prot · GN09109 · 2000-05-15 00:00:00 — I det sammanhanget skaockså ingå hur samråd med lärare, studenter ochövrig personal ska tillgodoses. Som utredare har Jan-ne , förre rektorn vid KTH, utsetts. Hansarbete ska redovisas den 15 oktober 2000.Anf. 25 PER ():Fru talman! Jag vill inledningsvis tacka för etttydligt och resonerande svar på min interpellation.Bakgrunden till interpellationen är att det just harutsetts en ny rektor på det statliga SLU, Sverigeslantbruksuniversitet. Jag tror att detta kan tjäna somett exempel på vad jag ser som ett problem.På SLU fanns det en samrådsgrupp på 31 personersom utsågs för att företräda SLU:s anställda och stu-denter. De fick träffa tre kandidater. Två av dessaavvisades efter utfrågning enhälligt av samrådsgrup-pen. valde, trots det, att föra fram enav dessa två kandidater, som sedan utsågs av rege-ringen. Tre företrädare för lärare och studenter, somär i minoritet i styrelsen, reserverade sig.Vi behöver, och ska inte, gå in på detaljer i ett en-skilt ärende. Men det här är ett bra exempel på vadsom oroar mig, nämligen att vi får mer och mer poli-tisering och de som arbetar på universiteten får mind-re och mindre att säga till om. Det här är inte det endaexemplet. Det är min förhoppning att riksdag ochregering ska kunna hitta en bättre tingens ordning, såatt vi får en bättre fungerande demokrati på universi-teten.Man måste börja med att ställa sig frågan vadhögre utbildning är till för. Om högre utbildning är enutbildningsfabrik där x stycken läkare, ystycken civilingenjörer och z stycken receptarier skautexamineras, kanske vi behöver politiker som över-vakar produktionen. Rektorn kanske ska bli produk-tionschef med kontroll över det statliga maskinerietoch dessutom med goda kontakter in i den riktigtstora samhällsapparaten som behöver x, y, znya kuggar i maskineriet.Min utgångspunkt är dock helt annorlunda. Minutgångspunkt är att högre utbildning är till för att gevarje student en möjlighet att bygga upp sin egenkunskap utifrån sina egna prioriteringar och att kri-tiskt kunna analysera frågor utifrån sina erfarenheter.Det handlar naturligtvis om ren kunskapsinhämtningmen också om att kunna skaffa sig ett antal verktygför att kritiskt kunna granska och reflektera överskilda frågor.Tillsättningen av rektor blir en process där lärare,studenter och professorer måste ha ett stort inflytan-de. Om man inte har det, som i det här fallet, blir deten dubbelt negativ inverkan.Först och främst får och de anställdalätt den befogade insikten att de är överkörda. Detuppstår dålig stämning. De har lagt ned mycket jobbpå att verkligen hitta rätt person, och det känns litegrann som ett skeninflytande. Men minst lika viktigtär ju vilken dålig start som ges den person som skavara den nya rektorn, som ska börja ett krävande ochansvarsfullt jobb med ett stort gap gentemot den per-sonal personen ska vara chef för.Detta är ett stort problem. Jag hoppas att den nyautredningen ska ge förslag på förbättringar.Anf. 26 Utbildningsminister ():Fru talman! Också jag uppskattar Per Bills resone-rande inställning i frågan. Jag tror också att Per Billär väl medveten om regeringens och mitt engage-mang att värna just den akademiska friheten. Jag serdet som en verklig grundbult i all akademisk verk-samhet. Det är också viktigt att vi har med oss dettanär vi resonerar om styrelser i alla de former i denakademiska världen.Att vi historiskt har haft en i grund och botten oli-ka syn visar hur t.ex. har sett på fråganom akademisk frihet när forskningsstiftelserna bilda-des. Där bildades styrelser som en gång utsågs avregeringen, men som sedan för evinnerlig tid skulleutse sig själva. 