prot · GN0975 · 2000-03-07 00:00:00 — Detfinns nu ett krav på att alla nötkreatur inom EU skavara identifierade med märken som sätts fast i öro-nen. I dagens system finns endast möjlighet till un-dantag för tjurar som används för kultur- och sporte-venemang. I dessa fall ska tjurarna identifieras pånågot annat sätt, och detta ska vara godkänt av kom-missionen.Statens jordbruksverk har när det gäller oxarna iett beslut gjort bedömningen att det saknas möjlighetatt ge dispens från kravet på att djuren ska varaöronmärkta. Ärendet har överklagats till länsrätten,som har funnit att oxar i detta sammanhang är attjämföra med tjurar och därmed ska omfattas av möj-ligheten att beviljas dispens.Gudrun frågar hur jag tänker lösa pro-blemet. Det aktuella fallet har fått en lösning, men detdyker med all säkerhet upp nya fall. Jordbruksverketförfattar just nu en skrivelse till kommissionen iBryssel där man tar upp situationer där problem medöronmärkning kan uppstå, som t.ex. friluftsmuseereller vid frigående ranchdrift.Jag kan även berätta att i det förslag om nya reglerför märkning av nötkött och nötkreatur som dis-kuteras av medlemsstaterna så föreslås den nu gällan-de möjligheten att i speciella fall göra undantag föröronmärkta tjurar omfatta möjlighet till undantag föralla nötkreatur. De nya reglerna ska enligt planernaträda i kraft . Om dentidsplanen kommer att hålla är ännu för tidigt att säga,men vi vet att, oavsett vilket svar vi får på vår skri-velse till kommissionen, vi inom en snar framtidkommer att ha en lösning på den sortens problem.Trots detta måste vi även fortsättningsvis varauppmärksamma på oönskade effekter av regelsystem-et och verka för att det går att finna praktiska lösning-ar för de speciella fall som inte faller inom ramen förreglerna. Vi får inte glömma vare sig våra djur ellervår kultur i vår iver att kunna ha säkra livsmedel ochspårbarhet hos djuren. Jag tror att det går att finnalösningar som tar hänsyn till båda sidorna.Anf. 42 ():Fru talman! Som tur är har frågan fått sin lösningsedan jag ställde interpellationen. Det är en fråga somhar uppmärksammats mycket både i , därproblemet uppstod, här och i . Det harvarit en debatt mellan ansvarig kommissionär, som just lovade att hanskulle lösa problemet. Jag tycker att det är viktigt, fördet visar hur rigida regler ibland slår undan möjlig-heten att göra annat som vi också tycker är bra.I det här fallet handlar det om två tjurar, Per ochPål, som är inkörda. De är de enda två i landet just nusom man kan köra och visa hur det såg ut förr i tidenpå landsbygden innan hästen och traktorn kom i bruk.De används i vid museigården Långmareninom naturreservatet utanför ochröner mycket stor uppskattning. De brukar ocksåfinnas med på marknad, som hålls iNyköpingshus under höstarna.Problemet är alltså inte att ägaren inte vill märka,utan här finns en mycket stor förståelse för att manska kunna identifiera varje djur. Det finns en verkligvilja att lösa problemet på ett bra sätt. Men det funge-rar inte med de gula plastbrickorna. När man kör oxaranvänder man just öronen. Man lägger tömmen runtöronen och nyttjar känsligheten i öronen. Med degula plastbrickorna går det alltså inte. Här uppstår entotalkonflikt. Ägaren har varit villig till allt.Vi kan se hur man gör med travhästar, som manmåste kunna identifiera individuellt. Där tatuerar nummer på halsen. Det blir vitt hår där, och detsitter i så gott som livet ut. En annan möjlighet är dechips som vi diskuterade när det gäller hundar,men EU godtar inte chipsen. De ska provas fram till2001, så de är inte godkända. Det är märkligt att dedå skulle kunna användas på hundar, men det är enannan diskussion. Chipsen godtas alltså inte.Det borde gå att finna system för att kunna märkadjuren individuellt. Dessutom har distriktsveterinärensagt sig vilja gå in och personligen garantera vilkaindivider dessa djur är.