslag tilleffektiviseringar. Enligt direktiven ska kommissionenlägga särskild vikt vid kriminalvårdens möjlighetertill påverkan och behandling. Kommissionen har idagarna kommit med en diskussionspromemoria omkriminalvården som innehåller många intressantasynpunkter och förslag. Det gäller både kontrollåt-gärder och behandlingsåtgärder. I frågan om narkoti-kahundar - som särskilt tar upp - kanjag nämna att kommissionen konstaterar att det i daginte finns några formella hinder för en utökad an-vändning av sådana hundar. Regeringen kommer attavvakta kommissionens slutbetänkande vid årsskiftetoch därefter ta ställning till de förslag som lämnas.Jag delar helt uppfattning attverkställighetstiden ska användas för att förbereda ettliv utan kriminalitet efter frigivningen. Kriminalvår-dens arbete med att motivera och hjälpa de intagna attupphöra med missbruk är därför mycket viktigt. Menarbetet kan inte ses isolerat. För att det ska fungeramåste det utgöra en del i en större helhet. Där vilaransvaret tungt på de huvudmän i samhället som enligtden s.k. normaliseringsprincipen har ansvaret förvården av missbrukare - även om de befinner sig påanstalt.Avslutningsvis vill jag framhålla att mitt och rege-ringens budskap till kriminalvården självklart är ochförblir detsamma som tidigare, nämligen att häktenoch anstalter ska hållas fria från narkotika.Anf. 45 ():Herr talman! Jag vill börja med att tacka justitie-minister för svaret på min inter-pellation.Krafttag mot narkotikabruk måste ske på allaplan. Här lär vi vara överens. kommer detrapporter om hur narkotikan flödar in i landet samt attalltfler unga människor prövar och tyvärr börjarmissbruka droger. Under åtskilliga år har vi kunnatkonstatera att alltfler missbrukare vistas på anstalter-na och därmed fortsätter sitt drogande inom fängel-semurarna.Herr talman! Egentligen är det ofattbart att jag skabehöva stå här i riksdag och säga att det skavara knarkfritt i våra svenska fängelser. Det bordevara en självklarhet. Hur vill ministern förklara förallmänheten att det knarkas i fängelserna, med tankepå att fångarna sitter bakom lås och bom?Kriminalvårdsstyrelsen bekräftar att nästan 5 000narkotikamissbrukare intogs på anstalt under åren1998 respektive 1999, och 1999 var det då en belägg-ning på 9 300 personer. Vidare är nästan var tredjeperson som tas in på anstalt dömd för ett eller flerabrott mot narkotikastrafflagen. Andelen har ökat från18 % 1999. Anser inte justitieministernatt narkotikasituationen på landets fängelser är minstsagt alarmerande?Man kan läsa kriminalvårdens rapport omdrogsituationen , som justitieministern ocksåhar hänvisat till. Jag vill säga att man där skönmålarbeskrivningen av arbetet som pågår och bedrivs föratt komma till rätta med drogproblemen inom krimi-nalvården. Jag känner inte igen de här beskrivningar-na. De stämmer inte överens med verkligheten. Jaghoppas att den nya justitieministern, när det ges till-fälle, åker ut i landet och besöker olika fängelser. Dåfår man en helt annan bild av verkligheten.Jag vill påstå här i kammaren att det är uppröran-de att de interner som vill passapå att bli fria från sitt missbruk i princip hindras ge-nom att de inte får vistas i en narkotikafri miljö. Jaghar varit på olika häkten. När jag senastvar i sade bl.a. ett par killar så här tillmig: Låt oss få sitta kvar i häktet längre, så att vislipper komma till fängelset där man knarkar såmycket!Jag är glad över att justitieministern nu tar uppkommissionens synpunkter och förslag, eftersom deger en bättre bild av hur det står till med de påtagligabrister som råder.Sedan är det bekymmersamt att den positiva pro-gramverksamheten, som är så viktig för internerna, pågrund av resursbrist har dragits in. Dessutom vet manatt regeringen inte ens kan ge full kompensation förlöne- och prisuppräkning. Vi blev i går informeradeom ett glapp på . Det är 40 miljoner som man skata ur befintlig budget.Anf. 46 ():Herr talman! Kontraktsvård är ett alternativ tillfängelse i en del fall för personer vars brottslighet iväsentlig grad kan relateras till missbruk. Det kom-mer emellertid oroande signaler från rättsväsendetsaktörer som tyder på att domar som innehåller enfastställd vårdplan inte alltid fullt ut verkställs i en-lighet med domens pekar i sin diskussions-promemoria nr 10 på ett annat problem, nämligenkommunernas obenägenhet i många fall att gå med påen ansvarsförbindelse för vården. Skälen är varieran-de. Det kan bero på att man inte har budgeterat me-del. Det kan vara att man anser att åtgärden är alltföringripande och att man förespråkar öppenvård i ställetför frivårdens förslag till en mera ingripande behand-lingsplan. Om kommunen inte är beredd att gå medpå en ansvarsförbindelse faller möjligheten till kon-traktsvård bort för många missbrukande kriminella.Jag skulle med de här två bilderna som bakgrundför det första vilja ha justitieministerns syn på detmoderata förslaget att ålägga en åter-rapporteringsskyldighet rörande vårdplaners genom-förande. För det andra - och i det här fallet har rimli-gen justitieministern erfarenhet med sig från sin tidsom advokat - vill jag få besked om vilka åtgärderjustitieministern är beredd att vidta för att undanröjaproblemet med att genom att vägra gåmed på en ansvarsförbindelse hindrar domstolen attutdöma kontraktsvård när sådan är påkallad.Justitieministern har ju, som jag nämnde, rimligensom advokat haft skäl att fundera över detta mångagånger. Därför utgår jag från att vi i varje fall på denpunkten kan få justitieministerns synpunkter.Anf. 47 ():Herr talman! det här året hade jagförmånen att vistas en hel dag ute på Kronobergs-häktet. Jag fick tillsammans med de fackliga förtro-endevalda gå runt och prata med människor somarbetade på i stort sett samtliga avdelningar.En av de frågor som framfördes var: Hur ska mankunna förhindra att narkotika kommer in t.o.m. påhäktet? Den dagen gjorde man också ett beslag där,och det var nyttigt för en politiker att få se detta iverkligheten.Det mesta av narkotikan kommer in vid besök.Man har naturligtvis besök även på häktet, i alla fallnär man inte längre har restriktioner, och bevakadebesök kräver väldigt mycket personal. De besparingarsom finns, och de extra arbetsuppgifter som man harfått på häktet, gör att det kan vara svårt att avsättapersonal till de här besöken.Många av de besökare som kommer till ett häkteeller ett fängelse känner sig på ett eller annat sätttvingade att försöka tillmötesgå den intagna och tamed sig narkotika. Ett förslag från personalen var precis som i grannlandet skulle ha möj-lighet att i vissa fall skilja besökaren och den intagnamed en glasruta.Vi har framfört det här ett flertal gånger i den härkammaren, och vi anses vara några konstiga varelsersom föreslår sådant som finns i . Många av våramotståndare säger att det skulle vara väldigt integri-tetskränkande. Men det skulle ju faktiskt kunna ha enannan positiv sida. Det skulle finnas en möjlighet attta emot flera besök när man inte har personal att sättain vid de här bevakade besöken. Dessutom är detganska jobbigt för personalen att sitta ochlyssna till de här samtalen. Det känns inte specielltroligt att vara personal i de här situationerna. Dess-utom skulle de anhöriga slippa pressen från de intag-na att ta in narkotika.Ministern nämner i sitt svar Narkotikakommissio-nens arbete. I den lämnade diskussionspro-memorian finns ett förslag på s. 66. Jag ber att fåcitera direkt:"bör få möjlighet att be-sluta att det vid viss anstalt eller avdelning av anstalt,liksom i häkte, skall vara möjligt att ersätta bevakadebesök av besök som sker under sådana förhållandenatt den intagne och den besökande inte kan överlämnaföremål till varandra, t.ex. genom att de skiljs åt