prot · GN0952 · 2000-01-19 00:00:00 — sade i sitt anförandeatt han önskade sig mera av löntagarägda företag, attlöntagare kunde gå in och ta över. Jag skulle gärnavilja höra lite mer om det. Betyder det någon form avstatlig hjälp till detta genom fonder, eller hur ska detgå till egentligen? Vi har ju ett inte så litet lönta-garägande i genom att så många privat-personer är aktieägare i företag.Anf. 246 () re-plik:Fru talman! I har man den modell som jagförde fram här. Tanken är att man bildar lokala fonderdit t.ex. löntagarna avsätter en viss del av sin lön, ochfonderna ska användas regionalt. Det rör sig heltenkelt om risktagarpengar som man ska kunna satsa.Detta är en modell som vi uppe i norr tror på, ochman har lyckats väldigt bra i Kanada.Anf. 247 () re-plik:Fru talman! Jag känner till det för jag har ocksåvarit i och tagit del av erfarenheter där. Därgår de fonder som facken har skapat ur ägandet såfort företagen går för egen maskin. Det betyder ju inteatt man kvarstår som löntagarägare, utan sedan ärman i så fall aktieägare. Det har vi i Sve-rige.Anf. 248 () re-plik:Fru talman! Jag har ingenting emot den modellen,utan det viktigaste av allt, som jag ser det, är att detfinns ett riskvilligt kapital så att man har möjlighet attutveckla företagsamheten. Sedan när väl företagetklarar sig så att säga på egna ben, då kan man mycketväl gå över till den modell som till.En sak som jag tycker är väldigt viktig är att detska vara ett lokalt ägande. Besluten som fattas när detgäller ett företag som fjärrstyrs är betydligt känslo-kallare än om ägandet finns på orten. Då tar mansäkert helt andra lokala hänsyn när man fattar sinabeslut.Anf. 249 ():Fru talman! Det är glädjande att konstatera att denrödgröna redan har bidragit till en positiv utvecklingför , en bra tillväxt, ökad sysselsättning, låginflation, låg ränta, en minskande statsskuld osv.Tyvärr är den bilden inte entydig. Vi kan se ett tude-lat som håller på att kantra. Parollen HelaSverige ska leva! tenderar att bli mer en paroll somanvänds vid olika högtidsstunder här i , meni verkligheten ser vi mycket lite av den politiken. Detär mest en dröm.Det är dags att betona att det är viktigt för helaSverige att det blir en jämnare fördelning av tillväxt,sysselsättning, befolkningsökning osv. Det är tillnytta för alla som bor här, oavsett om man bor pålandet, i en mindre stad eller i en storstad.Problemet är inte nytt. Jag har hittat ett citat avPer-Anders där han beskriver 1860-taletsSverige och inflyttningen till de större städerna somkan appliceras på dagens utveckling och som visardynamiken i att flytta till en större stad och vad detkan få för konsekvenser. Jag citerar:"Människorna utanför kunde frukta och hata sta-den, tala om hålan och varbölden, om jätten somslukade människoliv. Men ändå sökte sig många avdem dit, gav sitt blodsoffer. Några av dessa som komskulle sedan alltid längta ut, bort från staden, tillbakatill livet utanför stenmurarna. Ändå stannade de,fanns alltid något som hindrade. Och deras barn ochbarnbarn blev stadens och älskade stenarna, när de saatt sommaren nalkades hade de känt stenens värmeoch inte blommans doft. Staden var beroende av allasom drogs till den över vägar och vatten, utan dennaständiga blodgivning skulle den dö. Människornasom föddes i staden var färre än de som dog där. "Fru talman! Det finns även ett inbördes be-roendeförhållande mellan land och stad, men blod-givningen från landet till staden har numera ökat sådramatiskt att de flesta av landets kommuner - när-mare bestämt 203 stycken - lider av allvarlig blod-brist och ett antal större städer har akut växtvärk,framför allt då Stockholm.Jag konstaterar bara att folkmängden i 16 av våra21 län minskar, och befolkningen i 203 av våra 289kommuner minskar också.Jag kommer från , är värmlänning ochtillhör län. Om man tittar på de närliggandelänen och dessutom lägger till och Västman-land minskar befolkningen i alla de 54 kommunersom finns i dessa län utom i fyra kommuner. Avnågon märklig