prot · GO0939 · 2000-12-04 00:00:00 — För vår del är det fattigdomsutrotningsom är det övergripande. Jag tror att GLOBKOMkommer fram till några formuleringar som blir i allafall ganska lika denna målsättning.Det är naturligtvis viktigt att omforma Sida. I detsammanhanget måste Sida utvecklas i miljön. Jag troratt det är väldigt svårt att planera arbetet i påSveavägen. Utvecklingsavdelningen - och jag menarnu inte ledningen - måste nog flyttas till . Manmåste verka i den miljön där man ska nå resultat. Omman gör som man alltid har gjort går det som detalltid har gått, och det är just det som är så oroande.Det finns anledning att tänka om på ett betydande sätthär.Sedan bör man kraftsamla och satsa på några län-der. Sida gör allt överallt. Sida finns i över hundraländer. Dessutom bör man lägga kraft på insatser iområden där vi har en speciell kompetens att bidramed.Det är också viktigt att veta när man börjar ochnär biståndsprojekten slutar. All erfarenhet och forsk-ning visar att dåligt bistånd blir inte bättre av att manhåller på . Bra bistånd blir färdigt inom före-skriven tid. Det är väldigt viktigt att veta hur längeprojekten ska pågå och när de ska tas över av länder-na själva. Det gör alltid ont att sluta både för bi-ståndsgivaren och för mottagaren.De enskilda organisationerna spelar en väldigtviktig roll. De stora ideella organisationerna är Rödakorset, , Forum syd, ochDiakonia. Dessa organisationer är väl etablerade påplats. De har alla viktiga kontakter, informationska-naler och inte minst stöttar de upp biståndsviljan härhemma i . Detta tror jag är någonting som viska bygga väldigt mycket på och framför allt utnyttjai de länder som har en utvecklingsfientlig regering.Sedan finns det i denna biståndsindustri också tu-sentals små olika NGO:er som ska betala anställdaoch pensioner och som har fasta kostnader. Det finnsockså en del som är mindre seriösa, så jag ska visstinte säga att de är en lösning i alla situationer. Menjag tror att väldigt mycket kan kanaliseras via de storaväletablerade enskilda organisationerna.Vi är realister. Vi är optimister när det gäller Asi-en, och vi är optimister när det gäller Latinamerika.Men vi är pessimister när det gäller så länge viinte omformulerar våra insatser där.Jag tror att det är oerhört viktigt att prioritera Af-rika. Vi tror att det går att komma långt här, därför attdet finns en omfattande forskning och GLOBKOMhar möjlighet att få in mycket av den information somfinns.Det viktigaste vi kan göra för u-världen är natur-ligtvis att införa frihandel. Marknadsekonomin,marknadstillträdet är nyckeln, därför att deras handelär mycket större än det bistånd de får. Handeln kandessutom utvecklas, medan biståndet ju ändå på siktär avsett att avvecklas när vi har nått målen.Det gäller att hålla efter dolda handelshinder, somdet finns massor av inom den europeiska unionen.Sverige har här en viktig uppgift att se till att de doldahandelshindren hålls borta.Jag tror att man ska koncentrera sig på ,som jag har sagt, och på vissa andra länder, och dåländer med bra ledning. Där tror jag att man ska drain länder som har klarat språnget - , Taiwaneller andra - som deltagare i trepartsprojekt där nereså att de får en kompetensuppbyggnad som upplevssom realistisk.Det är viktigt att skapa framgångar och förebilder.När man går in på detta vis är det väldigt viktigt att setill att klara skuldavskrivningarna, så att länderna intefår bära på bördan från tidigare regimer som har ska-dat landet genom stora skuldbördor.Vad man ska satsa på, menar vi, är tillväxt. Dethandlar då väldigt mycket om jordreformer och små-företag. Vidare ska man satsa på kompetensutveck-ling, och då tänker jag på marknadsekonomins insti-tutioner och mänskliga rättigheter. Där finns det allanledning att ge en honnör till ,som så envist drev denna fråga i motvind i kammarenoch som utrikesminister drev igenom detta till att nuvara en av de viktigaste frågorna i det svenska bistån-det, nämligen demokratiutveckling, transparens