av englasruta. "Herr talman! Jag skulle vilja fråga ministern omministern delar åsikterna hos personalen på , som alltså också får stöd av det förslagsom har lagt fram.Anf. 48 Justitieminister ():Herr talman! Självklart bör det vara knarkfritt påett fängelse, likaväl som på alla andra platser. Pro-blemet är, och det tror jag att man måste våga erkän-na, att så länge man tillåter besök, som är en viktigdel i återanpassningen, kan man aldrig helt kommaifrån problemet. Det är alltså en avvägning mot vägentill återanpassning. Det är också därför som detta ärbetydligt mindre frekvent på häkten, där folk sittermer inlåsta och mer isolerade, än ute på fängelserna.Jag är inte alldeles säker på att jag rätt uppfattadedet som tog upp om kontraktsvård. Jagvill bara understryka att vad gäller kontraktsvård stårdet ju i domen om man bryter den. Vad gäller detmoderata förslaget tar jag gärna del av det och åter-kommer i den frågan.Vad sedan gäller frågan om att intelämnar ansvarsförbindelse är det något som ska ta ställning till. Det kommer ettslutbetänkande , och då kommer vi attkunna titta närmare på det.Det var vad jag hade att svara på de frågor somjag antecknade.Anf. 49 ():Herr talman! Att man tillåter besök och att det dåkommer in knark har precis talat omhur man kan åtgärda. Man kan avskilja personen sominte klarar av att ta emot besök.Det finns också en sak till att göra. Man kan visi-tera besökarna mer frekvent än man gör . Ytterliga-re en sak, justitieministern, som står i kommissionensförslag är att man kanske t.o.m. ska visitera de an-ställda. Det är något som är känsligt i mensom man gör i många andra länder - för att få kännafriheten i att veta att inte de anställda tar med signarkotika in i fängelset.Det har funnits flera narkotikafria fängelser. Mendå fanns det resurser. Det fanns bra programverksam-het, vilken , som jag tidigare sade, har förstörtseller bara utnyttjas ryckvis.Jag ska ta upp det exempel jag känner bäst till,nämligen Bergaanstalten i . Jag har följtdess arbete och själv sett hur manbyggt upp det knarkfria fängelset. Tyvärr är det intedet , på grund av resursbrist.Vad man gjorde var att man lät internerna självastyra det här. Internerna skrev kontrakt. När det komen ny fånge som ville vara på skrev han ettkontrakt gentemot sina medfångar där han lovade attinte knarka. Detta byggdes upp som en hel verksam-het. Kontraktet var alltså gentemot varandra. Sedanhade man "kollektiva morötter" när internerna sköttesig väl. Man lät dem äta pizza i matsalen varannanfredagskväll, gå ut och gå lite längre på kvällarnam.m.Jag såg dock också vad som händer när det börjarvackla, när någon eller några i gruppen inte klarar avdetta utan får in knark ändå. Då blir det oro i lägret.Då måste man i en sådan här programverksamhetkunna få tillåtelse att lyfta ut denna individ och place-ra honom på en annan anstalt, eftersom han flippar utoch förstör för hela gruppen. Då kan man få ett sådanttryck på fångarna själva att de vill vara kvar. De sominte klarar av det åker i väg.Detta sprider sig i de här kretsarna, vilket gör , när man sitter i häkte och sedan ska ut till ettfängelse, ber att få komma till just sådana här drogfriafängelser. Men då gäller det att våga ta tag i de härsakerna och förflytta dem som inte klarar detta till ettannat fängelse.Nu undrar jag naturligtvis, då det är första gångenjag debatterar med justitieministern, vad justitiemi-nistern anser. Finns det en möjlighet att återigen börjabygga upp bra programverksamhet och kombinera detmed att på nytt inrätta sådana här knarkfria fängelser?Här vill jag säga en sak. Vi vill ha knarkfritt över-allt, men vi moderater säger så här: Eftersom det serut som det gör måste man börja någonstans. Låt osskomma överens om att se till att det blir åt-minstone ett knarkfritt fängelse i varje f.d. kriminal-vårdsregion. Då har vi kommit