Ändå har det visat sig vara helt omöjligt när frå-gan har behandlats på . Jag kan förståen myndighet som vill tillämpa en bestämmelse or-dentligt. Jag vet också att är totalt rigida.Det finns inte något som helst utrymme för bedöm-ning, för mänsklighet eller för praktiskt tänkande.Visst är det problem, men ändå anser jag att ett verkmåste kunna hitta en lösning på problemet, när detfinns ett gott skäl till att man vill göra på ett visst sätt.Det går alltså inte att jämföra det här fallet med tidi-gare fall.Jag hoppas nu verkligen att inte bara detta fall fårsin lösning utan också att man kan hitta en möjlighetför EU att lämna detta rigida synsätt och finna andrasätt att identifiera djur under mycket betryggandeformer - vi är helt överens om att det ska vara be-tryggande former - utan att det för den skull måstehänga en gul platsbricka i örat på djuren.Med det behöver vi kanske inte förlänga debattenså mycket. Vi får hoppas. Jag önskar jordbruksmi-nistern lycka till i detta byråkratiska system och hop-pas på att det i fortsättningen ska finnas kor på fri-luftsmuseer och kanske djur i fäboddrift som kanidentifieras individuellt utan de gula plastbrickorna.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1999/2000:194 ominformation och samråd om kärnavfallAnf. 43 Miljöminister ():Fru talman! har frågat mig omvilka åtgärder jag tänker vidta för att invånarna i detilltänkta slutförvarskommunerna ska få en allsidiginformation i kärnavfallsfrågan. även få svar på frågan om vilka åtgärder jag tän-ker vidta för att miljöorganisationer och eventuelltandra i sammanhanget relevanta NGO:er ska få deltai samrådsförfarandet vid MKB-arbetet på sammavillkor som övriga parter.Som jag tidigare svarat i ett skriftligt frågesvar häri lägger regeringen stor vikt vid att allmän-heten får tillgång till saklig och allsidig informationom kärnavfallsfrågan. För att komplettera den infor-mation som självfallet ingår i uppgifterna för har regeringen bl.a. ställtsärskilda medel ur Kärnavfallsfonden till förfogandeför Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet.Dessutom har en om slutförvaringav kärnavfallet publicerats . Rap-porten beskriver processen som ska leda fram tillvalet av plats för slutförvar av det använda kärn-bränslet från de svenska kärnkraftverken och ärfrämst avsedd som information för de kommuner sommedverkar eller överväger att medverka i s.k. förstu-dier om förutsättningar för en framtida lokalisering avett djupförvar. Rapporten innehåller inga rekommen-dationer eller förslag i frågan.Som svar på fråga om vilkaåtgärder jag tänker vidta för att underlätta miljöorga-nisationernas deltagande i arbetet med att ta frammiljökonsekvensbeskrivningar, det sk. MKB-arbetet,vill jag till en början framhålla att den nya miljöbal-ken innehåller detaljerade regler om hur ett sådantdeltagande ska komma till stånd. Ett syfte med dessaregler är att säkerställa att just företrädare för miljö-organisationer ges möjlighet att utöva inflytande. EttMKB-förfarande enligt - där de berördalänsstyrelserna har att tillämpa bestämmelserna - harännu inte påbörjats. Det har den enkla förklaringen attreglerna kan tillämpas först när det står klart var ilandet önskar prövafrågan om att lokalisera ett slutförvar för det användabränslet. Enligt vad jag erfarit pågår nu överläggning-ar mellan berörda länsstyrelser om den konkreta till-lämpningen av lagreglerna om samråd kring upprät-tande av miljökonsekvensbeskrivningar rörandeprövningen av slutförvar. Men sedan åtskilliga årpågår ett omfattande informellt samråd mellan SKBoch företrädare för bl.a. de kommuner där bolagetbedriver förstudier. Samtliga förstudiekommuner harskapat organisationer för att säkerställa att kommu-ninvånarnas synpunkter fångas upp och förs fram tillSKB. Inte minst har man i dessa kommuner, som jaguppfattat saken, sett företrädare för lokalt verksammamiljöorganisationer som en resurs och därför vinnlagtsig om att ge dem goda möjligheter att föra fram sinasynpunkter på ett så tidigt stadium som över huvudtaget är möjligt.Kjell-Erik har påpekat att SKI och SSIhar föreslagit att regeringen bör ta