ochuppföljning.Jag tror också att vi ska börja titta på möjligheter-na att hjälpa till att bygga upp även högskoleväsendetbättre än vad vi har gjort hittills.När det gäller skuldavskrivningar finns ocksåmöjligheten, om man är osäker på utvecklingen, attge ränte- och amorteringsfrihet för lånen under entestperiod och därigenom åstadkomma samma situa-tion som om vi hade avskrivit skulderna direkt.Jag tror också att man ska stödja den utvecklingav OAU som är på väg mot att skapa en afrikanskunion. Det skulle kunna vara en väg att på samma sättsom i få fram ett organ där man kan mötasoch diskutera de allvarliga frågorna.Utöver att vi från vår sida satsar på detta i samar-betet och partnerskapet tror jag också att vi ska krävavissa saker av våra samarbetsländer, våra partnerlän-der. Vi ska kräva fred - att man inte för anfallskrig.Vi ska kräva basal utbildning för alla flickor ochbasal hälsovård. Detta är nämligen inte särskilt dyrating att åstadkomma. Vi ska också kräva en klar ut-veckling mot både demokrati och rättsstat, och vi skakräva korruptionsbekämpning. I det här samman-hanget ska vi också vara noggranna med att vara ettföredöme i olika former av upphandlingar, eftersomdet är just där korruptionen är den stora faran.Jag tror att man ska ha ett äkta partnerskap. Manska ha avtal om mål och åtgärder. När det gäller Sve-riges insatser, även om det ofta är insatser på kul-turområdet som blir aktuella, ska vi kräva uppföljningoch resultat.Om man ser på utvecklingen av biståndet fannman att det började att komma ikapp. Sedan fann manatt en del blev rika. Då gick man över till fördel-ningsinsatsen. Jag håller med om att det är alldeles felatt några blir superrika i de här länderna, men skaparman en medelklass bidrar denna medelklass mycketaktivt till att det uppstår en demokrati.Vi gick över till partnerskap, och är vi på vägin i fattigdomsbekämpningen, vilket vi var först atttala om i denna kammare.Jag tror att alla dessa fyra punkter är viktiga att hamed sig . De behövs för att biståndet ska blibra.Vi ska alltså vara klara och tydliga. Vi ska utrotafattigdomen. Vi ska satsa på utbildning, hälsa, tillväxtoch god ledning. Då kan vi ha nått måletatt fattigdomen är utrotad i nästan alla länder i värl-den.Det finns all anledning till optimism. Den ska utrotas. Jag hoppas att GLOB-KOM, som ju och krävde imånga år och som är tillsatt, snabbt kommer frammed ett väl genomarbetat resultat.Anf. 28 ():Fru talman! Alltfler svenskar vill att skasatsa mer pengar på bistånd till tredje världen. Enligten Sifo-undersökning 1999 ville av svens-karna öka biståndet. Det var dessutom en ökning jämfört med 1998.Neddragningarna av det svenska biståndet skeddenär befann sig i ekonomisk kris, med ett svårtstatsfinansiellt läge. har de ekonomiska kurvornavänt uppåt. finns de statsfinansiellaförutsättningarna för att återställa enprocentsmålet.Detta anser också en majoritet i utrikesutskottet. Ibetänkandet skriver vi: "Utskottet menar att detsvenska biståndet skall nå en procent av BNI och att itakt med ökat statsfinansiellt utrymme bör stegen motenprocentsmålet påskyndas. Ambitionen är att måletskall nås , helst . "1992 inleddes flera svarta år för den svenska bi-ståndspolitiken. I en s.k. krisöverenskommelse mellanModeraterna, sänktes biståndet iett slag med eller av brut-tonationalinkomsten. Biståndet var då nere på 0,93 %av BNI. Flera partier, däribland Socialdemokraterna,underströk att neddragningen skulle ses som tillfällig.Våren 1995 beslutade socialdemokrater och mo-derater i att biståndet skulle frysas, vilketinnebar att biståndet motsvarade av bruttona-tionalinkomsten 1996. Och 1996 beslutade regeringenmed stöd av att biståndet skulle vara0,av bruttonationalinkomsten för de kommandetvå åren.Synen på biståndet som en konjunkturregulatorhar funnits hos alla partier i riksdag, utomhos och . När man harsänkt biståndet på grund av vikande konjunkturer harman också förlorat proportionerna. Jämförelsevis harju våra problem varit sådana som de fattigaste