prot · GO099 · 2000-10-11 00:00:00 — Utveckla nu gärna varför det ökar friheten förden enskilde låginkomsttagaren när de gemensammatrygghetssystemen monteras ned, precis som ni vill imoderaternas värld. Det är det debatten handlar om,och det är den vi ska ta här . Det är alldeles up-penbart.(Applåder)Anf. 17 BO () replik:Fru talman! De välfärdssystem ta-lar om är de där skolan leder till att en femtedel inteklarar det nationella provet i matte. Det är den sjuk-vård där man inte låter dem som jobbar i vården for-ma sin vardag för att kunna ge människorna en bättrevård, och resultatet blir vårdköer. Det är den vi villreformera. Vi vill släppa fram valfriheten och mång-falden och skapa förutsättningar för att vården skafungera bättre.Men det är väsentligt att sänka skatterna så attekonomin växer snabbare och så att det växer tillännu fler jobb, så att vi kan fördela skattebördan påfler. Det är väsentligt att bryta utanförskapet. Dåkrävs det åtgärder när det gäller företagande. Dåkrävs det åtgärder för att behålla kunskap i landet.Men om vanliga människor, som går runt iekorrhjulet, ska kunna frigöras får intelängre bestämma åt dem. Då måste de få chansen attbestämma själva. Det innebär att de ska kunna dispo-nera mycket mer av vad de själva tjänar och ha rättenoch möjligheten rent ekonomiskt att kunna gå ned iarbetstid och ge barnen den kärlek och omtanke debehöver. Det är det väsentliga.Fru talman! En statsminister ställs i en debatt in-för en fråga som rör dyslektiska barn och deras för-äldrar, säger att situationen nog inte är bra och görsedan ingenting alls. Då bryr man sig inte om deenskilda människorna.(Applåder)Anf. 18 ():Fru talman! Jag tycker att det här börjar utvecklasig till en intressant politisk debatt som jag egentligentror handlar om människosyn och om hur vi ser påhur vi ska fördela både tid och pengar. Ska vi fördelautifrån behov eller utifrån ekonomisk ? Det ärväl det som frågan handlar om egentligen.Detta är en fråga som också är grunden för ar-betstidsfrågan. Det är glädjande att se att så mångadiskuterar den frågan med en sådan frenesi. Vi ärmånga som har diskuterat den frågan länge, i drygt 20år, och envist hävdat att vi behöver mer tid att leva.Vi är inte bara arbetsmaskiner. Vi är inte bara kon-sumenter som går i snabbköpen och plockar i korgar-na, utan vi har också annat för oss i våra liv, och vibehöver också för annat. Vi behöver för re-flexion. Vi behöver för kärlek. Vi behöver förrelationer. Vi behöver att vara människor. Det ärdet som så många känner saknas . Vi har inte tid.Vi springer, hetsar och stressar i vardagen dygnetrunt. Många tvingas springa fortare än andra eftersomockså pengarna är en bristvara. Men även människorsom har pengar springer och stressar för att fylla på,köpa, handla och hänga med i konsumtionshetsen.Det här slår ut människor. Det slår ut i sjukdomar.Det slår ut i ökad läkemedelskonsumtion. Det slår ut istress. Det slår ut i ett minskat barnafödande. Det slårut i brustna relationer. Det slår ut i dåliga samveten.Allt det här är saker som inte bara ligger på hudenutan också under huden på väldigt många människor.Det gäller inte minst kvinnor som ofta ensamma bärförsörjningsbördan och föräldraansvaret och somockså brottas med en dålig ekonomi på grund av fellönesättningar inom vård och omsorg.Det här är frågor som vi har arbetat med i Väns-tern . Vi har inte varit ensam-ma. Många andra har också varit med, framför alltmånga kvinnor, just för att vi har problemen underhuden. har det politiska motståndet varit kom-pakt i den här frågan. Också arbetarrörelsens organi-sationer och fackförbunden har länge hävdat att dethär är en fråga för arbetsmarknadens parter och ing-enting för politikerna att bry sig om. Den här attity-den har vänts, och den har vänts dramatiskt bara un-der . Det är mycket glädjande.Det är mycket glädjande att vi har en sam-stämmighet mellan de tre fackliga centralorganisatio-nerna och, tror jag, tre politiska partier i omatt det är både önskvärt och nödvändigt