11-13 personer med full makt ochkontroll över mycket stora resurser skulle utse sigsjälva. Det påstod man var för att värna forskningensfrihet. I det exemplet kan jag garantera att ingen iforskarvärlden har uppfattat det så. Man såg en för-samling av 11 ledamöter med enormt stor makt,mycket pengar, som kunde med hjälp av penningensmakt tala om för högskolorna vad de skulle göra ochinte göra. De utsåg dessutom sig själva.I den meningen har vi ökat den akademiska fri-heten genom att det numera faktiskt finns en kanal attförändra i styrelserna. Det finns en möjlighet tilldialog som inte fanns tidigare.Detta är viktigt. Akademisk frihet består inte avatt ge några få personer all makt i sin hand för attsedan utse varandra. Akademisk frihet är i mycket enfråga där regering och riksdag har en roll i att helatiden värna den akademiska friheten. Politiken hotarinte akademisk frihet. Politiken är i en förut-sättning för akademisk frihet.När det gäller styrandet i våra högskolor har vi enstark tradition i högskolevärlden som är viktig attvärna, nämligen den kollegiala beslutsformen, atthögskolan styrs med starkt inflytande från studenter-na, lärarna och forskarna. Det är också viktigt attskapa strukturer i högskolans ledning som gör detmöjligt att prioritera och omstrukturera när man seratt den akademiska utvecklingen ger skäl till detta.Det är det som är bakgrunden till styrelsernas nya ochförändrade roll, dvs. att vara en styrelse där rektorkan hämta legitimitet för ibland ganska besvärligaåtgärder som kan mottas negativt av delar av de an-ställda på . Det är viktigt för en aka-demisk ledare att kunna hämta legitimitet från styrel-sen för att få ett universitet att samla sig kring ettframtidsprogram. Därför har styrelsen den viktigarollen att föreslå till regeringen val av rektor. Rege-ringens praxis är att i princip alltid följa styrelsensförslag.Låt mig påpeka att jag tycker att det är väldigtviktigt att, som det framgår av högskoleförordningen,höra att lärare och studenter ska tas på största allvarav högskolestyrelserna. Jag är villig att ta upp attdetta är viktigt och inte kan bortses ifrån i min dialogmed högskolestyrelserna. I den meningen tror jag attPer och jag har samma åsikt. Det gäller att värnaforskningens frihet och att skapa strukturer för prio-riteringar där forskarsamhället självt ska göra deforskningsmässiga prioriteringarna. Det är en viktiguppgift för styrelsen att på högskolan skapa strukturerså att forskarna själva kan göra sina prioriteringar.Där har vi fortfarande en bit att gå innan vi har kom-mit till en bra ordning. Det ska icke förväxlas med attvi värnar forskningens frihet.Anf. 27 PER ():Fru talman! Det är tveklöst så att det finns en ide-ologisk skiljelinje. Det är bra. Då kan vi ha en resone-rande diskussion om skillnaderna och om sådant vi äröverens om och därmed kan ändra på nuvarandeordningar. Jag skymtar ändå att utbildningsministerntycker att som det har gått till i har varit liteolyckligt. Det är inte bra när samtliga anställda påuniversitetet har en åsikt och styrelsen förfäktar enannan åsikt och styrelsen och regeringen sedan körigenom sin vilja.Låt mig ta upp två saker som är intressanta iThomas svar. Den ena är att utbildningsmi-nistern säger att i ett demokratiskt samhälle ska hög-skolan fritt och självständigt utveckla utbildning,kunskap och forskning. Denna frihet garanteras avstatsmakterna.I fungerar det så. Men det finns mångaandra demokratiska länder där det finns andra sätt attgöra detta, som också har visat sig väl fungerande.Den andra saken är att utbildningsministern seruniversiteten som någon typ av myndighet i störstaallmänhet. För mig är universiteten något mycketspeciellt. Det går inte att säga att det är samma saksom eller en styrelse. Universiteten ärverkligen någonting mycket speciellt. Det är därförsom jag tycker att det blir lite för enkelt att säga attdet är logiskt att rektorn tillsätts på samma sätt somen gd.Jag tycker inte att det är logiskt att det automatisktska vara på det sättet. Jag tycker inte riktigt att uni-versiteten är att jämföra med andra myndigheter.Kanske det skulle finnas någon möjlighet att där hittaen kompromiss där man gav universiteten en ställningvid sidan om de nuvarande formerna och kanskegjorde universitet till ett begrepp i vår lagstiftning.Om jag går tillbaka