män-niskorna i större delen av världen skulle önska sig attha.I de budgetförhandlingar som skett sedan valet1998 - då Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet formade en majoritet i - harVänsterpartiet misslyckats med att nå framgång medvåra krav på en snabb återgång till enprocentsmålet.Ett misslyckande är ett misslyckande och ska intekallas för något annat. Men det innebär inte attVänsterpartiet har ändrat uppfattning. Utrikesutskot-tets bestämda uppfattning, som den uttrycks i betän-kandet, gör att vi nu ser mer hoppfullt på möjlighe-terna att åter uppfylla vårt åtagande att avbruttonationalinkomsten ska gå till bistånd.Fru talman! Man kan fråga sig varför ett högtsvenskt bistånd är ett prioriterat mål för Vänsterparti-et. Delvis handlar det om ett synsätt som utgår frånatt den rika världens överflöd har erövrats på fattigamänniskors bekostnad. Ett högt bistånd handlar alltsåinte om välgörenhet eller tycka-synd-om-mentalitet.För oss är fattigdomen och överflödet två sidor avsamma mynt.Det kortsiktiga lönsamhetstänkandet hos storfö-retag, med stöd av dessa företags regeringar, Valuta-fonden, och Världsban-ken, leder till att förtrycket och utsugningen av män-niskor förstärks. Dessutom leder orättvisor och fattig-dom till konflikter, krig och ohållbart utnyttjande avjordens resurser.Trots explosionen i den globala tillväxten har an-talet fattiga i världen inte minskat. Det finns ingennaturlag eller av högre makter bestämd ordning somgör det omöjligt att bekämpa fattigdomen. Tvärtom:Det går att göra något åt fattigdomen i världen bådepå kort och lång sikt. Biståndet är ett sätt. Genomstöd till människor som arbetar för demokrati ochrespekt för mänskliga rättigheter, inklusive barnensrättigheter, kan vi förebygga fattigdom, krig ochkonflikter.Människor i områden där krig är vanliga, ellersom drabbats av stora naturkatastrofer, har rätt attställa krav på oss. Det gäller t.ex. människor i Ango-la, , , , , ,, , och många andra län-der. Men biståndet är inte det enda sättet att bekämpafattigdom och orättvisor. Det kanske inte ens är detviktigaste och mest verkningsfulla sättet. Om vi påsikt ska kunna bryta fattiga länders underordning ochberoende av den rika världens välvilja krävs mycketmer än ett högt bistånd.Enligt en undersökning från förhandel och utveckling, , är värdet av ländernas handelshinder gentemot tredje världen14 gånger så stort som värdet av det bistånd som denrika världen ger. Krasst uttryckt tar vi i den rikaredelen av världen 14 gånger mer från änvad vi ger. Därför krävs mer än bistånd, och också envidare målsättning för biståndspolitiken än fattig-domsbekämpning, som är ett överordnat mål.Vi måste sätta målsättningen högre och sträva ef-ter att den fattiga världens underordning bryts. Dettaär ett oerhört radikalt krav i en värld som dominerasav stora multinationella företags ekonomiska intres-sen. Stannar vi i den rika delen av världen vid attuppfatta fattigdomsbekämpning som ett begreppfrikopplat från frågan om makt och maktfördelningmellan länder, klasser och kön, då kommer vi att varaprisgivna åt den paternalism som var så typisk förkolonialismen och imperialismen. Om vi begränsaross till en snäv tolkning av begreppet fattigdomsbe-kämpning har vi inte kommit mycket längre än demissionärer som predikade kristendom alltmedanCecil berövade södra dess rikedomar.Rättvisa handelsvillkor, investeringar, tullar ochskatter kan innebära mer för att utjämna skillnadermellan fattiga och rika än vad biståndspolitiken en-sam någonsin kan. Det grundläggande felet är nämli-gen inte att biståndet är för litet. Det grundläggandefelet är att biståndet över huvud taget behövs. Denlångsiktiga målsättningen är därför inte eller 2 %av bruttonationalinkomsten till bistånd utan . Denriktigt långsiktiga målsättningen är att bryta tredjevärldens underordning så att bistånd blir onödigt.Den svenska biståndspolitiken måste därför sam-ordnas med andra politikområden. Vi måste inse attdet i längden inte är möjligt att bygga ett