att förkortaarbetstiden genom en lagstiftning så att detta kommeralla till del och att dessutom använda en del av deöverskott som vi kommer att ha i statsbudgeten fram-över till att sjösätta en sådan här viktig reform. Det ären dramatisk förändring.När arbetsgruppen, som har jobbat med arbetsti-den, kom med sin rapport utmålades det härsom fullständigt omöjligt i diskussionen. Vi skulle ståpå ruinens brant både privatekonomiskt och sam-hällsekonomiskt om vi genomförde en arbetstidsför-kortning. låter det helt annorlunda, och det ärjag och Vänstern naturligtvis väldigt glada över. Vikan konstatera att det är en arbetsseger. Men det vik-tiga är att så många människor nu har i utsikt att få enfaktisk praktisk arbetstidsförkortning i den verkligavardagen. Det är ju det som vi syftar till. Och vi iVänstern tycker inte att den ska vara liten. Den skainte vara tio eller som Bo Lundgrentycks tro, utan vi ska ned till det som är det mycketrimliga och högst önskvärda, nämligen sex timmarsarbetsdag.Vi i är medvetna om att detta intesker , , eller i en bud-getförhandling. Vi har sett vilken tid det tar att ändraopinionen och få människor att förstå att det här ärnödvändigt och klokt. Det är klart att det kommer atttid innan vi är framme vid den efterlängtade sextim-marsdagen, men det är klart att vi kommer dit. Vikommer självklart att fortsätta att arbeta med den härfrågan som den mycket viktiga fråga det är. Vi vet juatt så många tycker som vi. Det är inte längre semes-ter man behöver, utan det är en annan vardag. Vibehöver ha tid i vardagen. Och det kan vi inte få pånågot annat sätt än genom att vi minskar arbetsdageneller arbetsveckan.Det ska naturligtvis vara möjligt för så mångasom möjligt att själva bestämma. Och det gör man vällämpligast tillsammans med sina arbetskamrater, såatt man kan förändra den arbetsorganisation som maningår i. Ju större arbetstidsförkortning desto störreorganisationsförändringar och större vinster, ocksåekonomiska, blir det för arbetsgivaren. Det här harmoderna företagsledare förstått och också genomförtoch infört på många arbetsplatser, både offentliga ochprivata. Att det skulle vara omodernt eller att detskulle vara att sätta sig över människors egen vilja attföreslå en sådan här reform är ett omodernt tänkande.Det är klart att vi jobbar vidare med frågan, ochdet är klart att det här i grunden handlar om hur vianvänder de pengar som finns. Jag tror faktiskt attmånga människor frågar sig: Vart tar alla peng-ar vägen? Det handlar om alla de här överskotten,som alla pratar om och om alla de här strålande tider-na, som det ropas om från löpsedlarna och medierna:Det går så bra!Men vart tar pengarna vägen? Det är många somsäger: Jag har dem inte i min ficka. Jag ser dem intenär jag tittar på personalsituationen på mitt dagis. Jagser det inte när jag går till sjukhemmet och besökermin gamla mamma. Var är pengarna?De finns, och någonstans tar de vägen. Jag trorinte att det är riktigt att som säga att detar vägen i politikernas fickor. Så är det ju inte. Degår ju inte in i välfärdssystemen. Det var längesedande gjorde det. börjar de gå tillbaka dit. Men det ärinte där som vi har sett de strålande tiderna, BoLundgren, utan det är ju i privatekonomin. Det är dem som redan har, till börsen och till vinsternapengarna har gått. Generellt sett har löneandelen avde vinster som har genererats under de senaste decen-nierna gått till ägarna, till vinstutdelning, och inte tilldem som har arbetat ihop pengarna. Så är det. Klyftorna ökar, och vi har ett tudelatSverige precis som vi har en tudelad värld.Vi kan titta på de överskott som vi nu kommer attfå i statsbudgeten och ha en intressant diskussion justom hur vi ska fördela dem. Det kommer 70 miljarderoch 80 miljarder och året därpå. Vad ska viha dem till? Ska vi sänka skatterna som Bo Lundgrenvill? Eller ska vi amortera mera? Eller ska vi användadem till att renovera och reparera välfärden och se tillatt vi får en bra barnomsorg och förskola, att vi fårordentligt med