anledning råkar det vara så att befolk-ningen ökar i de största städerna , ochVästerås. Det gäller också den mindre kommunenKumla, och det beror på att har etablerat enmycket förträfflig verksamhet där. Så är verkligheten.I flyttade det in drygt 19 000 personerförra året. Det är två gånger invånare somtillkommer i . Då är frågan: Vad beror denhär utvecklingen på? Är den bra eller likgiltig? Finnsdet någonting att göra, och i så fall vad?Det går förstås att tackla utflyttningen på olikasätt. Man kan ironisera och vara cynisk och säga: Dethär går inte att göra någonting åt. Låt folk flytta dit devill. Vem vill bo i de trista småhålorna ute på landet ispenaten? Varför betala ut en massa pengar i regio-nalpolitiskt stöd till orter som tillhör gårdagens sam-hälle med gårdagens industrier som ändå är dömda attdö bort?Två journalister har i beskrivit dennacyniska hållning på ett ganska träffande sätt. PerBjurman skriver i förraåret: "Ungdomarna överger landsortsstäderna. Svenska småstäder är stentrista hålor utan såmycket som en bråkdel av pulsen, svänget och utbu-det i , och . ", hyllad författare och kolumnist iAftonbladet, skriver : "Faktum är attstora delar av glesbygden är full av giriga gnällspikar.Hela måste få leva, snyftar de och förfasar sigöver att folk inte vill bo i eländiga småhålor ute ispenaten. Herregud, låt folk slippa! Låtmänniskorna bo där de vill! "Detta är f.d. lantisar och har alltså bott utanförstorstäderna.Om nu intelligensen är någorlunda oberoende avvar man bor i landet kan man fråga sig: Varför väljerså många människor att flytta till de städer som sägsdrabbas så hårt av den kommunala skatteutjämningenmed höga hyror och höga parkeringsavgifter när detfinns ett bra boende som dessutom är billigt ute pålandet, fin natur osv.? Jo, människor flyttar dit där detfinns arbete eller där man tror att man kan få ett ar-bete.Fru talman! Vi måste alltså ta detta på allvar. Ing-en medborgare vinner på den regionala obalans ochden snedfördelning av resurser som vi har i Sverige.Här har vi ett stort ansvar. 90-talet har präglats av enallvarlig nedskärningspolitik riktad mot offentligsektor, framför allt kopplad till vår anpassning till EUoch EMU. Det har drabbat den offentliga sektorn -vård, skola och omsorg,000 som alla talar om - ochinte minst har det drabbat den kvinnliga arbetsmark-naden. Privatiseringsivrandet har lett till avregleringarsom inte bara lett till försämrad service, utan det harockså drabbat de utsatta regionerna hårt.Dagens Industri publicerade en under-sökning som visade att av alla tillfrågade troddeoch hoppades att de skulle bo kvar på sin hemort . Samma resultat blev det . Många fickdå fel. Många av dem som sade att de trodde att deskulle bo kvar på sin ort fick fel, och ännufler kommer tyvärr att få fel om vi ser fram till år2010.Det är tragiskt att människor inte har möjlighet attbo och verka i en hembygd där man har haft ett arbe-te, där man har sin släkt, sina vänner och sina rötter.Man tvingas flytta, inte för att man vill - vilket manofta ger sken av - utan därför att man måste. För attkunna överleva och kunna leva med en rimlig stan-dard behöver man ha ett arbete.Jag välkomnar att även har an-slutit sig till det initiativ som LO har tagit. Det inne-bär alltså att vi måste tänka utanför den traditionellaregionalpolitiken och komma med offensiva förslag.Förslaget om att ge möjlighet att sätta av pengartill sysselsättningsfonder eller solidaritetsfonder,framför allt pensionspengar, kan skapa en vettig sys-selsättning och nya jobb. Det kan rädda jobb somfinns, ge god avkastning, jämställdhet och en godarbetsmiljö. För egen del förstår jag inte alls varförlöntagarna ska dra tillbaka sina pengar när företagenbörjar att gå bra. Det är ett utmärkt sätt att placerapengar i en bra verksamhet och att man dessutom kanfå en avkastning på pengarna. Varför ska man då dratillbaka ett ägande? Jag tycker att ägandet ska använ-das till att också få makt över olika företag.Vi behöver olika satsningar på