svensktvälstånd på frånvaro av mänskliga rättigheter och påmiljöutnyttjande i andra länder. Inte heller kan vi nöjaoss med att stå för demokratiska friheter och fackligarättigheter här hemma som en del av vårtvälstånd byggs på att andra förvägras samma fri- ochrättigheter.Fru talman! Jag skulle vilja att ledamöterna funde-rade lite över vem som har sagt följande: "Den glo-balisering vi har är orättvis, skapar klyftor och margi-nalisering och förvärrar för sårbara grupper och för deminst utvecklade länderna".Om man skulle tro och andra somhar valt att ställa sig på storföretagens och den nylibe-rala världsordningens sida borde ju det här citatettillskrivas någon vänsterextremist eller en huliganmed gatsten i hand. I ett ovanligt obalanserat inläggpå den 26 septemberbortsåg helt från den komplexitet somomgärdar den s.k. globaliseringen. Vi som varnar förglobaliseringens konsekvenser utmålades som frihan-delsmotståndare och som en fara för demokratin. Detär djupt ohederligt att förfara på det sättet.Inom FN diskuteras globaliseringen på ett mer se-riöst och kritiskt sätt. Diskussionen handlar om Inter-nationella valutafonden IMF, om ochom . Den handlarom deras roller i världspolitiken. Diskussionen ärspännande och levande, och den förtjänar inte attreduceras till en slagordsmässig matris där man an-tingen är för eller emot frihandel.Flera FN-organ uttrycker stark kritik motden nya patentlagstiftningen inom WTO. Det är enlagstiftning som tvingar alla länder att anta en striktpatentlagstiftning om genetiska resurser som växteroch mikroorganismer. Man varnar för konflikter bådei förhållande till mänskliga rättigheter och i förhål-lande till konventionen om biologisk mångfald. Inne-bär det att dessa FN-institutioner är en del av demissnöjesprofitörer, politiska huliganer och opportu-nister som ville beteckna alla s.k. glo-baliseringsmotståndare som? Nej, självklart inte.Det pågår en bred, nyanserad, saklig och dess-utom i stor utsträckning kritisk debatt om den s.k.globaliseringen. Diskussionen förs i olika FN-organ,bland regeringar både i nord och i syd, bland folkrö-relser, kyrkor och inte minst bland forskare runtom ivärlden. Gemensamt för den här världsomspännandediskussionen är en grundläggande oro för globalise-ringens negativa effekter. Vi ser också att ramverketför den ekonomiska globaliseringen ofta utgör ettobalanserat stöd för de rika länderna och framför alltför de transnationella företagen.Om man med trovärdighet ska arbeta för en rättvisoch ekologiskt hållbar utveckling i världen måsteman ta den här diskussionen på allvar. Även om vikan se att miljontals människor har lyfts ut ur fattig-dom i delar av världen ser visamtidigt att antalet fattiga människor inte minskar.Lika väl som vi kan se nya positiva åtaganden frånvärldssamfundet, t.ex. i form av nya FN-konventionereller HIPC-initiativet om skuldavskrivning för defattigaste och mest skuldsatta länderna, återstår ännuoerhört mycket att göra.Växande klyftor mellan fattiga och rika och väx-ande miljöförstöring i världen måste mötas med eninternationalism som inte tar sin utgångspunkt i ettryggradsmässigt försvar för odemokratiska interna-tionella organisationer som arbetar för att värna stor-företagens intressen. Det är osmakligt att försökaundvika debatt genom att insinuera att alla som är fören kritisk debatt omkring den nuvarande globalise-ringens effekter eller ramverk skulle vara främlingsfi-entliga eller att de skulle vilja "bestämma vilken matvi ska få äta och vilka filmer vi ska få se" som detstod i artikel.Citatet som jag bad ledamöterna fundera över omatt den globalisering vi har är orättvis, skapar klyftoroch marginalisering och förvärrar för sårbara grupperoch för de minst utvecklade länderna kommer frånMary , FN:s människorättskommissarie.Fru talman! Den europeiska unionen är en storbromskloss mot alla strävanden efter en rättvisvärldshandel. På område efter område visar sig EU ipraktiken verka för ett bevarande av den nuvarandeojämlika fördelningen av