lärare i skolan och ordentligt medpersonal inom sjukvården? Ska vi se till att de pen-sionärer som fortfarande inte har pengar så att deträcker får det? Ska vi se till att de många ensammamammorna och papporna, som inte kan tillgo-doräkna sig några barnbidragshöjningar för att demåste komplettera med socialbidrag och det då räk-nas av, också får en del i den här välfärdsökningen?Ska vi se till att höja nivåerna i a-kassan i stället föratt sänka dem, som vill? Ska vi inte höjanivåerna i sjukförsäkringen? Ska vi inte höja taken?Ska vi inte se till att vi får en stabil grund i det folk-hem som jag tror att en majoritet av oss faktiskt villha? Jo, det tycker vi.Vi ska också använda pengarna till att inleda enarbetstidsreform. Det är att dela på det goda, och detär att handla utifrån en värdering som heter solidari-tet. Det är nästan så att man inte vågar uttala det ordetlängre med risk för att bli kallad huligan eller terro-rist. Det är nämligen solidaritet som är det bärandetemat för de proteströrelser som vi nu ser växer motden här orättvisa ekonomin och mot ekonomismenshärjningar med ökande klassklyftor och miljöförstö-ring där länder sätts i fråga och demokratiska systemurholkas av multinationella företags härjningar. "Solidaritet" säger människor som går ut på gatan ochdemonstrerar och som organiserar sig i nätverk.I heter det Stoppa utförsäljningen avStockholm. Bland personal och föräldrar inom för-skola och barnomsorg heter finns det många nätverk. Kyrkans organisa-tioner har ett: Jubel 2000. Det finns Attackrörelsen,som inte alls är så militant som namnet kanske lederassociationerna till. Det här är rörelser som bildarnätverk utifrån en ängslan över just detta: Vart ärutvecklingen på väg? Vart tar pengarna vägen? Varfinns det plats för oss människor? Var finns det platsför oss som inte bara lever för pengarnas skull utansom också har andra intressen och sätter andra värde-ringar högre, vi som vill hävda demokratins överhög-het över ekonomin? Jo, vi tar vägen in i de här rörel-serna, och vi protesterar - här i utanförriksdagen, i på något torg, i om manvill börja röra på sextimmarsdagen. Det finns mångalivaktiga nätverk och proteströrelser.Vi tar tillfället i akt, på samma sätt som man gjor-de i när man röstade nej till EMU. Detfanns mycket av demokratiprotester i detta, mot bris-ten på lyhördhet från en politisk elit som vill tryckapå människor omänskliga system uppifrån. Det härprotesterar människor emot.Och vad möts vi då av för reaktioner? Jo, då blirvi kallade för terrorister och huliganer, för isolatio-nister, för nationalister, för rasister. Jag tror att det ären livsfarlig hållning från dem som vill beteckna sigsom det politiska etablissemanget. Jag tror att dentypen av reaktioner driver många människor i hän-derna på just sådana organisationer som kanske harrasistiska eller nationalistiska punkter på sitt politiskaprogram.Se den demokratirörelse som växer fram, och be-jaka den! Bejaka inte bara demokratirörelser när definns långt borta, som den som har fått påfall, utan bejaka också de demokratirörelser som finnspå närmare håll och de som använder den nya tekni-ken för att organisera sig globalt, som vill kräva glo-bal demokrati och inte bara global ekonomi. Det ärnågonting att lyssna på för oss som vill hävda politi-ken som redskap för förändringar och som möjlighetför människor att göra sin röst hörd även om de intehar pengar.För detta behöver vi också tid - tid att engageraoss i de här nätverken, tid att bära upp den demokratisom jag utgår ifrån att vi är överens om ska vara bådelivaktig och genomskinlig nog att kunna kontrolleras.Detta behöver vi tid till, och ska vi ta oss.Den tiden ska vi kräva, . Vi kommer inteatt backa, varken i arbetstidsfrågan eller när det gällermöjligheten att skapa en levande demokrati.