upp frågan om stödtill frivilligorganisationer för att dessa ska kunnadelta i samrådsprocessen på det nationella planet. Jaghänvisar till regeringens beslut den 24 januari 2000rörande SKB:s program för forskning, utveckling ochdemonstration. Som sägs där överväger regeringenför närvarande frågan om särskilt stöd bör ges tillfrivilligorganisationer. Regeringen kommer att ta ettbeslut under år 2000.Anf. 44 ():Fru talman! Jag vill tacka ministern för svaret. Detverkar som om vi är överens om vikten av att allmän-heten kan få tillgång till saklig och allsidig informa-tion om kärnavfallsfrågan. Vad vi kanske inte äröverens om är vad som är saklig information och vadsom är allsidig information.Miljöministern har sagt sig vara nöjd medden nuvarande ordningen, som innebär att det ärkommunerna som ansvarar för informationen omkärnavfallsfrågan till allmänheten i de s.k. förstudie-kommunerna. - SKI -anser också att de politiskt förtroendevalda i respekti-ve kommun är de som är bäst lämpade att fördela depengar kommunen får från Kärnavfallsfonden förinformationsinsatsen. Då kommer man inte undantanken att kommunerna som sökt pengar från SKI harett informationsansvar.Den tänkta informationen ska skötas av någon.Vem kommer att ansvara för utbildningen av dekommunpolitiker och tjänstemän som ska informeraallmänheten? Blir det SKB, som i högsta grad är parti målet? Kan man i så fall kalla det allsidig informa-tion?Nu är det så att kärnkraftsindustrins avfallsföretagSKB så gott som ensamt har hand om att informerakommuninvånarna om hur ansvarsfullt de hanterarkärnavfallsfrågan och om hur förträfflig deras s.k.KBS-3-metod är. På de flesta förundersökningsorterhar det bildats opinionsgrupper som är kritiska bådetill innehållet i SKB-informationen och till SKB:s sättatt informera.Vid en genomgång av hur de respektive kommu-nerna har använt informationspengarna skulle mantroligen komma fram till att pengarna merendelsanvänts till att i kommuninvånarnas ögon legitimeraSKB:s information. Enligt min syn blir detta en brist iallsidigheten som även skapar en misstro mot saklig-heten. Till vem ska då kommuninvånarna vända sigför att få en allsidig och saklig information? Vemeller vilka skulle miljöministern rekommendera all-mänheten att vända sig till?De opinionsgrupper och miljöorganisationer somengagerar sig just i dessa frågor och som borde ha delav de ekonomiska resurser som avsätts ur Kärnav-fallsfonden till kommunerna för allsidig informationhar svårt att få del av medlen för sådana informa-tionsinsatser. Vad jag vet är det endast en kommunsom har gett medel för sådan informationstjänst. Detskulle vara , som har avsatt medel för en halvtjänst. En halv tjänst är inte mycket att komma med idetta sammanhang, när det finns nästintill obegränsa-de medel för motparten.Om medel ges eller inte ges till miljö- och opini-onsgrupper ur kommunens erhållna informationsme-del är ofta beroende av vilken politisk majoritet somfinns i kommunen. Det är alltså den lokala politiskasammansättningen som avgör om en allsidig infor-mation ska ges till invånarna som ska ta hand omlandets kärnavfall. Är detta ett bra sätt att hanteraallsidigheten i informationen?Anf. 45 Miljöminister ():Fru talman! Ja, jag tror att det är ett bra sätt. Detär förmodligen det bästa sättet vi kan hitta. Men jagfår när jag hör på intrycket att detskulle finnas någon möjlighet för SKB, t.ex., att mo-nopolisera all kunskap som finns om kärnkraften ochkärnkraftens avfallsproblem.Efter tre decennier av intensiv diskussion omkärnkraften är min utgångspunkt att det finns väldigtmycket sakkunskap om dessa frågor i . Detfinns naturligtvis hos SKB. Det finns hos våra ex-pertmyndigheter på området. Det finns hos NGO:eroch hos de stora miljöorganisationerna. Det finns hosen rad engagerade medborgare och privatpersoner,och det finns hos de politiska partierna.I den informationsmiljön tycker jag att det är enganska rimlig lösning att låta de demokratiskt valdarepresentanterna för de kommuner som