prot · GN09105 · 2000-05-09 00:00:00 — Vi är också uppenbart överens om att dethandlar om att skapa arbetsrutiner och ett arbetsför-hållande som innebär att lagstiftningen också funge-rar i praktiken. Det är väl så det ska fungera?Vi kan sedan vara upprörda över att det här ochvar och inte fungerar i kontakterna mellan t.ex. soci-altjänsten och polisen, att polisen inte har haft rutinersom har inneburit att man i samtliga fall också gör enanmälan till . Det är därför som det nuska utarbetas nya riktlinjer för , attkommitténs förslag är att i samar-bete med ska utarbeta dessa och ska arbeta fram dessa rutiner. Det är väl så vi skase till att vi arbetar, att lagstiftningen också följs upp iarbetet ute i verksamheterna?Jag förstår inte vad föreslår, men jag ärnyfiken på att lyssna på hennes förslag i nästa inlägg.Anf. 21 ():Fru talman! Ansvaret för att de lagar som det fat-tas beslut om i den här kammaren följs upp och fun-gerar ligger hos ansvarig minister och hos regeringen.Så är det ju.Vi är överens om att den här lagstiftningen inteföljs. Det här är ingen nyhet. I själva verket komförändringarna i lagstiftningen till just därför att detfanns ett djupt känt behov hos alla politiska partier attförändra den rådande situationen som just drabbadeförsvarslösa och skyddslösa barn särskilt hårt.Jag konstaterar nu att det har gått ganska mångamånader sedan denna lagstiftning trädde i kraft. Ochnu är ministern och jag överens om att det snarare ärregel än undantag att polisen inte underrättar social-tjänsten när det handlar om barn i familjer där detfinns familjevåld. Då anser jag att de ansvariga myn-digheter som så att säga ska fullfölja detta arbete utepå fältet har chefer som är tillsatta för att sköta dettajobb och som är tillsatta för att följa den lagstiftningsom t.ex. våra båda partier har drivit hårt i mångaolika sammanhang. Och jag tycker att det är ansvarigministers och regeringens ansvar att se till att så sker.Och där finns det, och det vet ministern mycket väl,gott om åtgärder att ta till, både när det gäller enskil-da och när det gäller arbetsledning vid sådana tillfäl-len när man inte följer svensk lagstiftning. Och i dethär fallet tycker jag att det är särskilt angeläget justdärför att det drabbar barn och småbarn.Anf. 22 Socialminister ():Fru talman! Jag kan konstatera att intehar något förslag. Vi är uppenbart överens om pro-blembeskrivningen. Och det är inte det enda områdetdär vi konstaterar att en lagstiftning också måsteföljas av ett striktare regelverk, att man arbetar framrutiner för att följa det och framför allt en lagstiftningsom handlar om mycket subtila frågor, om gräns-dragningsproblem mellan sekretess och en anmäl-ningsskyldighet. Det kräver etablerade kontaktermellan polisen och . Det är otroligtviktigt att det sker någonting. Men det sker ocksåganska mycket i myndigheterna. Det sker ocksåganska mycket i verksamheterna. Och de initiativsom nu tas handlar om att se till att det inte finnsnågra områden där detta inte gäller, dvs. att vi inteska behöva upptäcka att det finns fall där man inteanmäler. Och det finns såvitt jag förstår ingen annanväg att gå än att se till att polisen utarbetar bättreriktlinjer, att man gör det i samarbete med social-tjänsten och att man utarbetar rutiner för hur de dag-liga kontakterna med ska fungera där-för att det i huvudsak handlar om just polisens kon-takt med . Detta är ett arbete som pågåroch som kommer att förtydligas ytterligare.Jag har inte uppfattat något annat än att att socialministern är ansvarig. Jag kännerockså ett ansvar och håller just på att arbeta meddessa frågor.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1999/2000:326 omläkemedelshanteringen i hälso- och sjukvårdenAnf. 23 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag avser att vidta för att medverka till att ensådan underliggande lagstiftning etableras vad gällerläkemedelshanteringen i vissa äldreboenden så atthälso- och sjukvårdslagens portalparagrafer om t.ex.personlig värdighet, självbestämmande och integritet,lättillgänglig enklare medicinsk behandling och godakontakter mellan patient och personal kan anses upp-fyllda.Bakgrunden till frågan är de förändringar i Social-styrelsens föreskrifter och allmänna råd om läkeme-delshantering i hälso- och sjukvården som trädde ikraft . menar att före-skrifterna i vissa fall kan leda till försämringar förpatienterna.Socialstyrelsen ska bidra till att hög patientsäker-het, god tillgänglighet och hög kvalitet uppnås inomhälso- och sjukvården. Som ett led i arbetet för attuppnå detta får bl.a. meddela före-skrifter till skydd för enskilda i fråga om landstingensoch kommunernas hälso- och sjukvård enligt hälso-och sjukvårdslagen.Enligt lagen (1998:531) om yrkesverksamhet påhälso- och sjukvårdens område får den som tillhörhälso- och sjukvårdspersonalen överlåta en arbets-uppgift till någon annan endast när det är förenligtmed kravet på en god och säker vård. Den som över-låter en arbetsuppgift till någon annan svarar för attdenna har förutsättningar att fullgöra uppgiften.Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd omläkemedelshantering i hälso- och sjukvården innebäratt det blir en enhetlig reglering av läkemedelshante-ringen. Samma regler gäller sålunda för samma typav vårdsituation oavsett vårdgivare. Delegering ärmöjlig i alla öppna vårdformer där patienten får sinaläkemedel ordinerade på recept eller ordinationskort.Iordningställandet av medicinen ska dock göras avsjuksköterskan. Inom den slutna vården är delegeringav läkemedelshanteringen, liksom tidigare, inte möj-lig. Regleringen koncentrerar sig på grundlägganderegler som ska garantera en hög patientsäkerhet.Verksamhetschefer och medicinskt ansvariga sjuk-sköterskor ges ett tydligare ansvar än tidigare ochlokala instruktioner måste upprättas för läkemedels-hanteringen.Jag förutsätter att i sin roll somtillsynsmyndighet över hälso- och sjukvården ochdess personal inte beslutar om föreskrifter som står istrid med de grundläggande bestämmelserna i hälso-och sjukvårdslagen. Jag utgår också ifrån att Social-styrelsen uppmärksammar eventuella negativa effek-ter av förändringarna inom läkemedelshanteringen.Jag vill slutligen nämna den nationella handlings-plan för utveckling och förnyelse av sjukvården somför närvarande utarbetas inom isyfte att uppnå förbättringar inom bl.a. primärvården,äldrevården och psykiatrin. Regeringen har som endel i detta arbete aviserat ett tillskott om 9 miljarderkronor till vården . Avsikten äratt staten ska träffa s.k. utvecklingsavtal med respektive Svenska Kommunförbun-det där närmare inriktning för vårdsatsningen, t.ex.ökad medicinsk kompetens inom äldrevården, läggsfast. Regeringen avser att presentera handlingsplanenföre sommaren.Anf. 24 ():Fru talman! Jag vill tacka socialministern för sva-ret på min interpellation. Svaret ger inte särskiltmycket vägledning men jag hade väl inte heller väntatmig något annat.Den frågeställning som jag har tagit upp anknytertill råd och föreskrifter som utfärdadei februari angående läkemedelshanteringen inomhälso- och sjukvården. När ett statsråd ska besvarakritik mot den typen av föreskrifter handlar det litegrann om att balansera på slak lina. Statsrådet får juinte bryta mot föreskriften i 11 kap. 7 § regeringsfor-men, det s.k. instruktionsförbudet till myndighet.Eftersom jag är verksam i konstitutionsutskottethar jag förståelse för att de raka beskeden inte alltidkan ges. Men socialministern är faktiskt ansvarig föratt hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf får ge-nomslag i den praktiska verkligheten. Vård ska alltsåges med respekt för alla människors lika värde ochför den enskilda människans värdighet.Den goda vården ska ha god kvalitet, tillgodosepatientens behov av trygghet i vården eller behand-lingen, vara lättillgänglig och bygga på respekt förpatientens självbestämmande och integritet samtfrämja goda kontakter mellan patienter och hälso- ochsjukvårdspersonal. Man kan nog säga att risken ärstor att de praktiska konsekvenserna av de föreskriftersom utfärdat leder till allvarliga in-skränkningar i de här grundprinciperna.I min interpellation har jag tagit ett exempel. Närjag har huvudvärk anser jag det vara en demokratiskrättighet för mig att dämpa huvudvärken genom attinta ett par Alvedon. Det vore en kränkning av minpersonliga värdighet och ett angrepp på mitt självbe-stämmande och min integritet om jag inte fick göradet.Om jag , och nuvarande regler gäller,hamnar i ett äldreboende och själv inte är förmögenatt utöva mitt självbestämmande genom aktiv hand-ling skulle alltså mina möjligheter att t.ex. dämpahuvudvärk vara drastiskt inskränkta. Mitt självbe-stämmande och min integritet på området skulle be-skäras avsevärt. Om ett vårdbiträde eller en under-sköterska befinner sig hos mig och jag ber dem att gemig en Alvedon som jag har i mitt boende kommer deenligt de regler som beslutade om den11 februari inte att få göra det.Min interpellation avser inte sjukhus och sjukhem,där ju speciella regler gäller, utan det handlar omäldreboendet eller där det är låg sjukskötersketäthet.Det blir alltså en omfattande byråkrati för de