utbildningsområ-det, på högskolorna och universiteten ute i landet.Kollektivtrafiken liksom vägnätet måste då utvecklas.Ny teknik behöver spridas till hela landet. Oavsett omman bor i , eller ska manha tillgång till bredbandstekniken. Jag tror inte attmarknaden klarar det av egen kraft, utan där bör vi gåin och stötta upp från samhällets sida. Marknadenklarar inte att få en balanserad utveckling. Vi ser det iSverige, vi ser det i varje län och vi ser det i Europa.Den är alltför kortsiktig och alltför intresserad avenbart kortsiktig vinstmaximering. Därför är det heltnödvändigt med politiska initiativ och politiska be-slut. Det gäller alltså att gå från ord till handling. Vifår inte leva upp till det som sade: Nibara "löver" och "löver".Anf. 250 () replik:Fru talman! Jag delar i stora delar den allmännabeskrivning som ger uttryck för här.Låt mig ta upp en punkt.Vägnätet har en utomordentligt viktig betydelseför regional utveckling. Det är väl dokumenterat attdet är stora brister på medel till våra vägar. Den gigantiska kapitalförstöringen är attlikna vid Ebberöds bank.När vi debatterade trafiken här ikammaren blev jag minst sagt överraskad då en parti-kollega till talade om att det inte var brist påmedel till drift och underhåll, utan att lastbilsekipagenskulle kortas och att den högsta tillåtna totalvikten pålastbilarna skulle sänkas. Jag skulle vilja veta omPedersen står bakom även detta förslag. I anförandetsade han att vi ska utveckla vägnätet. Det är två heltskilda saker.Anf. 251 () replik:Fru talman! Jag ser ingen motsats mellan kraven.Jag tycker att det är viktigare att se till att de vägar vihar fungerar, vilket de inte gör i stora delar av landet,framför allt i och Bergslagen, än att satsaenbart på nya stora vägprojekt, framför allt i de störrestäderna. Men jag ser ingen motsättning däremellan.Om vi vill ha en överflyttning från t.ex. lastbils-trafik till järnväg måste vi skapa förutsättningar föratt det ska bli lönsamt. För att göra det lönsamt skullevi kunna tillämpa EU-anpassningen, som innebär attlastbilarna inte ska behöva vara längre här än vad deär i övriga EU-området.Det är också en säkerhetsfråga. Ju mer timmerman kan lasta på timmerbilarna t.ex., desto mer lön-samt är det jämfört med att köra det på järnväg. Menjag ser inte den motsättning som föregående talare togupp.Anf. 252 () replik:Fru talman! Verkligheten är ju någonting helt an-nat. Frågan gällde mer eller mindre pengar till driftoch underhåll. Den gällde inte nya vägar.Vänsterpartiet har i en reservation sagt att merpengar inte är det som behövs i första hand. Det är ettskriande behov av mer pengar till drift och underhålltill vägarna. Det är helt orealistiskt att tro att lastbilenutnyttjas bättre om man sänker kravet enligt EU-anpassningen, som det också förvånar mig att Väns-tern ställer upp på i så hög grad.Slutligen undrar jag om inte Vänstern har förtfram alla sina beskrivningar och farhågor i regerings-samverkan. Eller är det så att man inte har fått gehörför någon av de delar som beskrev tidigare?Anf. 253 () replik:Fru talman! Jag konstaterar att det här inte är nå-gon lätt fråga. Om den regionala obalansen vore enlätt fråga skulle den troligtvis ha varit löst för längesedan. Jag tror inte att det finns någon här i kamma-ren som är illvillig och tycker att det är bra att vi utveckling som vi har. Men några av dem somsitter här i kammaren har ju större tilltro till att mark-naden ska klara alla problem. Detta är uppenbart enfråga som marknaden inte klarar, utan den snarareförvärrar problemet hela tiden.När det gäller vägarna tycker jag allmänt sett attdet finns en övertro på att om vi bygger nya vägar sålöser vi alla problem. Genom går en stor nyväg. På den kan man åka väldigt länge innan man sernågra företagsetableringar. Vi ska ha fungerandevägar som är trafiksäkra. Men det är ingen lösning.Det blir en bra väg för att åka ifrån den lilla orten,brukar jag säga när vi ska göra satsningar i Degerfors.Med större trafiksäkra vägar blir det