(Applåder)Anf. 19 () replik:Fru talman! Det är naturligtvis bra att GudrunSchyman tar upp och diskuterar arbetstiderna. Där-emot är det mindre bra att hon inte vill bemyndigamänniskor att hantera den här frågan. väljer fortfarande att styra och ställa, reglera ochlagstifta, bestämma och kontrollera. Hon sade i sittanförande, i ett annat sammanhang, att hon såg detsom ett problem med en politisk elit som vill tryckapå människorna beslut. Men det är väl just det somGudrun vill göra.Vi har sett hur stora fackligaorganisationer enats kring ett förslag till arbetstids-förkortning. Det är ett intressant förslag man för fram,eftersom det stärker medarbetarnas valfrihet ochmöjlighet att bestämma över sin tid. Däri ligger detintressanta. Att förkorta arbetstiden handlar förmånga om livskvalitet. Då kan man lägga mer tid påsina barn och utveckla sina egna intressen. För detbehövs ett självbestämmande - större kontroll överarbetstiden, större kontroll över den egna ekonomin.Därför vill vi medverka till en förändring som gör attden anställde får bättre möjlighet att själv bestämmahur man planerar sitt arbete och hur man planerar sinledighet.Det är därför vi också vill sänka skatterna: för attmöjliggöra valfriheten också för människor med små,vanliga inkomster - möjliggöra att öka konsumtioneneller att gå ned i arbetstid.Men, fru talman, problemet är ju att GudrunSchyman inte vill öka självbestämmandet. Bakomden moderna fasaden finns fortfarande en företrädareför en politik som syftar till att öka statens inflytandeöver hur människor lever - över deras inkomster,över deras valmöjligheter. Det är därför GudrunSchyman kräver politiskt styrd förkortning varjevecka, och det är därför hon ställer upp på regering-ens maxtaxa.Ett problem för är att hon ver-kar vara i stort behov av att få bestämma, så stort atthon frångår tidigare krav om sex timmars arbetsdageller . I förhandlingar med rege-ringen har man krävt 35 timmars vecka. Alldeles idagarna talade om att det räckermed en väsentligt mindre avkortning -bara hon får vara med och bestämma hur den häravkortningen ska förläggas. Det ger inte ett särskilttrovärdigt intryck: att gå med på en hur liten förkort-ning som helst, bara den är politiskt styrd.Om nu vill vara en modern fö-reträdare för en ny vänster är det väl rimligt att honockså myndigförklarar människorna, slår vakt omrättvisa och lika möjligheter men faktiskt också låtermänniskor välja själva och ta ansvar för de val desjälva träffar.Anf. 20 () replik:Fru talman! Jag ser inte alls någon motsättning iatt förkorta arbetstiden och att låta människor självafå ett större inflytande över arbetstidens förläggning.Att öka löntagarnas makt i förhållande till arbetsgiva-rens makt i den här frågan tycker jag är alldeles ut-märkt.Vi tycker att det är nödvändigt att ha en förkort-ning av arbetstiden i vardagen. Det innebär en för-kortning antingen eller per dag, eller hurman nu väljer att lösa det. Det är alltså inte längresemester det är fråga om.Jag förstår inte resonemanget om att det på någotsätt skulle vara att backa att säga att en arbetstidsre-form måste införas stegvis. Det har vi sagt hela tiden.Precis som när vi gick från 48 , vilketskedde stegvis under , kommer naturligt-vis vandringen ned också att ta mångaår. Vi är realistiska nog att inse att det är så, och detarbetar vi för - självklart.Sedan för ett resonemang om attbemyndiga människor och att man då inte ska krävapolitiska beslut. Är inte politiken, , ettuttryck för människors myndighet, att människorsjälva väljer sina politiska representanter och ger demförtroendet att genomföra de reformer som de harutlovat och som folk har beställt? Det är väl en väldigskillnad på att ha en politisk legitimitet för det mandriver och att kuckla ihop någonting i stängda sam-manträdesrum och trycka på folk som inte har fåttsäga sitt över huvud taget. Vi har t.ex. inte fått sägavårt i EMU-frågan, men det kommer som på beställ-ning från det politiska etablissemanget. Det är klartatt människor reagerar!Arbetstidsfrågan var vi ute med i valrörelsen - iföregående och i föregående och i föregående. Vi harett starkt stöd från många människor i denna fråga.Det vore väl fullständig vansinnigt om vi då inteskulle arbeta för den.Ska vi inte, och jag, ta våra väljarepå allvar och driva deras politiska krav som de hargett oss förtroendet att driva? Ska vi lägga ned politi-ken? Ska vi privatisera ? Är det det som ärmeningen?