prot · GN0958 · 2000-02-01 00:00:00 — Men när man ger ett sådant häruppdrag och säger att vi vill ha reda på hur metodernahar fungerat för att kunna gå vidare finns det, gissarjag, olika tänkbara vägar. Det skulle vara intressantatt få ta del av de tankar om olika vägar som rör sig iutbildningsministerns huvud.Jag tror att det vore bra om vi på ett tidigt stadiumkunde få en debatt om detta. Varför inte börja dendebatten ?Den frustration som vi som sitter här känner harnaturligtvis flera bottnar. Dels känner vi med allakvinnliga läkare som rör sig i de här kretsarna. Vi villatt de ska tillgång till en utbildning där det ocksåfinns kvinnliga förebilder på beslutsfattande nivå.Detta är oerhört viktigt för möjligheterna att rekryteraför framtiden. Dels har vi patientperspektivet ochmöjligheten att få belyst kvinnors hälsa som norm,alltså inte enbart mannens. Det gäller då både läke-medelsforskning och rent medicinsk forskning.Anf. 28 ():Fru talman! Jag håller med . Vi veten del och det händer väldigt mycket men vi tyckeratt det går långsamt. berörde självfrågan om hur vi kommer vidare. Förre utbildnings-ministern, , gjorde en mycket bra insats,tycker jag, i och med inrättandet av de s.k. Thampro-fessorerna. När vi nu snabbar på och därmed ökarjämställdheten inom forskningen - på så sätt ökarockså den erfarenhetskunskap som verkligen behövs- undrar jag om nuvarande ministern är villig att följaf.d. minister och införa en form av före-träde för underrepresenterat kön vid tillsättning avchefstjänster när likvärdig kompetens föreligger;detta som en tydlig markering för ett mer aktivt jäm-ställdhetsarbete.Sedan undrar jag om ministern är villig att skärpakravet på individuell könsuppdelad statistik. Det ärmöjligt att vi har en del statistik men jag menar ocksåinternt. Man måste redovisa hur det ser ut inom olikaområden när det gäller alla former av tillsättningar,vid fördelning av resurser m.m., så att vi tydligt kanfölja och sätta press på jämställdhetsarbetet inomhögskolor och universitet.Om det vid uppföljning visar sigatt något eller några universitet eller någon eller någrahögskolor inte följer de jämställdhetslagar som vifaktiskt skrivit, de krav som ställts och de rekryte-ringsmål som gäller - det gäller alltså även de reglersom har fattat beslut om - är då ministernberedd att införa någon form av sanktion för att ocksåsnabba på jämställdhetsarbetet inom universitet ochhögskolor?Anf. 29 ():Fru talman! Ministrar kommer och går - alldelesför fort ibland, tycker jag. Men jämställdhetsarbetetinom högskolan går trögt. Vi är ju alla överens om attdet går alldeles för trögt. Ubildningsministern kanverkligen känna ett stöd i att vi är så många som villdebattera frågan. Utslaget, det som gjort att vi intelängre är tysta, är det flagranta exemplet på noncha-lans. Jag återkommer till det eftersom jag tycker attdet är så graverande.Helena tar upp i sin interpellation detfaktum att man inte har vidtagit åtgärder för att sti-mulera kvinnor att verkligen hänga kvar i sökandet.Vi vet ju att män väljer män. Men vi vet också attkvinnor har en tendens att välja män. Flera kvinnorbehöver komma in på en gång för att det ska bli enförändring och för att kvinnor ska orka stanna kvar.Självklart ska vi inte ha ministerstyre - även omdet ibland kunde vara trevligt, kan man tänka. Vi skadock absolut inte utnämna prefekter här i riksdagen.Arbetet har alltså inte kommit långt och vetvi vilken betydelse det här har för kvaliteten somhelhet och för bredden i forskning och utveckling iSverige.Hur kommer vi då dit? Vi kan ju inte bara utredaoch sammanställa fakta en gång till. Självklart ska vifortsätta att diskutera men man måste också någongång tillåtas bli förbannad och säga ifrån. Jag skullevilja höra ett konkret exempel där det inte är fråga omministerstyre.Anf. 30 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag tror att den sämsta idé och strategisom man kan ha kring ett lärosäte är detta medatt bortse från jämställdhetsfrågor, för det drabbarmed