är med i sam-rådsförfarandet också ha inflytande över hur infor-mationspengarna används. Jag har väldigt svårt att senågon lösning på detta som skulle vara bättre. Vemskulle bestämma om hur man använder de lokalapengarna om man inte har det förtroendet för detdemokratiska systemet att man tror att de lokala poli-tikerna kan klara den uppgiften?När det gäller den centrala nivån hoppas jag att vikan komma fram till ett beslut om att också stödja decentrala miljöorganisationerna, i enlighet med detsom jag sade i mitt interpellationssvar. Utöver dettahar naturligtvis de statliga expertmyndigheterna ettinformationsansvar. Självfallet måste SKB också hamöjligheter att informera. Det är ändå SKB som haratt genomföra den ganska besvärliga uppgiften atthitta en slutförvaring. Vad vi än tycker om kärnkraf-ten måste vi ändå se det som en väldigt viktig uppgiftför oss att klara av.Anf. 46 ():Fru talman! Borde det inte varaen självklarhet att de medel som kommunerna dispo-nerar ur Kärnavfallsfonden särredovisas, så att det gåratt se hur mycket pengar som används och vad deanvänds till? Det kan inte vara särdeles allsidigt attanvända pengarna till att t.ex. anordna resor medbussar - på vilka endast SKB informerar - till Os-karshamn. Det är ju allsidigheten som bör kommafram.Jag har ett annat exempel. I ett SKI-beslut frånden står det: "Ersättning kan inte utgåför en eventuell folkomröstning". Utifrån det är detanmärkningsvärt att en länsstyrelse skriver så här i ettsvar på ett yttrande: "har ingen kritikmot att medlen ev. kommer att användas för folkom-röstning. Vi anser det befogat då det ingår i demokra-tiprocessen i djupförvarsfrågan. "Frågan är vem man ska rätta sig efter, SKI ellerlänsstyrelsen.Ministern skriver i svaret att regeringen läggerstor vikt vid att allmänheten får saklig och allsidiginformation om kärnavfallsfrågan. Jag kan då inte låtabli att ställa frågan: Vem ska informera om det nega-tiva i SKB:s arbete då kommuner inte vill ge reellainformationsmedel åt t.ex. NGO-rörelserna? Detpositiva är nog SKB själv duktig på att presentera.Man är bra på att försöka sälja in sig i kommunerna.Om det är sakligheten som ska fälla avgörandet förvilken kommun som ska ta emot avfallet borde denbästa platsen vara avgörande och inte försälj-ningstricks som mer eller mindre lovar guld och grö-na skogar åt kommunpolitikerna i tänkbara investe-ringsobjekt i kommunen. Vems uppgift är det attgranska SKB:s användning av medlen i avfallsfon-den? Känner ministern till om kommunhar sänt tillbaka icke använda informationspengar?Anf. 47 Miljöminister ():Fru talman! Nej, jag känner inte till den frågan.Den har jag inte studerat särskilt.När det gäller frågan om särredovisning tycker jagatt det är ganska naturligt för kommunerna att se tillatt en sådan särredovisning kan göras. Jag har dess-utom svårt att se hur kommunerna i det öppna klimatsom finns i kan hemlighålla den här typen avåtgärder. Att döma av exempelhar man heller inte lyckats göra detta. Jag utgår alltsåfrån att det finns en öppenhet när det gäller hur de härpengarna används av kommunerna.Jag har inte heller gått till botten med frågan omfolkomröstning. Det är klart att pengar måste tas framför att användas om det ordnas folkomröstningar iden här frågan. Jag kan ändå inte se det som en storoch avgörande fråga om de pengarna kommer frånkommunens vanliga kassa eller om de kommer fråndessa medel.Slutligen vill jag säga att det förefaller som omKjell-Erik uppfattar det som att det skulle gåatt hitta någon totalt opartisk instans som skulle styraoch bestämma exakt vad man får informera om. Menså är det ju inte. En annan erfarenhet som vi har av 30års intensiv kärnkraftsdebatt i är att experterofta strider mot experter. Det går inte att hitta denentydiga, slutgiltiga sanningen i de här frågorna.Därför är det viktigt att vi har ett öppet diskussionsk-limat, att vi har oberoende expertmyndigheter, attSKB har möjlighet att informera och att vi kan stödjamiljöorganisationers arbete både