ännu fler somlämnar och flyttar till eller Stock-holm. Nya vägar löser inte alla problem. Det handlarframför allt om trafiksäkerhet.Anf. 254 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja börja med att tackaPeter för hans beskrivning av hur det ser utute i landet, om hur människor flyttar från orter osv.Men det är en annan sak som jag skulle viljakommentera, och det är just löntagarägandet, dvs.möjligheter för anställda att sätta av pengar i en fond.Det står ju var och en fritt att äga företag. Mankan köpa börsnoterade aktier eller så kan man startaföretag själv. Men just löntagarägandet ser jag somett hot mot de mindre företagen.Om ett litet företag avsätter en viss procent, växerfondandelen med tiden och går över i ett ägarkapital.Som småföretagare med ett eget risktagande vill manju också ha ett bestämmande över företaget därför tar riskerna. Jag har en erfarenhet av att ha varitföretagare , och jag ser det inte som någonlösning att ha löntagarägande. Jag ser det snarare somett hot mot de riktigt små företagen.Anf. 255 () replik:Fru talman! Det sägs att vi har 5 miljoner aktie-ägare i , och det stämmer ju. Men de har ingetsom helst inflytande genom aktieägandet. Ju fleraktieägare som finns, desto mindre aktieägande be-hövs egentligen för att några fåtal i ska kunnabehålla makten över de företag som finns.När det gäller de mindre företagen vill jag säga attdetta framför allt handlar om aktieföretag. Jag kaninte se det minsta fel i att ett antal löntagare bestäm-mer sig för att gå samman och bilda en fond sominnebär ett mer strategiskt sätt använda pengarna,dvs. att köpa aktier i intressanta tillväxtföretag. Detfinns ju etiska fonder . Vad är det för felpå det?Jag kan inte förstå varför något företag skulle varamindre benäget att få aktiva löntagare som sätter insina pengar där och hoppas på en bra avkastning, fördet ska ju kanske rädda de framtida pensionerna. Detär väl av större intresse än att var och en ska följa hurdet går för den lilla post som man har satt in i enaktiefond och som man har noll inflytande över.Anf. 256 () replik:Fru talman! Som svar på det vill jag säga att underförutsättning att allting sker frivilligt är det positivt.Men det får inte vara ett tvång för det lilla företaget ilöneförhandlingar att pengar ska avsättas. Det vorehelt fel. Om det sker frivilligt så att även en litenföretagare kan säga nej, så tycker jag att det är heltokej.Anf. 257 () replik:Fru talman! Det är självklart att ett sparandemåste bygga på frivillighet, eftersom det framför alltär pensionspengar det handlar om. Men då ska manha samma möjlighet till skattereduktion som man hari , om man anser detta vara ett fördelaktigtpensionssparande.I dag ser man snarare tendenser till att man inteska få sätta av pengar i etiska fonder osv. Den re-striktionen förstår jag inte alls.Det måste ändå vara en fördel att man på ett aktivtsätt dels vill ha avkastning på sina pensionspengar,dels också kan använda det sparande man har i aktiertill att få ett inflytande i olika företag. Man satsar juinte sina pengar där man tror att det kommer att fun-gera dåligt och ge låg avkastning. I satsarman framför allt på företag som ser framåt och somhar en utveckling framför sig. Och det behövs i gles-bygd.Anf. 258 ():Fru talman! Skulle jag sätta en rubrik över det härkorta anförandet skulle det kanske kunna bli "Detbortglömda inlandet" eller möjligen "Sveket motinlandet". Då tänker jag huvudsakligen på den norradelen, från upp till Karesuando.På tröskeln till det här nya millenniet borde manväl prata om visioner och inte ältagamla misslyckanden. Jo, men det brukar ju ändåvara så att om vi erkänner och begrundar våra miss-lyckanden brukar vi tänka rätt . Sedanlångt tillbaka i historien har ju jordbruket, och där-med ett naturligt boende på landsbygden, haft ensjälvklar plats i vårt land.Inte minst skapades möjligheteratt befolka även de avlägsnaste dalgångarna i Norr-lands inland genom bl.a. skattebefrielse under ett stortantal år om man valde att