förödande kraft. Det är säkert så - det tror alltsåäven jag - att strukturer bland män på universitet ochhögskolor gör att de här frågorna inte kommer uppsom de viktigaste men det finns också en annan ef-fekt, nämligen trycket utifrån och studenternas intres-se. Vart söker sig unga och begåvade kvinnor? Sökerman sig till ett universitet som kännetecknas av kon-servatism och av en ovilja att förändra och följa med isamhällets utveckling? Eller söker man sig någonannanstans? Detta tror jag är viktigt. Möjligen var detförr en strategi att framstå som den konservativabastionen men det kommer inte att lyckas i framtiden.Jag har fått en del konkreta frågor. Statistiken kaninte vara en strategi för att komma till rätta med pro-blemet men det är nödvändigt att ha den. Därför harregeringen från alla våra myndigheter begärt in enkönsuppdelad statistik. Det ska inte vara möjligt attinte se hur läget är. Detta är en viktig del att ha medsom underlag.Möjligheten till positiv särbehandling finns i hög-skolan men jag är gärna villig att göra en översyn föratt se om förslag till ändringar där kan vara aktuella;detta finns alltså där. Det är också så att myndighe-terna inför regeringen har ett ansvar för att ha en planoch en strategi för hur man ska klara ledningsfrågornaäven i ett jämställdhetsperspektiv.När vi börjar närma oss forskningens innehåll kandet sägas att den medicinska forskningen särskiltuppmärksammats för att de populationer som användsnär man testar är män. Det är naturligtvis ett flagrantexempel på vad bristande jämställdhet kan leda till.Sedan år 1999 finns när det gäller MFR ett policy-utarbetande för etikkommittéerna som understrykerbetydelsen av att populationerna vid forskning själv-klart måste överensstämma med hur det ser ut blandmänniskor i största allmänhet, inte med hur det ser uti specialgrupper som exempelvis medelålders män.Detta är också viktigt.Jag tror att en väsentlig del i en strategi här är attse till att det ännu mer tydliggörs vilka av våra insti-tutioner som inte klarar av de krav på moderniseringsom finns. gör nu en rangordning avvåra högskolor och universitet just ur ett jämställd-hetsperspektiv. Jag föreställer mig att det blir ett stortintresse kring publiceringen av den rangordningen.Jag föreställer mig också att trycket ökar på vårahögskolestyrelser, som regeringen utnämner och somhar ett ansvar att arbeta med de här frågorna.Det är klart att utredningsperspektivet är sådant attvi förväntar oss att de styrelser som vi utnämner sertill att det finns idéer och strategier för hur man skaarbeta med dessa frågor lokalt på högskolan och uni-versitetet.Jag tycker att det går alldeles för långsamt. Menunder senare år har initiativ tagits som jag tror att vikan njuta frukterna av . Detfår inte stanna av och därför har vi bett Högskolever-ket att snabbt titta närmare på de initiativ som hartagits. Hur verkar de ha fungerat? Finns det anledningatt fortsätta ta liknande initiativ eller andra initiativmed t.ex. särskilda resurser avsatta?Den svåra frågan blir, det ska jag öppet erkännaatt jag själv funderar väldigt mycket på: Ska vi an-vända sanktionsinstrumentet? Vad innebär det? Skavi dra undan forskningsmedel från en institution sominte uppnår jämställdhetskravet?Jag, som ansvarig för området, känner ändå att detfinns både en positiv och en negativ sida med detta.Signalen blir glasklar. Men vi kommer också att av-bryta forskningsprojekt, säga upp forskare som ärmitt inne i ett arbete med kanske viktiga upptäckterför hela mänskligheten. Det är ingen enkel fråga att taställning till. Aktivitet ska finnas, men jag erkänneratt det också finns svårigheter i samhället att ta itumed.Anf. 31 ():Fru talman! Jag hade just tänkt föreslå det som ut-bildningsministern tog upp, nämligen en jämställd-hetsmärkning av medicinska fakulteter. Gör en stordrive kring detta när redovisningen blir klar och talaom vilken medicinsk fakultet som har den bästa jäm-ställdheten. Dela ut ett pris till denna. Låt det gärnabli lite