lokalt och centralt.De möjligheterna finns . Det är också viktigt attvi lutar oss mot de internationella erfarenheter somfinns när man nu arbetar med samma uppgift i mångaandra länder.Anf. 48 ():Fru talman! Jag förstår att det är svårt att lita påexperter. En del har svårt för det. En del har lättareför det. Men det gäller ju att skapa möjlighet för deolika sidorna att komma fram. När den ena har obe-gränsad tillgång till resurser och den andra inte harnågra resurser - när man av olika skäl från kommu-nernas sida ser till att den ena sidan inte får del avinformationsmedlen - blir det snett. Då blir det inteden allsidighet som man önskar.När det gäller frågan om miljökonsekvensbe-skrivningen svarar ministern att ett MKB-förfarandeenligt - där de berörda länsstyrelsernahar att tillämpa bestämmelserna - ännu inte har på-börjats. Det är ju sant, men man kan ha en fundering.När börjar egentligen MKB-processen, och vilka skavara med i den processen? De organisationer som skavara med i processen bör på olika nivåer få godamöjligheter och resurser för att kunna föra en dialogmed kommuninvånarna. Det räcker inte långt med får ersättning för reskostnad och eventuellt förlo-rad arbetsinkomst vid sammanträdena. Därför ser jagmed tillfredsställelse att regeringen överväger fråganom att särskilt stöd bör ges till frivilligorganisationer-na. Jag hoppas att övervägandet kommer att leda tillett positivt svar för frivilligorganisationerna på bådecentral och lokal nivå.Anf. 49 Miljöminister ():Fru talman! Det förefaller som om vi är överensom behovet av en allsidig diskussion. De olika argu-ment som kommer att finnas och som finns i den härdiskussionen i de olika kommunerna och nationelltkommer att granskas och bedömas från olika ut-gångspunkter. Det är just därför som vi har gjort detmöjligt för kommunerna att stödja frivilligorganisa-tioner lokalt. Det är därför som vi också arbetar meddet förslag som ligger om att stödja även centralaorganisationer. Det är också därför som vi har hittatden här konstruktionen av arbetet med att hitta en braslutförvaring, med en viss roll för SKB, med någrafristående expertmyndigheter, med övriga statligainsatser som görs för att man ska få ett så bra under-lag som möjligt och med det miljökonsekvensarbetesom frivilligorganisationerna också ska ha möjlighe-ter att delta i.Det är möjligt att vi kan göra mer än vad vi gör . Det här är ju en process som kommer att taganska . Jag tror att det finns möjligheter, medförtroendefulla diskussioner av det här slaget, att hittaytterligare förstärkningar när det gäller allsidigheten idebatten och när det gäller att ta fram relevanta faktasom jag tror att både och jaggärna vill ha.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av tal-mannen att ajournera förhandlingarna till kl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.8 § Svar på interpellation 1999/2000:228 omskatter på bensinAnf. 50 Miljöminister ():Herr talman! har frågat mig i vilkenomfattning bensinpriset ska stiga samt hur den svens-ka energipolitiken påverkar växthuseffekten i ettinternationellt perspektiv.Jag vill börja med att tacka för enintressant interpellation som lyfter fram frågan omvilket samhälle vi vill överlämna till våra barn. Vi skabalansera målet att utveckla ett hållbart energiförsörj-ningssystem med våra nationella och internationellaåtaganden.Bilen är en viktig del av de flestas vardag. De fri-hetsvärden som är förknippade med bilen är stora.Vill vi försvara den friheten måste vi också orka meden konstruktiv diskussion om hur vi använder bilenpå ett ansvarsfullt sätt. Det bästa är naturligtvis om vikan komma ifrån bilismens miljöproblem genombättre motorer och alternativa bränslen. Ingen har nogtalat mer än jag om behovet av att använda teknik ochforskning för att minska konflikterna mellan vår viljatill en hög levnadsstandard och minskad miljöpåver-kan. Tekniken måste bli miljöpolitikens bundsför-vant.Det handlar inte om att låta hushållen betala förkärnkraftsavvecklingen