till frågan om ideologi: ja, jagtror att det här är mycket ideologi. När jag lyssnar påutbildningsministerns diskussion om stiftelserna trorjag att det bottnar lite i detta: Vad är stiftelserna?För mig var stiftelserna medborgarnas pengar,som sedan antingen skulle betalas tillbaka till med-borgarna, därför att man hade tagit ut för mycketskatt, eller också skulle användas på ett sätt som lång-siktigt kunde gagna . Man valde att göra dehär forskningsstiftelserna, och man såg till att det intevar samma tanter och farbröder som satt i universi-tetsstyrelserna som satt överallt i det offentliga Sveri-ge. Man gjorde en annan struktur som gav en störremångfald, där det är viktigt att det finns en mångfald isig.När jag lyssnar på och på andrasocialdemokrater låter det som att stiftelsepengarna ärstatens pengar, att alla pengar i samhället tillhör sta-ten. Jag tror att det är här vi hittar en av de stora skill-naderna ideologiskt.Anf. 28 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag tog upp stiftelserna just för att jagmärker när jag läser vad framför allt moderater skri-ver i debattartiklar m.m., och också i det här samtalet,att vi talar förbi varandra.Låt mig först säga att jag tycker att stiftelserna görett väldigt bra arbete, och de har en väl förankradplats i den akademiska världen - men inte som de varutformade från början.Vad är akademisk frihet? För mig är det den storafrihet som råder på högskolor och universitet att självsöka kunskap, som kan vara mycket kritisk motstatsmakterna, mycket kritisk mot näringslivet ochmycket kritisk mot alla maktgrupperingar i samhället.Det kan man göra därför att man tillhör en sfär i sam-hället som har mycket stor frihet att tack vare finansi-ering från själv söka fram kunskap. Det äroerhört viktigt för ett samhälles dynamik att det fun-gerar. Det har man bl.a. garanterat genom ett stort ochomfattande självstyre.Men vad var stiftelserna i sin ursprungliga form?Det var mycket stora pengar, mångmiljardbelopp,som lades i handen på ett fåtal människor. Det spela-de ingen roll om man sade att de var professorer ellernågot annat, för det var ett fåtal människor som aldrigbehövde utsättas för någon kritik eller granskning iform av val eller att bli utsedda. De var utsedda pålivstid, och de utsåg sina efterträdare.För en institution på ett universitet är det inteforskningens frihet som knackar på dörren när dekommer med sina miljarder, utan det är ett antal per-soner med stor makt och stort inflytande över forsk-ningsresurser och som kan styra en institutions verk-samhet genom att säga att "gör ni inte på det här visetblir det inga pengar".Det är det som är skillnaden i vår syn. För mig ärinte själva formen det viktiga, om det är stiftelsereller vad man kallar det, utan det viktiga är att forska-re känner att det är de själva som styr prioriteringar-na. Det har varit vägledande för mig i reformeringenav vårt forskningsfinansieringssystem att göra detmycket tydligt i de myndigheter som vi nu bildar,dvs. , Rådet för sociala frågor ocharbetsliv samt Rådet för miljö, lantbruk och sam-hällsplanering. Det är forskarna själva via sina val tillde styrelserna som har inflytande över prioriteringar-na.I den andan menar jag också att våra högskolesty-relser ska arbeta. De ska se till att skapa strukturer pålärosätena som gör att man stimuleras till priorite-ringar och att forskarna, den akademiska världen, ärde som bedömer vilka prioriteringar som ska göras.Det är bara forskarna och den akademiska världensom kan bedöma vilka områden som är mest intres-santa och var man har bra kvalitet. Men styrelsernakan hjälpa till att driva fram en sådan process. Där-med får rektorn för en högskola möjlighet till ett stödfrån sin styrelse i ett sådant ganska besvärligt omprio-riteringsarbete som det ibland kan handla om. På såvis hjälper vi forskarsamhället, lärarna och studenter-na att bygga än mer dynamiska högskolor och univer-sitet. Det är mitt intresse.Om vi tittar på andra länder som också har