pengar till forskning eller något liknande.Men dela också ut ett skampris till den fakultetsom är den sämsta. Jag tycker att det är väldigt viktigtatt lyfta fram det också. Man kanske inte ska gå sålångt som att dra in forskningspengar, det kan mandiskutera. Men ett jämställdhetspris till den bästamedicinska fakulteten, gärna i form av extra forsk-ningsanslag, det tror jag kunde vara mycket läckertatt få.Jag tror, som framgår, mer på morot än på piska.Jag tror att det har bättre effekt.Avslutningsvis vill jag tacka utbildningsministernför den här debatten, som jag tycker har varit mycketviktig. Det finns anledning att följa de här frågorna.Målet måste naturligtvis i förlängningen vara att detsnart är lika vanligt för kvinnliga medicinare att fånobelpriset som det är för manliga.Tack!Anf. 32 Utbildningsminister ():Fru talman! Ett kort tack för en viktig diskussion.Jag tar gärna emot fler konkreta förslag och ser framemot fortsatta debatter i . Jag ämnar ocksålägga fram konkreta förslag på bord.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1999/2000:121 omnordiskt samarbeteAnf. 33 Kulturminister ():Fru talman! har frågat statsrådetLeif om nordiskt samarbete på TV-området. Arbetet inom regeringen är så fördelat attdet är jag som ska svara på interpellationen.I sin interpellation frågar om rege-ringen avser att vidta några åtgärder som innebär attsvenska sändningar av våra grannländers public ser-vice-utbud kan starta. Han undrar också omnågra följdinsatser, som bl.a. ett utökat kultursamar-bete, i så fall kommer att föranstaltas och om rege-ringen är beredd att med ett utökat TV-samarbete dranytta av en utveckling och harmonisering inom Nor-den vad avser näringsliv, arbetsmarknad och handel.Inledningsvis vill jag peka på de möjligheter somi dag finns att se TV-program från våra grannländer.Det finns t.ex. ett avtal om utbyte av TV-programmellan och . Programmen i distribueras i ca 25 orter i . Motsvarandesvenska kanal, SVT , når 1,7 miljoner tittare iFinland. Inom ramen för Nordvisionsamarbetet finnsockså ett utbyte av program ochgemensam programproduktion mellan public service-företagen i de nordiska länderna.En annan möjlighet att ta del av nordiska programär via kabel-TV, som av den svenska befolk-ningen är ansluten till. I kan man t.ex. påmånga håll se norsk television och i oftadansk. I andra delar av har kabel-TV-företagen tidigare dock ofta valt att inte erbjudaabonnenterna nordiska program.I det här sammanhanget är det viktigt att kommaihåg att yttrandefrihetsgrundlagen innebär att kabel-TV-företagen självständigt avgör vilket programut-bud som ska finnas i deras kabelnät. De enda kanalersom företagen är skyldiga att vidarebefordra, genomden s.k. must carry-skyldigheten, är public service-kanalerna och samt i vissa fall numeraockså , samt en kanal för lokala kabel-sändarföretag. Skyldigheten att ge utrymme för vissaprogram får enligt yttrandefrihetsgrundlagen dockinte vara större än den behöver vara med hänsyn tillallmänhetens intresse av en allsidig upplysning. Attytterligare utöka must carry-skyldigheten kräverändringar i yttrandefrihetsgrundlagen, vilket i dagslä-get inte ter sig som möjligt.Under 1996 tillsatte regeringen en utredning somfick i uppdrag att utreda möjligheterna att skapa ut-rymme för norska TV-sändningar i . I betän-kandet i kabelnät (SOU 1997:68)föreslog utredningen att en norsk och en dansk publicservice-kanal skulle beredas plats i de svenska kabel-näten och att tittarna skulle ges möjligheter att påver-ka programutbudet. Förslaget mötte kritik från bl.a.Justitiekanslern, eftersom det skulle kräva ändringar iyttrandefrihetsgrundlagen. Betänkandet innehöll dockinga förslag till grundlagsändringar och har därförinte kunnat utgöra grund för något konkret förslagfrån regeringens sida.Mediekoncentrationskommittén anser i sitt betän-kande Yttrandefriheten och konkurrensen (SOU1999:30) att det bl.a. bör övervägas om inte en änd-ring bör göras av yttrandefrihetsgrundlagen för attmöjliggöra