(Applåder)Anf. 21 () replik:Fru talman! vimsar med orden.Han blandade bort vem det är hon talade om och vemsom hade beställt saker. Ena stunden säger hon attfrågan om man ska korta på veckan eller dagen får"man" väl lösa. Då är frågan: Vem är "man"? Är detGudrun , vi här i kammaren eller möjligennågra parter som kan tala om detta så att den enskildaindividen kan välja? Sedan säger hon att man natur-ligtvis som politiker i denna statsägda kammaremåste genomföra det man har utlovat. Det kan vararimligt. Men när hon sedan säger att det här är nå-gonting som väljarna har beställt då blir det litemagstarkt. Inte har väljarna beställt det förslag somGudrun nu torgför och som innebär att manalltså ska ha politisk lagstiftning som innebär en nor-malarbetstid och som i reali-teten ska finansieras med skattemedel. Det är, frutalman, knappast någonting som väljarna har beställt,i alla fall inte av oss, det kan jag lova.Däremot har väljarna naturligtvis beställt att fåmer tid och mer utrymme och möjlighet att välja omde vill konsumera eller ta mer ledighet. Det som ärpoängen är att de fackliga organisationerna har tagitdetta ad notam. Det är därför som deras förslag ser utsom det gör.Gudrun säger att de vill båda - facketoch hon - lagstifta. Ja, men det är en herrans skillnadpå att vilja lagstifta om t.ex. att inrätta en fond ellerett konto som individer själva kan förfoga över. Attåstadkomma en lagstiftning för att göra det möjligt ären alldeles utmärkt lagstiftning. Det är vad lagstift-ningen ska var till för - att göra det möjligt. Men detär någonting annat än förslag tilllagstiftning som innebär att man lagstiftar om nor-malarbetstiden och talar dessutom om hur den nor-malarbetstiden ska se ut.Ja, vi älskar nog lagstiftning båda två, men det ärskillnad på lagstiftning och lagstiftning. Den enakommer uppifrån, pekar från ett politiskt system hurdet ska gå till. Den andra lagstiftningen skapar möj-lighet för människor, individer. Den gillar vi.(Applåder)Anf. 22 () replik:Fru talman! Jag har inga problem med vad väljar-na har gett Vänstern för stöd för att driva, nämligenkortad arbetstid, sex timmars arbetsdag med bibehål-len lön så att det inte bara är de högavlönade som harråd att gå ned i arbetstid utan att också de lågavlönadekvinnor som arbetar inom vård och omsorg och somsitter vid en snabbköpskassa ska arbeta mindre tidoch ändå ha lön så att den räcker. Det är helt oprob-lematiskt.Vi har en arbetstidslagstiftning som tillåterförhandlingar om just hur arbetstidens förläggningska vara, . Kanske intekan den nuvarande arbetstidslagstiftningen, men denger stora utrymmen att förhandla omkring, just för på den egna arbetsplatsen ska kunna diskuterahur man bäst ska lägga ut arbetstiden, så att de somarbetar där själva ska kunna få igenom så mycket sommöjligt av sina egna synpunkter i denna fråga. Dettakan vi gärna förstärka. Om det behövs en ny lag ellerom i ska använda den gamla får vi väl se.Det bekänner sig till är en lag som överhuvud taget inte finns, som inte är konstruerad ännu.Behövs det en ny konstruktion för att garantera indi-viden inflytande kan vi väl göra det. Det viktiga är attvi i praktiken sätter i gång en arbetstidsreform sommänniskor har efterlängtat och som ger människorbåde tid och pengar så att de kan leva drägliga liv.Anf. 23 () replik:Fru talman! Jag ska inte återkomma till frågan omarbetstid utan ta upp det tema om demokrati somGudrun också hade. Det är vår tids störstafråga, kampen mellan demokrati och diktatur övervärlden. föll ännu en diktatur. Vi sågbilderna på jublande människor som äntligen kanberätta om det förtryck och den förljugenhet som denfallna kommunistiska nomenklaturan har utövat. Idenna kamp är det svenska med sinnuvarande styrka och sin nuvarande position en viktigaktör. Men