bosätta sig där som fjäll-bonde. Staten etablerade dessutom ett antal fjällhem-man långt ute i obygden som hugade spekulantererbjöds att disponera. Landet skulle befolkas, ochfolket spridas ut över landets yta.Vid inledningen av , se-dan, var entusiasmen på topp när det gällde att vida-reutveckla tidigare tagna initiativ. Det skedde genomatt man band samman landet med den tidens nyateknik. Det handlade om elektrifiering och om vägar.Inte minst järnvägen byggdes ut, även till då delvisobebodda områden i vårt norra inland.På 30-talet står färdig i hela sinlängd från vid upp till Gällivarei norr. Förutsättningen att transportera Norrlandsråvaror söderut blev därmed goda. De råvaror somutgjorde basen i vår välfärdsutveckling fanns där, ochfinns fortfarande just i det norra inlandet. Det handlarom vattenkraften, malmen och skogen. Så småning-om etablerades också en landsväg längs Inlandsba-nan. Den gamla transportvägen för banans utbyggnad,rallarvägen, blev vår nuvarande , . är den en pulsåder rakt igenom detsvenska inlandet, ett dåligt utnyttjat alternativ tillE 4:an vid kusten när och de nordligastedelarna av vårt land ska besökas.Tyvärr inleddes en nedrustningav tidigare uppbyggd infrastruktur. Jag vill bara näm-na några sådana exempel. Listan är ganska lång. In-landsbanan, och de utvecklingsmöjligheter man såg ibörjan av seklet, misshanterades genom utebliventeknikutveckling och eftersatt banunderhåll. Under80-talet resulterade detta i att man kunde hänvisa tillbanans dåliga skick och höga kostnader för upprust-ning som argument för en avveckling av banan.Dessbättre lyckades inte detta fullt ut. Så sent som1991 lades persontrafiken på banan ned och ersattesav busstrafik på . Dessa bussar skapartillsammans med mycket tung lastbilstrafik i dagtrafikproblem och dålig miljö i inlandet. Vägens stan-dard är dessutom inte vad den borde vara.Med tanke på som stamväg och al-ternativväg till krävs precis vad skisserat i en detalje-rad studie av vägen i hela dess längd. Man vill ha ensärskild satsning på upprustning och man vill få bortett antal flaskhalsar. Dessa hindrar utvecklingen avturismen som är så viktig just för norra inlandet. I dagsäger bl.a. tyska bussföretag nej till att välja som alternativ vid resor upp till Nordkalotten.Inlandets tjänste- och besöksnäring behöver turist-strömmarna för att själva överleva och bidra till denservice som är nödvändig för att folk ska kunna leva,bo och verka i bygden.Inlandsbanan har kunnat räddas tack vare en storskara entusiaster. Den har dessutom ökat godsmäng-den med flera . lyckats väl med att använda defuttiga banunderhållsmedlen på ett utomordentligtoch professionellt sätt. är banan i bästa skicketnågonsin. Två flaskhalsar återstår ändå. Det är ban-delarna och Arvidsjaur-Gällivare.Trots försök har man ännu inte lyckats få pengar tilldessa relativt små investeringar. Men man hoppas påen snar lösning. Det är nödvändigt för framtiden.Därmed skulle Norska Statsbanorna, NSB, kunnakopplas till inlandsbanenätet med möjlighet till tungagodstransporter från ned mot Trøndelagoch vidare mot . Det vore en välkom-men avlastning av den tunga Norgetrafik med godssom belastar , . Långvä-ga tungt gods ska transporteras på järnväg i förstahand. Det är vi överens om. Starka krafter arbetarockså för att återuppta trafik på den sista ban-delen, mellan och . Det är eldsjälardet handlar om, och det är tur att de finns. Företag ärdessutom villiga att gå in med kapital om övrigaaktörer är med och tar sin del av ansvaret.Fru talman! Hör och häpna: Så sent som i börjanav 70-talet avvecklade SJ och Västerdals-banan, som då hade trafikerat sträckanBorlänge-Särna. När man trots protester började rivaupp räls, med början i norr från , lyckades tillsist en folkstorm stoppa eländet - men tyvärr inteförrän i . Därmed var framtida möjlig-heter att resa med tåg till största vinter-sportområde i raserad. , glädjandenog, lever och blomstrar banan igen. och andra industrierökar. Drömmen är att återupp-bygga de av banan som raserats fram tillLindvallen i Sälenfjällen.Hur kunde man tänka så fel - att Nor-dens i särklass största vintersportområde på 90-taletinte skulle ha möjligheter till tågförbindelser? Härfinns ju 60 000 turistbäddar. under vin-tersäsongen tar området emot 80 000 nya besökare.Det är alltså 160 000 resor i båda riktningar. MedSälenperspektivet kan den s.k. Dalakorridoren fåsamma värde som andra, liknande korridorer i landet.