lagstiftning som har till syfte att ge abon-nenterna ett större inflytande över vilka program somska distribueras i kabelnäten. Bakgrunden är denmonopolliknande ställning som kabel-TV-företagenofta har gentemot sina abonnenter. Regeringen haremellertid inte tagit ställning till denna fråga ännu.Den pågående teknikutvecklingen påverkar ocksåmöjligheterna på TV-området. Distributionen av TV-program blir i allt högre grad digitaliserad. Vi harnumera t.ex. tillgång till både marksänd digital-TVoch digitaliserad kabel- och satellit-TV på många hålli landet. Förutsättningarna att se nordisk television iSverige är därför delvis annorlunda nu än när rege-ringen tillsatte utredningen om grannlands-TV 1996.Genom denna teknikutveckling har möjligheten att segrannlands-TV ökat. Det kan t.ex. nämnas att ,som har ca 1,3 miljoner hushåll anslutna till sitt ka-bel-TV-nät, erbjuder sina abonnenter att àla carte beställa de nordiska kanalerna. Även andraoperatörer erbjuder en motsvarande möjlighet tillprogramutbud. Min egen uppfattning är att det säkertär en kombination av teknikutveckling och debattsom har drivit fram denna utveckling.Sammanfattat kan man alltså konstatera att mångamänniskor i trots allt har en faktiskmöjlighet att se nordisk television. Från regeringenssida följer vi utvecklingen inför eventuella beslut ombehov av insatser som ytterligare kan öka utbudet avnordiska program i Sverige.Anf. 34 ():Fru talman! Det är att beklaga att min interpella-tion inte fullt ut nådde samarbetsminister , som hade fått ett brett frågebatteri av övergri-pande natur. Därför får jag inte svar på alla minafrågor. Två frågor är näst intill utelämnade och desvar jag får finns det anledning att ifrågasätta bådevad gäller innehåll och ambition.Sveriges möjligheter att se nordiska grannländersTV-utbud står på undantag. Det är frågaom en lång lidandeshistoria. En nordisk satellit blevaldrig av. sändes inte upp.Jag tackar kulturministern för svaret men måsteerkänna, vilket väl redan har framgått av mitt tonläge,att jag inte har så mycket hopp om att några nyagrepp kommer att tas av statsrådet eller regeringen -men det kanske kommer i repliken.Kulturministerns uppgift att av densvenska befolkningen är ansluten till kabel-TV bordeför att bilden ska bli korrekt kompletteras med upp-lysningen att har möjlighet attse danska och norska program. Det är således enoerhörd skillnad jämfört med möjligheterna för nors-ka och danska TV-tittare att se svenska program.I sitt interpellationssvar nämner frågan om grannlands-TV har varit föremål för enoffentlig utredning. Den utredningen tillkom på direktbegäran av den dåvarande statsministern och tillsattes av kulturminister . Det färdiga betänkandet överlämnades tillMarita , som alltså har ansvaret för att ingethar gjorts åt saken under årens lopp.Kulturministern säger att utredningen mötte kritik.Det hade varit mera korrekt att säga att en klar majo-ritet av remissinstanserna tillstyrker utredningensförslag. Det är sant att några av remissinstansernaansåg att ett genomförande av utredningens förslagkunde kräva ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen,YGL, men sådana påpekanden innebär inte att manmenar att kulturministern skulle vara overksam.Av interpellationssvaret kan man få intrycket attJustitiekanslern helt avstyrkt utredningens förslag. Iverkligheten säger han att det "inte är självklart" attutredningens förslag överensstämmer med YGL, ochhan anser att de inte bör genomföras utan noggrannaöverväganden.I interpellationssvaret säger kulturministern vidareatt utredningen inte lade fram några förslag tillgrundlagsändringar och därför inte har kunnat utgöragrund för något förslag från regeringens sida. MaritaUlvskog talar om detta som om det vore fråga om enförsummelse, men det var kulturministern själv som ien interpellationsdebatt för nästan tre årsedan uttryckligen slog fast att det inte ingick i utred-ningens uppdrag att behandla konkreta rättsfrågor.Vad utredningen skulle komma att föreslå skulleeventuellt