sanningen är att ni alltid hamnar på felsida. Det här är ingen akademisk fråga, ingen frågaför historiker, utan det är saker som händer nu.Gudrun nämnde oppositionen mot Mi-losevic. Jag erinrar mig en TV-debatt vi hade förraåret där begärde replik på mig ochsade: är ingen diktator, han är demokratisktvald. Ni stödde inte oppositionen mot Milosevic.Milosevic har störtats av en folklig revolt underifrånoch demokratiernas tryck utifrån. Ni har opponerat ermot det. Ni stödde inte kritiken av närhade prisat stabiliteten i diktaturen Kina.Och så detta med . Svenska journalister gripspå . Ni har statliga pengar till något som heterVänsterns solidaritetsforum som ska användas förbiståndsverksamhet. Det använder ni eller Vänsternssolidaritetsforum till kontakter med , liksom vigör. Våra utsända har kontakter med oberoende jour-nalister för att stötta oppositionen och försöka åstad-komma en något mindre förljugen nyhetsförmedling.Men era kontakter är med regimen.Den här organisationen, Vänsterns solidaritetsfo-rum, skriver i sin verksamhetsplan att de vill ha ettbesöksutbyte för att studera den typ av demokratisktsystem som har. Vad är detta?Jag skulle vilja fråga konkretom detta. Kan som partiledare iVänsterpartiet se till att svenska skattepengar inteanvänds för att stötta diktaturregim på ?(Applåder)Anf. 24 () replik:Fru talman! Det kan jag göra. Vi diskuterade na-turligtvis frågan i partiets ledning och sade att denresan inte skulle bli av med just de pengarna, efter-som vår uppfattning i partiledningen är att är endiktatur. Det var väldigt enkelt att svara på den frå-gan.Jag tror att det är viktigt, , att vi,när vi nu ser den positiva utvecklingen och demokra-tigenombrottet med störtande, också skase att den politiska koalition som har kommit tillmakten var motståndare mot Natos bombningar ochmotståndare mot EU:s sanktioner. Jag tror inte att denpolitiska kartan är så väldigt enkel alltid att förstå sigpå. Man ska se alla nyanser.Anf. 25 () replik:Fru talman! Det hedrar i och för sig GudrunSchyman att hon är på det klara med att är endiktator, men sanningen är ju att den här verksamhe-ten fortsätter. Det finns andra i hennes parti som anseratt är en demokrati och som tycker att det är rättatt ta hit regimförsvarare på seminarier och att skickadit studiegrupper. Jag vidhåller min vädjan till Gud-run att på allt sätt använda den ställning honhar inom till att få stopp på detta.Jag läste en artikel om vilka länder Milosevicskulle kunna resa till om han skulle vilja lämna Ser-bien. Det var en ganska grotesk resekatalog, där jor-dens diktaturer var uppräknade. Han kunde väljamellan och kommunisternas ,och några länder till. Det är en påminnel-se om att kampen för demokrati på intet sätt är vun-nen. Det är oerhört viktigt att den förs vidare med allkraft. har en central roll att spela i den kam-pen. Där är ju sanningen den att nästanalltid sviker. Det är ett faktum att iTV-debatten 1999 före EU-valet hävdade att Milose-vic var demokratiskt vald. Ni kanske hörde honomsäga på TV : Jag har underrättats av val-kommissionen om att jag har förlorat valet.Det lät ju tjusigt, men alla vet att han några dagartidigare hade sagt åt att meddela atthan hade vunnit valet. Då kunde han göra det efter-som han var en diktator. Men folketstryck underifrån och demokratiernas tryck utifrån ficktill sist bort honom. Och och hen-nes parti har inte varit en del av det trycket - låt osskomma ihåg det - på samma sätt som hon inte var endel av det tryck som fällde diktatur efter diktatur iöstra är inte akademiskt, detta är inte historia,utan detta handlar om människor av kött och blodsom lever . Det är därför som jag tycker att detär så oerhört viktigt att påminna om den falskhet somfinns i när partiet talar om internatio-nell solidaritet och demokrati, för det är just det somvi skulle vilja ha mer av.(Applåder)Anf. 26 BO () replik:Fru talman! Frihandel, , är defattiga folkens väg till välstånd. Frihandel är bra föralla.Gudrun talar om att klyftorna ökar iSverige.