varitväldigt framgångsrika i högskole- och forskningspo-litiken, ser vi att också där har styrelserna just denrollen, att driva fram prioriteringar, inte att gå in ochpeta i enskilda forskares arbete.Att se skillnaden i detta ideologiskt är viktigt.Stiftelsernas ursprungliga form handlade inte omfrihet utan om makt för några få personer. Vi vill sestörre handlingsutrymme och större frihet för våraforskare. Det är då bra att jämföra med det förslag tillforskningsfinansiering som vi har lagt fram. Det visarregeringens och min uppfattning om vad akademiskfrihet är.Anf. 29 PER ():Fru talman! I ord har det hänt en del hos social-demokraterna sedan tog över. Samti-digt kan man nog säga, tror jag, utan att överdriva attingen person har haft så stor enskild makt över uni-versiteten som har i dag.Vad jag ser som akademisk frihet är att det finnsen mångfald; en mångfald av finansiärer, en mångfaldav olika möjligheter att söka medel. Det är här jag sågstiftelserna som en av flera finansiärer. Ju fler olikasorts finansiärer man har, desto större möjlighet finnsdet för enskilda forskare att gå till en eller flera somman ser att man har möjlighet att få pengar hos.Även på andra sätt tycker jag att det är väldigtmånga vackra ord, men egentligen har ju universitetoch högskolor stått på svältkur från staten undermycket . Det är ett av de stora problem somman har på högskolorna för tillfället. Det är inte nå-gon vacker läsning i den senaste , somvisar hur många områden det finns, även om en delsiffror i och för sig är gamla. Det borde ringaen varningsklocka, därför att det finns på flera hållmycket tydliga tecken på att vi på högskolesidanbehöver ta krafttag, även om är duktigt påmycket. Jag tror att en ökad mångfald på universitets-sidan och högskolesidan är en av de saker vi måste setill att få.Anf. 30 Utbildningsminister ():Fru talman! var ett mycket intres-sant inlägg. Det var nästan identiskt med ett inläggsom jag hade i för ett och ett halvtår sedan i problembeskrivningen. Det var sammasiffror också - hade inte nyare siffrorän så.Det betyder att ligger väldigt långt fram-me, och i absoluta världstoppen när det gäller dengenomsnittliga utbildningsnivån i befolkningen, ock-så när det gäller andelen i befolkningen som har hög-skoleutbildning. Men det var , 80-talet och då högskolan intebyggdes ut i tillräcklig omfattning. Det innebär attmin generation, vi som är födda , inte gickvidare till högskolan i så stor utsträckning som i dagframstår som absolut nödvändigt.Det är själva grundargumentationen för att vi görden mycket kraftiga utbyggnad som vi gör . Det ären stor investering i att svinga oss upp till världstop-pen också när det gäller ungdomarnas utbildningsni-vå. Dit ska vi nå, och det kräver nya resurser. Visatser sammantaget på utbildning, forskningoch studiemedel. Jag vågar lova att ingen utbild-ningsminister har haft en sådan reformperiod undersin mandatperiod som jag i den meningen.Vi ser inte högskolor som några myndigheter istörsta allmänhet. För mig är högskolor och universi-tet en väldigt viktig, fristående sektor i samhället,som har ett stort samhälleligt uppdrag. Därifrånkommer numera mycket av den dynamik och till-växtkraft som hela samhället behöver. Det är avstörsta vikt.Därför är det också rimligt att det fortfarande ärregeringen som utser rektorerna, men att styrelsen ärden instans som rekryterar rektorer. Jag vill varamycket tydlig när jag säger att jag tycker att det ärväldigt viktigt att styrelserna i det arbetet verkligenföljer högskoleförordningen om att höra studenternaoch lärarna. Det är klart att det är en viktig del i pro-cessen. Men styrelsen har till syvende och sist ansva-ret att söka ett akademiskt ledarskap som är bra förhögskolan.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1999/2000:375 omsmärtlindringAnf. 