äld-reboende. Arbetsbelastningen och stressen ökar försköterskorna. Det blir frustration och otillfredsställel-se i arbetet för undersköterskor och vårdbiträden.Dessutom tycker patienten, eller vad man nu ska kalladen äldreboende, att det är ett väldigt konstigt regel-verk. Grundprinciperna uppfylls alltså inte på ettriktigt sätt.I lördags talade jag med en sjuksköterska i ett äld-reboende. Hon sade att säkert hargoda avsikter med sina nya regler men för henneföreföll det som att byråkraterna där inte har en aningom hur saker och ting fungerar i den praktiska verk-ligheten.Jag vill erinra om talesättet att vägen till ett visstvarmare ställe är stensatt med goda avsikter. Deträcker dock inte med goda avsikter, utan det helamåste också anknyta till verkligheten, socialminis-tern!Inom många andra områden vågar regeringen sigpå att säga att om inte vissa villkor uppfylls är manberedd att vidta lagstiftning som inskränker de nuva-rande myndigheternas befogenheter. Min fråga är omsocialministern inte är beredd att överväga en lag-stiftning så att hälso- och sjukvårdslagens grundprin-ciper också gäller i läkemedelshanteringen.Alternativet är ju att vi drastiskt ökar sjukskö-tersketätheten i äldreboendet. Är alltså socialminis-tern som ett alternativ beredd att medverka till ensådan drastisk utökning av skötersketätheten?Anf. 25 Socialminister ():Fru talman! Jag tror att det är viktigt att erinraIngvar om det alldeles grundläggande kra-vet när det gäller sjukvården, nämligen patientsäker-heten. Jag tror också att det är viktigt att veta att närSocialstyrelsen utarbetar sina riktlinjer bygger det påen omsorg om patienternas säkerhet. Det är lätt attkritisera , såsom sker i den offentligadebatten , för en byråkratisk hållning i frågor omläkemedelshanteringen eller för att vara för strikt idelegeringsfrågor.Samtidigt är jag medveten om att vi skulle få enhelt annan debatt ifall det visade sig att vi genom attinte vara noggranna när det gäller vem som ska han-tera läkemedlen riskerade att få allvarliga olyckor isjukvården. Jag tror att avsikten är alldeles tydlig frånSocialstyrelsens sida genom att se till att iordning-ställande av medicin bara ska kunna ske av läkareeller sjuksköterska eller av receptarie eller apotekarepå apoteken och att detta är det grundläggande förden öppna vården. Det betyder att en sjuksköterskamycket väl kan göra i ordning medicin för en längretid, för , och sedan överlåta till annan perso-nal att ge patienten medicinen. Däremot får inte enundersköterska eller ett vårdbiträde fördela medici-nen.Detta kan tyckas vara en märklig ordning men detvisar sig att i de flesta fall har man redan haft denordningen. Det har inte varit gängse ordning att dele-gera till undersköterska eller annan vårdpersonal. Påde flesta ställen tycker man att det här i varje fall intehar inneburit någon försämring - och kanske ingenförändring över huvud taget.På somliga håll har man sagt att det här innebärökade krav på medicinsk kompetens och att vi fårställa ökade krav på förekomsten av sjuksköterskor iäldreomsorgen. Det kan mycket väl vara så men i såfall tycker jag att det är en konsekvens av dessastrikta regler som vi bör ta. Från regeringens sida harvi ett antal gånger påpekat att vi har ett problem medbristande medicinsk kompetens i äldreomsorgen.Såväl förra årets vårdkommission som det handlings-program som utarbetats för sjukvården tar sikte påatt öka den medicinska kompetensen. Vi får inte låtabrist på personal gå ut över patientsäkerheten - det ärden grundläggande strävan.Jag är övertygad om att , om detskulle visa sig att det här leder till en onödig byråkra-ti, kommer att följa utvecklingen och i så fall se översitt regelverk. De regler och riktlinjer som är ut-färdade är till för att garantera en god patientsäkerhetoch det tycker jag att vi ska värna om.Sedan vill jag påpeka att det inte finns något somhindrar en äldre i eget eller i särskilt boende som ärklar och redig att sköta sin egen mediciniering. Det ärinte den som det handlar om, utan det handlar omdem som inte klarar detta och som behöver utbildadpersonal. Det är där som den ansvariga sjuksköter-skan eller den som har ansvaret tar vid. Om IngvarSvensson har ett särskilt boende och själv klarar me-dicineringen och att ta sina huvudvärkstabletter hind-rar de nya riktlinjerna inte det.Anf. 26 ():Fru talman! Ja, patientsäkerheten är viktig mendet är inte säkert att det som anvisarlöser problematiken. Kanske ska vi inte fördjupa oss idetta på detaljnivå men det finns faktiskt problemmed de flytande medicinerna och fördelningen