följas upp i en juristutredning.Därför kvarstår frågan obesvarad om kulturmi-nistern kommer att medverka till att ministerrådetunder våren på uppmaning kan gemera positiva besked som innebär att vi i kanta del av våra grannländers TV-utbud.Jag brukar ibland lite rakt säga att man här i riks-dagshuset kan se näst intill alla TV-kanaler i världenmen man inte kan se TV-utbudet från grannlandetNorge. Det är, fru talman, att beklaga.Anf. 35 ():Fru talman! När mittgrupp träffa-des för att diskutera en plattform förnordisk regionalpolitik var en av de punkter som vienades kring att det är anmärkningsvärt att vi ännuinte kan se varandras allmäntelevision inom Norden.År 1974 togs frågan upp i . Jag kan inte förstå varför det tar så närdet finns ett politiskt intresse för att driva frågan. Detfinns ett allmänintresse av att se nordisk televisionselektivt - inte generellt. Det finns en stark politiskvilja att ge möjlighet till detta.I har inte möjlighet att se de övriganordiska ländernas program. De resterande 60 pro-centen har bara en marginell sådan möjlighet. Det ärfint att det här nämns, men det är inte det som visyftar på. Vi menar att man ska kunna se de nordiskapublic service-programmen. Helst ska man kunna sedem i allas vårt gemensamma marknät.När vi nu vidgar yttrandefriheten genom de digi-tala marksändningarna är jag förvånad över att detinte har kommit in några ansökningar om att på enegen digital kanal få sända de nordiska programmen.Hur skulle detta kunna bekostas? Skulle man kunnatänka sig att de nordiska länderna clearade varandrastjänster, så att det blev ett nollsummespel?Jag tycker att borde agera iden här frågan. Jag vet att vi inte här i skabestämma om detta, men det finns ändå en politiskvilja. Om jag inte har missförstått saken finns detockså en politisk majoritet i frågan. På vilket sätt villkulturministern nu verka för att denna politiska majo-ritet någonsin ska få genomslag?Anf. 36 Kulturminister ():Fru talman! Som jag tidigare nämnt förekommerdet trots allt ett omfattande samarbetemellan de nordiska public service-företagen, bl.a. närdet gäller gemensam programproduktion, programin-köp och överföring och försäljning av nordiska pro-gram till icke-nordiska länder genom Nordvision-samarbetet. Ett annat samarbete, där man producerarbarnprogram, är Nordmagi. Inom det tekniska områ-det samarbetar man tillsammans med de nordiskatelebolagen inom NorDig med att utarbeta en gemen-sam nordisk standard för digitala mottagarapparater,osv.Samarbetet inom det nordiska TV-området är så-ledes omfattande, vilket också kommer de svenskatittarna till del. Som jag nämnde tidigare finns detfaktiskt kabelföretag som sänder nordiska program.Elver inledde med att säga att det nordis-ka TV-samarbetet är en lång lidandeshistoria, ochEwa nämnde 1974 som ett startår. Det varkanske ett lidande också . Jag håller heltmed om detta, men det som begär är attjag som kulturminister skalösa detta.Det hinder som jag har haft under dessa tre och etthalvt år är att , och inte serlikadana ut på detta område. Kabelföretagen har iSverige ett oerhört inflytande, eftersom de har kablatupp så många hushåll - av hushållen. Den situ-ationen har vi inte i de andra nordiska länderna. Våragrannländer har inte en yttrandefrihetsgrundlag somger kabelföretagen denna starka monopolliknandeställning.Dessutom vet jag inte hur man från partikamrater i det liberala partiet i det danskaFolketinget agerar, men jag kan säga att partikamrater i denna kammare bestämt motsät-ter sig alla försök att bryta upp denna monopollik-nande ställning för kabelföretagen. Vi kan se det i detarbete som hans partivänner bedriver i , som skapar utrymme för ett rikare pro-gramutbud och även säkerligen för ettnordiskt programutbud.Vi kan också se det i Ägarkoncentrationsutred-ningens förslag, som går ut på att bryta upp monopolpå olika sätt och på att skapa en möjlighet att fyllavåra frekvenser med mer av mångfald. Det är ettproblem. Jag kommer att fortsätta att agera, men jagvill