makt, förmögenheter ochinkomster. För unionen är det alltid viktigare att vär-na sin egen produktion än att stå för principer omfrihandel i praktiken. EU:s eget bistånd är dessutomett sorgebarn. Korruption, tveksamma projekt ochmärkliga prioriteringar har lett till att EU-biståndethamnat i vanrykte.Som regeringens proposition så riktigt påpekarmåste en svensk målsättning vara att komma till rättamed de allvarliga bristerna i EU:s bistånd. Sverigebör till varje pris förhindra att EU:s byråkrati ochgemensamma budget ökar innan de allvarliga brister-na i planering, genomförande och utvärdering avbiståndsinsatser har åtgärdats.Fru talman! Vem lyssnar på de fattiga? Vem lyss-nar på dem som i det tysta arbetar för demokrati ochrespekt för mänskliga rättigheter? Vem lyssnar pådem som arbetar för en rättvis världshandel och utro-tande av fattigdomen? De är ju inte på långa vägar såstarka som de lobbygrupper som demonstrerar försänkt fastighetsskatt. Men vilka är det viktigast att vilyssnar på? Och vilka intressen borde riks-dag värna?För ett parti, Moderata samlingspartiet, är svaretsjälvklart. Som enda parti i riksdag anserman att enprocentsmålet ska överges. Som enda partii riksdag ställer man effektivitet i biståndet imotsättning till högre biståndsnivåer. Moderata sam-lingspartiet är större än de tre övriga borgerligapartierna tillsammans. För den som vill värna ochutveckla svensk biståndsverksamhet är det uppenbartatt det finns skäl att oroa sig för vad som skulle kunnahända om olyckan var framme och en borgerlig rege-ring skulle bildas efter valet 2002.Fru talman! står bakom två reser-vationer till dagens betänkande. Den första behandlarsärskilda katastrofinsatser. Det är oerhört viktigt attbygga upp internationella system för tidig varninginför sådana katastrofer. Därför föreslår Vänsterparti-et att vi bygger upp en fond för katastrofbistånd somdessutom innebär att katastrofbiståndet inte inkräktarpå övriga bistånd, vilket är fallet i dag.Dessutom vet vi att fattigdomen i världen inte enbartär en fråga om fördelning mellan fattiga och rika iallmänhet. Det finns dessutom en mycket stark kön-saspekt på fattigdomen.Vänsterpartiets nästa reservation handlar just omdetta, att vi måste skaffa oss kunskaper om genus-perspektivet, könsperspektivet, på fattigdomen i värl-den. Alla hittillsvarande samhällen har delat uppmedborgarna i fattiga och rika, mäktiga och maktlösa.Men den maktstruktur som alltid har funnits vid sidanav dessa, nämligen den könsbestämda maktstruktu-ren, har sällan diskuterats. Därför föreslår Vänster-partiet att ett genusstudier skabildas. Och förutom det uppenbara att kartlägga ochbekämpa s.k. hedersmord, könsstympning och köns-handel skulle ett sådant institut också kunna fungeragenom att bygga upp forskningssamarbete och funge-ra som en svensk bas för konsultuppdrag för Sida.Jag yrkar därför bifall till reservationerna 7 och18.Anf. 29 () replik:Fru talman! Det är bra att tar upp dis-kussionen om att vi behöver analys och forskning ochdra nytta av de erfarenheter som vi har gjort. Och detär precis vad vi har sagt . Man ska kommaihåg att ökade biståndet till 1 %.Lars tänker öka det till 1 %.Vad vi kräver är att vi får ett bistånd som är fat-tigdomsinriktat, inriktat på de länder där fattigdomenär störst. Katastrofbiståndet är någonting som vi ärskyldiga att ge i alla situationer. Där finns inga somhelst skillnader partierna emellan. Vad vi kräver ärjust samma sak. Resultatet ska vara att fattigdomenska utrotas. Vi ska inte ha en tredje klassens nationermed fattiga människor. Och för detta krävs faktisktatt man utnyttjar forskningsresultat för att nå fram tilleffektivitet i detta. skulle ha varit ett välmå-ende land om allt det bistånd som har gått tilldet landet hade kunnat användas på ett annat ocheffektivare sätt, exempelvis. Och det är synd att det ärpå det viset, och det är viktigt att vi lär av erfarenhe-terna.Anf. 30 () replik:Fru talman! Moderata samlingspartiet är det endaparti i riksdag som inte ställer upp