genom höjda bensinskatter.Sveriges klimatåtaganden sätter nivån för de faktiskautsläppen från dagens utsläppskällor av växthusgaser,och här måste varje sektor i samhället ta sitt ansvar.Transportsektorn stod 1998 för en tredjedel av kol-dioxidutsläppen, och utsläppen inom denna sektorförutspås öka ytterligare. Det är därför högst angelä-get att öka incitamenten för bränslesnålare teknik ochrenare bränslen.Det går inte att garantera kvaliteten på importeradel. Detta måste emellertid ses mot bakgrund av våragrannländers ansvar för sina åtaganden under Kyoto-protokollet. ska minska sina utsläpp med21 %, och de baltiska staterna med8 %. Liksom de litar på att vi i kommer attgöra allt som står i vår makt för att klara våra åtagan-den måste vi lita på att de tar sitt ansvar.I detta sammanhang bör verka för att dekrav som ställs på svenska elproducenter också ställspå övriga elproducenter runt . Vi klarar intevåra internationella åtaganden för luftföroreningargenom att minska kraven på oss själva eller vår om-givning. Tvärtom är det avgörande att samarbeta övergränserna för att tillsammans utveckla hållbara ener-gisystem som bidrar till att kritiska belastningar förbl.a. 51 ():Herr talman! Jag ber också att få tacka miljömi-nistern för svaret på min interpellation.Vi kan konstatera att om man tankar sin bil för500 kr, vilket är en ganska normal kostnad för atttanka en normal svensk bil , får man av dessa500 kr betala i skatt. Det här är nå-gonting som drabbar hushåll och familjer i principvarje vecka - för det är väl inte onaturligt att man fårtanka sin bil en gång . av 500 går iskatt. Vi utgår då från ett bensinpris på drygt 9:30 kr.Vilket samhälle vill vi bygga? Vilken teknisk ut-veckling vill vi ha? Vad har bilen för plats i det fram-tida svenska samhället? Det är viktiga frågor, och detär därför jag har tagit upp dem i min interpellation.När det gäller frågan om teknik och frågan ommiljösituationen kan man inte diskutera enbart en del.Vi måste ta upp frågorna i ett större perspektiv.Statsminister har sagt att det var enmycket stor dag i hans familj när han var ung ochman köpte sin första bil - jag tror att det var en Vol-vo. Det visade att man var inne i ett välfärdssamhälle.Det ökade familjens frihet.Situationen är precis densamma . Bilen är tillgång - för familjer, för barnfamiljer och ocksåför pensionärer. Därför är det lika viktigt som det vardå att familjer, också unga familjer, har möjlig-het att ha bil, att köpa en ny bil och att kunna användabilen.Fyrbarnsmamman utanför sade isamband med de senaste höjningarna av bensinpriset:Nu måste det vara nog. Redan går ju den största delenav pengarna till bensinkostnaden. Det här är någon-ting som jag tycker att vi måste tänka på i den politis-ka situation där vi sitter: att en så stor del av dennafamiljs kostnader går till skatt.Jag konstaterar med stort intresse att miljöminis-tern inte nämner höjd bensinskatt i svaret på mininterpellation. Jag måste fråga : Är detså att miljöministern nu har ändrat uppfattning? Detär nämligen inte så länge sedan miljöministern var uteoch sade att vi av miljöskäl måste höja skatten påbensin. säger inte miljöministern detta. Det note-rar jag med stor tillfredsställelse. Jag tolkar det somatt miljöministern har ändrat uppfattning på den härpunkten.När det gäller ny teknik, bensinsnålare bilar ochnya bränslen delar jag helt miljöministerns uppfatt-ning. Jag är övertygad om att vi moderater i precislika stor utsträckning som miljöministern har velatlösa framtidens miljöproblem på kommunikationssi-dan just med de metoderna - genom ny teknik samtgenom bättre och nya bränslen - för att på så visockså kunna klara miljömålen. Vi har däremot avvisatständiga skattehöjningar på bensin, då detta drabbarbarnfamiljer, pensionärer och andra i alldeles för storutsträckning.Jag vill sänka bensinskatter i stället för att höja.Men kan vi ta varandra i hand, miljöministern, på attvi kommit så långt gemensamt att vi fr.o.m. nu inteska höja några bensinskatter?