ändå redovisa att det ser olika ut i olika länder.Jag kommer att fortsätta att driva de här frågorna inordiskt sammanhang och självfallet även i Sverige.Att Justitiekanslern har synpunkter av det slagsom han framförde när det gällde den s.k.Bodströmska utredningen kan man inte gå förbi, mendet är också något som Ägarkoncentrationsutredning-en har tagit upp igen. Jag är beredd att gå vidare meddetta, om jag tror att det finns någon möjlighet att fåmajoritet i för de grundlagsförändringarsom det kräver. är eget partiett av de riktigt stora hindren för detta.Anf. 37 ():Fru talman! Kulturministern säger att här finns ettomfattande samarbete, men summan är att det ärsämre i än i andra nordiska länder. Jag tyckeratt statsrådet hänger sig alltför mycket åt att enbarttala om de tekniska förutsättningarna och möjlighe-terna och kabelföretagens verksamhet. Sedan ställerhon den retoriska frågan om hon ska ha löstdetta.Jag tycker att det finns anledning att kräva ettstörre engagemang, att åtminstone likt våra grannlän-ders kulturministrar och statsministrar tala med före-tagen om att vara med i ett bättre utbud. T.ex. Norgestre senaste statsministrar har upprepade gånger aktu-aliserat frågan för den svenska regeringen.Fru talman! Paradoxen når sin höjdpunkt då Ma-rita i olika sammanhang framhåller att det ärden vidsträckta lagfästa yttrandefriheten som gör attsvenskarna har så ytterst begränsad möjlighet att segrannländernas TV. Kulturministern kan väl ändå intemena att yttrandefriheten i och ärsämre garanterad därför att danskar och norrmän harfått inflytande över vilka kanaler som ska sändas ochvad som ska sändas i kabel-TV?Om regeringen inte vill lägga fram förslag till la-gändringar som ger TV-tittarna ett inflytande övervad de får se på TV, kanske företrädare för regering-en kan ta upp ett resonemang med TV-bolagen ochförsöka att på frivillig väg bereda plats för grann-landsprogram? Det gjorde och Norgesstatsministrar, vilket hade till följd att åtog sig att i sitt grundutbud ta med svens-ka och danska public service-program. Det kundevara värt ett försök.Marita talar om digital-TV som en fram-tida lösning på många problem. På något sätt kännsdet som att på den punkten är sällskapet inte så stort.I en tidigare riksdagsdebatt sade en talare sade att det var en skandal med svårig-heten att i se grannlands-TV: "Det är engammal skandal dessutom." Men så talade hon omvad de digitala TV-kabelnäten skulle kunna erbjuda.Så avslutade hon sitt anförande :"Skandalen är alltså redan avvärjd, och det kommeratt bli succé - - -." Det är ett hurtigt svar, fru talman,men enligt min mening har succén uteblivit.Kulturministern avslutar sitt interpellationssvarmed att säga att regeringen följer utvecklingen. Jagtycker att det skulle vara riktigare av en kulturminis-ter att säga att vi ska försöka påverka utvecklingen.För att i det avseendet avge ytterligare mod, kan detvara skäl att erinra om hur det gick när ett nordisktproblem på ett helt annat område för länge sedan ficksin lösning. Det gällde den nordiska passunionen.Den var praktiskt taget alla myndigheter emot. politiskt stark turnering ledde till ett positivt avgö-rande.Med samma infallsvinkel, att driva frågor ävennär jurister och myndigheter inte är lika entusiastiska,skulle vi kunna nå framgång i att svenska medborgarefår samma chans som t.ex. danska, norska och finskamedborgare att ha ett utbyte med grannlands-TV.Anf. 38 ():Fru talman! Trots allt det nordiska samarbete sompågår kan vi inte se varandras nordiska program. Denordiska länderna ser inte likadana ut. Det är det vibehöver lära oss. Det skulle vi kunna göra om vikunde se varandras TV-utbud. Jag tänker också påvårt nordiska språk. Det är inte många som kan det . Det kommer fram vid möten attdet är allt färre som förstår det nordiska språket. IFinland pratar man hellre engelska, och på Islandtalar man hellre engelska. Vi svenskar har svårt attförstå danska trots att de förstår vår svenska.Det är viktigt att vi kommer fram i frågan.