31 Utbildningsminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser vidta för att i all medicinskutbildning integrera ämnet smärtlindring.Elisabeth interpellation uttrycker stortengagemang när det gäller betydelsen av att alla pati-enter får den smärtlindring de behöver och har rätttill. Kunskaperna om smärta och smärtlindring harökat genom insatser inom forskning-en, och ligger långt framme inomsmärtforskningen. Jag delar helt uppfattningen att detär viktigt att den nya kunskapen sprids till studenternapå olika vårdutbildningar.En brist som uppmärksam-mat är att det i den medicinska grundutbildningensaknas smärtlindring som ett eget schemalagt avsnitt.Regeringen fastställer i högskoleförordningen vis-sa övergripande mål för en viss utbildning som av-slutas med en yrkesexamen, t.ex. för läkarutbildning-en. Det ankommer sedan på högskolorna själva attupprätta utbildningsplaner och kursplaner som angerdet närmare innehållet i utbildningarna.Jag har inte för avsikt att närmare styra läkarnasgrundutbildning utan utgår från att högskolorna självaregelbundet ser över sina utbildnings- och kursplaner.Om det bedöms nödvändigt att förstärka ett visstkunskapsområde ankommer det i första hand på hög-skolorna själva att besluta om detta. I det samman-hanget är det också viktigt att komma ihåg att hu-vudmännen för hälso- och sjukvården också har ettstort ansvar för fortbildning och vidareutbildning avsåväl läkare som övrig vårdpersonal.Anf. 32 ():Fru talman! Tack, utbildningsministern, för sva-ret. Får jag börja med att säga att jag inte har uppfat-tat utbildningsministern som den mest ödmjuke iregeringen, men en viss uppgivenhet tycker jag tyvärratt jag finner i detta svar.Jag är naturligtvis inte ute efter lagstiftning på detsättet att vi ska lagstifta i varje liten detalj om hurutbildningen ska se ut. Men jag tror inte heller attutbildningsministern inte förstår vilken vikt det haratt vi här i tillsammans med regeringenuttrycker vår klara uppfattning om vad som måstefinnas med och vad den enskilda människan har rättatt kräva. talar jag om medicinsk utbildning ochsjukdomar.Vi vet att hundratusentals människor lider avsvår smärta på grund av olika sjukdomstillstånd. Vivet också, som utbildningsministern här säger, attforskningen har gått framåt.Här har jag samarbetat med s.k.smärtsyster , som under många århar rest runt till våra sjukhusenheter och informeratom hur man använder dessa forskningsresultat på rättsätt och om hur man kan använda olika typer avsmärtstillande medel i olika faser osv. för att nå bästaresultat.Det är alltför många som inte får denna hjälp. Vihar bra smärtenheter på vissa håll, men inte över helalandet. Även bland smärtenheterna finns det olikakvalitet.Vi har inte heller i sjukhusjournalerna dokumen-tation av hur smärtan visar sig. Man frågar inte pati-enten om han eller hon har ont. Vad är smärta för denenskilda patienten? Är det värk? Är det ömhet?Många patienter är fortfarande rädda för farbrordoktorn eller syster doktorn. Det är ju faktiskt så. Dehåller inne med detta och säger kanske möjligtvis attde har lite ont, men de kräver ingenting. Dessa män-niskor har rätt att kräva.Jag har diskuterat detta tidigaremed . Vi arbetade tillsammans undermånga år i Cancerfonden, och detta var ett av de storaintressen han hade, dvs. att försöka se till att cancer-sjuka människor fick den hjälp de kunde få.Nu finns det också många andra sjukdomar - viska inte glömma dem - som också ger förfärligsmärta.Jag skulle vilja se att man på sjukhusen gjorde ensmärtanalys när man anade att smärta fanns, även ompatienten kanske inte medger detta. Det skulle vara ensmärtanalys som säger var, när och hur det gör ont.Det är inte säkert att smärtan alltid finns.Jag läste i att hemtjänstpersonalenkänner att de har alltför lite tid till patienten. Man vetatt smärtlindring - fördelning av tabletter, osv. -överlämnas till hemtjänstpersonalen. Vad sker omden inte har tid?Jag skulle önska att utbildningsministern ville gåupp och säga något mer om hur vi ska få fram dettaangelägna mål att även den minsta, den mest sjukaoch den mest ödmjuka patienten ska kunna få denhjälp som han eller hon har rätt