långt i det arbetet.Anf. 50 ():Herr talman! Jag tror att justitieministern och jagtalade förbi varandra. När jag talade om återrapporte-ringsskyldighet rörande vårdplanerna var det inte motbakgrund av att den dömde bröt mot den plan somsatts upp utan mot bakgrund av att vi kan se exempelpå att de som ska ge vården inte lever upp till det somdomstolarna har dömt. Det är av det skälet man bordeinföra en återrapporteringsskyldighet så att domstolenfår kunskaper om huruvida domen följs eller ej ochkan vidta åtgärder om den inte följs.När det sedan gäller problemen med uteblivna an-svarsförbindelser från kommunerna hade jag hoppatsatt justitieministern ändå skulle ha några egna idéer.Jag har svårt att föreställa mig att justitieministernsom advokat inte har haft en del egna klienter där detvarit fråga om förslag från frivården till kontraktsvårdmen där kommunerna sedan inte gett någon ansvars-förbindelse. Hamnar man i sådana situationer har manju, enligt min uppfattning, rimligen funderingar överhur de här problemen skulle lösas. Därför hoppas jagändå på redovisning av någon liten vision.Anf. 51 ():Herr talman! De senare årens besparingar i krimi-nalvården har naturligtvis inte gått spårlöst förbi. Föratt återvända till är det, liksommånga andra häkten, belagt intill bristningsgränsen.Personalsituationen, inte minst här på Kronobergs-häktet, är svår. Det är svårt att få tag på människorhär i som kan tänka sig att arbeta i denmiljön och med de förutsättningar som erbjuds. Desom är där får därför göra en ännu kraftigare insats,och det sliter mycket på personalen.Ministern kommenterade inte förslaget från . Att tillåta besök är ju en avväg-ning. Att ha en glasruta kan tyckas inhumant, menman kan vända på det: Det är väl humanare att deintagna får några besök än att situationen är som , nämligen att resurserna inte räcker till för besök.Jag vill också stryka under det som har sagts härtidigare: Det finns många vackra ord om program motnarkotika och brottslighet. Den bittra verkligheten äratt de här något mer kvalificerade programmen harfått stryka på foten för enklare och billigare program.Tror man inte att det är så kan man läsa i kriminal-vårdens redovisning 1999 på s. 52 Justitieminister ():Herr talman! Först vill jag med anledning av desaker som tar upp be att få återkommavad gäller återrapporteringen.Vad gäller den andra frågan har jag naturligtvisstött på det problemet. Jag medger att det finns pro-blem, och jag ska med intresse titta närmare på detsom kommissionen kommer fram till i betänkandetföre årsskiftet.Det får bli mitt svar på den frågan.Vad gäller frågan om de försök som har gjorts ti-digare tycker jag att det är väldigt viktigt att man justser på skillnaderna och tar hänsyn till de olika indivi-duella förutsättningarna.Det gäller nämligen att ta vara på dem som verk-ligen är motiverade att komma ifrån sitt missbruk. Enenda missbrukare som under sin fängelsevistelse kanåteranpassas är en oerhört stor vinst, för honom ellerhenne, men även för samhället, med allt vad det kaninnebära.Man måste vara flexibel i det här sammanhanget.Det gäller just att ta vara på de här personerna ochinte låta de som inte är lika motiverade förstöra fördem.Men jag vill ändå i sammanhanget återigen under-stryka att av våra anstalter faktiskt anser att detinte finns något eller ett mycket litet narkotikamiss-bruk. Situationen är inte riktigt så katastrofal som jagtycker att gör gällande, även om mycketkan göras bättre.Anf. 53 ():Herr talman! Jag har inte tid att ta upp de 66 pro-centen mer ingående. Men det står alltså "sällan elleraldrig" i svaret. står inte för hur ofta det är. Jaghar tidigare frågat vår f.d. justitieminister vilka fäng-elser som är absolut drogfria i . Jag har intefått svar. Och jag förmodar att inte den nya justitie-ministern kan svara på det heller.Jag skulle vilja ha en förteckning