Även här finns ett intresse från norsk sida för ensammankoppling med Norska Statsbanorna via Sälenfram till största vintersportcentrum i Trysil.Stora möjligheter finns alltså här till ett internationelltsamarbete med . ligger dessutom på bekvämt avstånd från denhär delen av . Det kanske är dags att tänkamer i kombinationer västerut mot än vad vi hargjort tidigare. På den norska sidan av gränsen är oftaaktiviteten på landsbygden livligare och mer utveck-lad än på den svenska sidan.Till sist, fru talman, vill jag säga att vi ofta talarom eldsjälar som drivande krafter i utvecklingen aven bygd. Hela ska leva ver-kar för bygdeutveckling och lokal demokrati. 4 000lokala utvecklingsgrupper utgör basen i denna nyafolkrörelse. Det är en idérik rörelse som utifrån ettnedifrån-och-upp-perspektiv formar idéer för sinbygds utveckling och framtid. På landsbygdsriksda-garna, som återkommer regelbundet, lägger man framsina idéer. Där samlas allt material i s.k. landsbygds-program. är det igen i . Härfinns ofta eldsjälarna, och vi klarar oss inte utan dem.Fru talman! Vid inledningen av står viåterigen inför nya utmaningar. Nationell solidaritethar varit en ledstjärna. Geografiskaområden som är glest befolkade utgjorde grun-den för välstånd. Vattenkraften, skogen ochmalmen genererade ekonomiska resurser som komhela nationen till del. har befolkningsut-vecklingen kommit att bli olika i skilda delar av lan-det. är läget sådant att det inled-ning krävs samma medvetenhet och entusiasm somnär den svenska landsbygden och det svenska inlan-det befolkades och utvecklades i gångna tider.Anf. 259 ():Fru talman! Det är bra att vi får köra den här de-batten färdigt. Jag förstår att det inte kan vara lätt attsitta som talman och lyssna på de här inläggen. Detblir mycket repetition. Är vi verkligen så här enigaom dessa frågor? Det är gradskillnader här och där.Varför får vi inte genomslag för regionalpolitiken närenigheten verkar vara så stor? Ändå är inte medlenriktigt lika när det kommer upp en vänsterpartist, ensocialdemokrat eller en borgerlig regionalpolitiker.Det hör vi.Det här med friheten och möjligheten att alterna-tivt driva skola och sjukvård är vi tydligen inte riktigteniga om. Jag ska därför ta upp detta med friheten, attverkligen driva regionalpolitik med frihetstanken.Regionalpolitik betyder synen på en region i Sve-rige eller någon annanstans i världen, skrev jag påmitt papper när jag satt och tänkte på detta. En regio-nalpolitik är en politik som innebär att vi bör se till attalla har det bra var de än bor i , alltså oavsettregion. Ordet grundservice är ett ord som alla politi-ker från alla partier borde ta i sin mun och ge hjärnaninformation om att regionalpolitiken har ett sambandmed en godtagbar grundservice i hela landet.När man tittar ned i salen och ser tyngdpunkten blir man lite förskräckt. Jag tittar på er allavänner. Var har vi våra vänner till vänster om mig närjag står i talarstolen, de på Stockholmsbänken, Göte-borgsbänken och Malmöbänken? Någon sitter därbak. Det är skönt. Men det är också ett område sombehöver regionalpolitik.Frihet är att välja boplats med en service som ärgodtagbar.Frihet är att skicka sina barn till en skola som hargod kvalitet, en skola som kan vara elleren friskola, kanske en friskola med en speciell inrikt-ning, t.ex. musik, bild, idrott eller liknande. Friskolori varje kommun skapar konkurrens som skärper kva-liteten. Här kommer olikheterna som jag talade omtidigare.Frihet är att i regionen kunna få vård och omsorginom rimlig tid och på rimligt avstånd. Det är regio-nalpolitik.