på detbiståndsmål som alla övriga partier anser är rimligt.Jag skulle vilja fråga , eftersom han såentydigt förtiger detta faktum: Vad är en rimlig bi-ståndsnivå i dagens läge? Vad tycker samlingspartiet är rimligt att ett riktland som ger i bistånd i en situation när,precis som så riktigt har visat i sittanförande, hundratals miljoner människor lever ifattigdom och förtryck? Vad är rimligt för attställa upp med i bistånd av den rikedom som vi iSverige har på andra länders bekostnad?Anf. 31 () replik:Fru talman! Jag menar att vad målet är och skavara är att utrota fattigdomen i världen. Det är inte enfråga om att få utbetalningar, ett checkbistånd, som ärsi eller så stora. Målsättningen måste efter 40 årsmisslyckanden i att utrota fattigdomen föränd-ras från att bara handla om utbetalningsmål. Det ärdet som vi hoppas att GLOBKOM ska kunna föravidare. Vi har satsat våra anslag - de är mindre änregeringens i årets budget, de var större när vi självakunde styra hur de skulle användas - på projekt somvi anser viktiga och angelägna just för att nå resultat iAfrika och resultat i form av fattigdomsbekämpning.Sedan vill jag varna för en sak. Detfinns en väldig kritik mot och , ochde är förvisso inga hjältar, men det finns också i Afri-ka en tendens att skylla alla obehagliga beslut sommåste fattas för att få i gång tillväxt och utveckling påatt man har påtvingats dem av IMF och Världsban-ken, på precis samma sätt som vi har lidit av sjukanhär i att skylla alla obehagliga beslut sommåste fattas på EU. Och man måste vara uppmärksampå vad som är viktigt och reellt i dessa diskussioner.Anf. 32 () replik:Fru talman! I det sistnämnda är det väl föga för-vånande att och Moderata samlings-partiet har olika analyser av de problem som harförorsakats av de internationella institutionernas nyli-berala politik.I det förstnämnda skulle man kunna tolka BertilPersson som att fattigdomen nu inte är så allvarlig,eftersom , trots att han inte ville svarapå min fråga, uppenbart står för en lägre målsättningän samtliga andra partier i riksdag när detgäller biståndet i förhållande till bruttonationalin-komsten, eller också anser att det finnsviktigare saker att satsa pengarna på, t.ex. en sänk-ning av fastighetsskatten eller någonting annat.Slutligen, fru talman, vill jag välkomna att BertilPersson säger att han och Moderata samlingspartietanser att katastrofer inte ska bekostas inom ordinariebiståndsramar. Då finns det en alldeles utmärkt möj-lighet för och andra moderater att röstapå reservation 7.Anf. 33 ():Fru talman! Jag har kanske en lite annorlunda in-ledning på en sådan här debatt.I går var det första advent som ju inleder det nyakyrkoåret. Jag hade glädjen att kunna vara med påadventsgudstjänsten i min hemkyrka i , engudstjänst med mycket ljus och glädje.Alldeles framför mig där jag satt i korsgången ståren ljusbärare som är utformad som en jordglob medett stort ljus i mitten, ett Jesusljus kanske man skullekunna säga. Det är en ljusbärare där man tänder ettljus för någon som man vill minnas eller särskilttänker på. Där bredvid står också Jesusorden: Jag ärvärldens ljus. Denna ljusbärare var alldeles full medtända ljus, ljus som täckte hela jorden. Och bredvidden var det en sparbössa. Och den gåva som man gerför sitt ljus går till missionen för dess arbete att spridaljus till behövande i andra länder.Det var ju faktiskt genom missionen som vi bör-jade med det som vi kallar för bistånd, för attsprida ljus i det mörker som många levde och lever i ifattiga länder. Det handlar om människosyn och omvilja att ta ansvar för andra.I vårt land finns det glädjande nog en stark viljaatt hjälpa människor i andra länder. Flera kyrkor ochsamfund har varit med genom sina missionsorganisa-tioner och tagit ansvar ända . Inteminst inom sjuk- och hälsovårdsområdet men ocksåinom utbildningssektorn har detta betytt väldigtmycket.Hundratusentals människor har varit, och är, medi frivilligt missionsarbete eller i ideellt arbete i någonannan sorts frivilligorganisation.