att kräva i ett sam-hälle som vårt.Anf. 33 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag måste säga att jag lyssnar medstort intresse på vad argumente-rar för. Det är naturligtvis en mycket rimlig begäranatt den kunskap som finns inom smärtområdet ochom hur man lindrar smärta, där är mycketframstående och vad jag förstår världsledande påområdet, sprids i sjukvården så att patienter får denrätt och den möjlighet till smärtlindring som faktisktkan ges. Detta är en väldigt viktig uppgift för utbil-darna, naturligtvis. Mycket av denna forskning pågårt.ex. inom , som ju är en viktigutbildare av läkare och vård- och omsorgspersonal.Det måste vara en självklar inriktning för dem att tatill vara forskningsresultaten i sin utbildning. Det är isjälva verket sådant vi menar med att all vår högsko-leutbildning ska vara kopplad till forskningen och hasitt fundament i forskningen. Det håller jag helt medom.Däremot är jag inte säker på att vi är bäst lämpadeatt föreskriva vilka moment som ska in i forskarut-bildningen. Den rätten måste överlåtas till professio-nen. Det är lite grann av den diskussion som jag nysshade med Per om att ha förtroende för att ocksåhögskolorna i sin egen sfär klarar att ta in det nyasom de själva producerar också i utbildningen.Men det är klart att det är en viktig uppgift att viföljer upp detta och att vi låter i detta fall fullfölja sitt nya uppdrag att nu vara den myn-dighet som ska granska alla våra högskoleutbildning-ar. Jag föreställer mig - beslutarsjälvt - att en lämplig frågeställning när det gällerhögskoleutbildningen för läkare och sjuksköterskor ärhur pass snabbt man tar in nya forskningsrön i utbild-ningen.Det andra viktiga ansvarsfältet gäller naturligtvisarbetsgivarna inom landsting och kommun. De måstese till att vidareutbildning kommer på plats när detgäller att förmedla dessa nya kunskaper kring smärt-lindring för personalen inom sjukvården och omsor-gen. Det är också ett väldigt viktigt uppdrag. Ska vi fådessa nya rön att sprida sig på ett sådant sätt att detverkligen hjälper människor är grundutbildningenbara en del. De allra flesta läkare och sjuksköterskorhar redan sin första utbildning avklarad. De behöverfå den vidareutbildning som krävs.Inte heller där är jag säker på att det bästa är attregering och riksdag i detalj reglerar, men det är klartatt opinionsbildningen också blir viktig. Men ansvaretligger hos arbetsgivarna.Jag är säker på att högskolorna kan bli mycketbättre. Låt oss tillsammans driva på detta, så att manblir snabbare på att ta in ny kunskap och så att detockså blir möjligt för patienterna att ta del av den nyakunskap vi har om smärtlindring.Anf. 34 ():Fru talman! Jag tror att vi är eniga om mycket. Jagtror att det är väldigt viktigt, utbildningsministern, attriksdag och regering är väldigt tydliga i sin uppfatt-ning. Sedan är det som ska gå vidare.Jag hoppas att utbildarna, var de nu finns - på oli-ka högskolor och olika kurser - observerar dennadebatt. Om inte vi som representerar folkkänner ett ansvar frågar jag mig vem som ska kännadet ansvaret. Jag tror att debatten gör nytta på detsättet. Vi kommer naturligtvis att få tillfälle att åter-komma till denna fråga.Som utbildningsministern säger är vi inte de bästlämpade. Nej, det är vi kanske inte. Men vi är de bästlämpade att sätta fart på de som är bäst lämpade, ochdet är där vi kan göra en insats. Jag har hoppats attdet skulle kunna uppnås på grund av denna interpel-lation.Av en tillfällighet råkade jag på , som vi ju alla känner, i går. Hon skulle mejlaett remissvar till mig i frågan som tyvärr inte harkommit fram, så det är möjligt att jag får anledningatt återkomma snarare än vad jag hade avsett.Jag hoppas att det här ska leda till att vi får allainstanser att begripa hur viktigt det är att den enskildesjuke får den hjälp och det stöd som han eller honbehöver.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1999/2000:356 ombostadssituationen i tillväxtområdenAnf. 35 Statsrådet ():Fru talman!