över detta. Hurofta tar man urinprov m.m. och har kontroller så kan påvisa drogfrihet? Statistik är inte alltid attlita på.Jag tycker att det är bra att narkotikahundar an-vänds. I samarbetar man med tullen.Det är bara det att tullen behöver sina narkotikahun-dar så pass mycket i tullfiltret att man inte kan tillåtahundarna att gå på fängelserna i så mycket somman vill göra. Det är därför jag tycker att man inomkriminalvården skulle ha ännu fler egna hundar somåkte runt på olika ställen och bara letade narkotika.Att leta narkotika på fängelser är resurskrävande.Personal som letar i ventiler, brunnar, stoppningaroch var det nu kan vara kan göra annat. In med hund-arna och låt dem leta narkotika på fängelserna!Till sist skulle jag vilja bemöta det justitieminis-tern tar upp på s. 2 i sitt svar, att kriminalvården intekan påverka att antalet narkotikamissbrukare har ökati fängelserna. Men narkotika har faktiskt funnits påfängelserna i olika grad . Under dessaår skulle man väl åtminstone ha kunnat bygga uppmånga kontrollåtgärder och utarbetat väl fungerandearbetsformer för att sätta stopp för narkotikan. Somdet ser ut när man läser rapporten är det precis numan ska ta tag i det.Avslutningsvis vill jag tacka för den här debatten.Nu har justitieministern i alla fall fått en inblick i hurvi moderater tänker och tycker.Anf. 54 Justitieminister ():Herr talman! Jag missade vid de tidigare till-fällena att svara på frågan om glasrutan. Som mode-raterna väl känner till har regeringen sagt nejtill glasruta. får vi vänta på Narkotikakommissio-nens förslag.För att ge min bild vill jag säga att jag spontant ärlite tveksam till glasruta. Jag vill inte binda upp migpå något sätt, men det känns något främmande. Vi fåravvakta förslag.Vad gäller narkotikahundar har också sagt att det inte finns några hinder.Kriminalvården är intresserad av att få sådana. Därlär det finnas ytterligare möjligheter att gå vidare.Slutligen frågan om att kriminalvården inte är an-svarig för den ökade konsumtionen. Det är ökningen isamhället som kriminalvården inte gärna kan göranågonting åt. Arbetet inom kriminalvården är där-emot någonting annat.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 2000/01:36 omherrelösa fastigheterAnf. 55 Justitieminister ():Herr talman! har frågat statsrå-det vilket ansvar staten tar närområden bedöms som herrelösa. Arbetet inom rege-ringen är så fördelat att det är jag som ska svara påfrågan.Jag vill på en gång säga att tarupp ett problem som jag anser att man snart måste taställning till. Det är inte tillfredsställande att ansvaretär oklart i de här fallen. De tomma hyreshusen i Sö-derfors är ett tydligt exempel på detta.Det förekommer att fastigheter som ingår i enkonkurs inte kan säljas. Konkursförvaltaren kan intehitta någon köpare till fastigheten. Det kan bero på attmarken måste saneras eller att byggnader måste repa-reras eller rivas. Och detta kan kosta mer än vad fas-tigheten är värd. Om det är ett aktiebolag som försattsi konkurs, upphör dessutom fastighetsägaren i regelatt existera när konkursen avslutas. En fastighet somingår i konkursen sägs då bli herrelös. Det finns intelängre någon fastighetsägare som ansvarar för olä-genheterna på fastigheten, t.ex. förfallna byggnader.Kommunen måste då ibland rycka in. Om det finns enallvarlig risk för människors hälsa, egendom ellermiljön kan kommunen, på egen bekostnad, behövavidta åtgärder. Bestämmelser om detta finns i rädd-ningstjänstlagen.I vissa fall kan en kommun söka bidrag förmarksanering hos eller i form avlokala investeringsprogram. Men dessa bidrag ärfrämst avsedda att användas till att sanera mark ochbyggnader från gifter.Genom har en obligatorisk sanerings-försäkran införts för företag som bedriver miljöfarligverksamhet. Denna försäkring är avsedd att täckakostnader för efterbehandling enligt kraven i miljö-balken.