avdem. Detta har skapat stor oro ute i äldreboenden därman i och för sig kan ha olika rutiner för hur det härfungerar.För en patient som kan klara sig själv är det, somsocialministern säger, inga problem men jag kan ta ettexempel hämtat från verkligheten. Ett vårdbiträdefick frågan om hon kunde ge en man Alvedon. Honsade då att hon inte hade rätt att göra det. var detså lyckligt att den här mannen hade sin fru där ochhon var i något bättre kondition. Vårdbiträdet kundeöverräcka Alvdonasken till frun som sedan kunde gesin man den Alvedon som han behövde.Med förlov sagt är det en något idiotisk byråkratimed en sådan ordning. Därför tror jag att det är väl-digt viktigt att följa frågan med mycket stor uppmärk-samhet från regeringens sida och kanske inte alltidlita på att har ögonen öppna för denpraktiska verkligheten.Det är väl så, socialministern, att i valet mellankarta och verklighet är det verkligheten som bör gäl-la.Anf. 27 Socialminister ():Fru talman! Det är verkligheten som gäller. Sedanär bara frågan hur den verkligheten ser ut. Jag harockså hört många berätta om sådana fall där en pati-ent eller en vårdtagare vill ta huvudvärkspulver meninte klarar av det själv och den personal som finnstillgänglig inte har rätt att göra det. Det kan låta väl-digt byråkratiskt, och det är det naturligtvis just i densituationen. Å andra sidan är också smärtstillande ochrogivande medel riskfyllda, dvs. i den mån man sam-tidigt tar andra mediciner där vi inte vet vilka effekterde får. Det är motivet till att en medicinskt ansvarigsjuksköterska, som är ansvarig för läkemedelshante-ringen, gör klart att ett visst antal piller ska tas ettvisst antal gånger . Den medicinskt ansvari-ga sjuksköterskan gör i ordning doserna, och då kanövrig personal ta hand om det. Det är när man inte harförberett det på det sättet som det kan bli problem.Som sagt utgår jag från att följerdetta. Från många håll har det anmälts den typ avkritik som här har förmedlat. Jagutgår från att är lyhörd för den kriti-ken.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1999/2000:328 omPSA-screeningAnf. 28 Socialminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser vidta för att initiera häl-soupplysning och hälsokontroll riktad till män i risk-gruppen för att få prostatacancer.Prostatacancer är bland de vanligaste cancerfor-merna hos män i . Den uppträder relativt sent ilivet, ungefär tre fjärdedelar av alla som diagnostise-ras är i åldern eller äldre. Prostatacancer är enlångsamt växande tumör, och eftersom sjukdomendebuterar i ett sent skede av livet är det många somaldrig får några symtom av sin cancer.Prostatacancer är en vanlig sjukdom med allvarligprognos och liknar bröstcancer i dessa avseenden.Man kan emellertid inte utan vidare dra slutsatser frånerfarenheter av tidig upptäckt och behandling avbröstcancer till cancer i prostata.Statens beredning för utvärdering av medicinskmetodik, SBU, studerade möjligheterna attinföra massundersökningar av prostatacancer. Slut-satserna i SBU:s rapport visar på ett flertal faktorersom talar emot en sådan massundersökning. För attscreening för prostatacancer ska ge önskad effektkrävs att de diagnosmetoder som står till buds kanavslöja behandlingskrävande tumörer innan dessagivit symtom och att effektiv behandling utan omfat-tande biverkningar finns tillgänglig.I dag saknas det metoder för att särskilja de tumö-rer i prostata som växer långsamt och har en godprognos från sådana som växer snabbt och som har ensämre prognos. Dessutom har behandling av tidigatumörer i prostatakörteln väsentliga biverkningar,vilka avsevärt minskar patientens livskvalitet, och ivissa fall överlevnad efter behandling.De nya blodprovstest, s.k. PSA-test, som har ut-vecklats är förknippade med sammaosäkerhet och risker. Men med anledning av de nyarönen har SBU tillsatt en projektgrupp för attutreda det vetenskapliga underlaget för en eventuellrekommendation om screening för tidig diagnos avprostatacancer. Enligt min uppfattning bör resultatetav denna studie inväntas innan några åtgärder i syfteatt rekommendera generella hälsoundersökningarvidtas.Dessutom är det som bekant sjukvårdshuvudmän-nens uppgift att erbjuda hälso- och sjukvård av godkvalitet. När det gäller rutinmässiga hälsoundersök-ningar för vissa grupper, exempelvis sådana under-sökningar som syftar på, står detlandstingen fritt att avgöra om dessa rutinkontrollerska utföras.Avslutningsvis vill jag nämna att Folkhälsoinsti-tutet, på uppdrag av EU:s cancerprogram, genomförten särskild insats för att öka mäns benägenhet attuppsöka hälso- och sjukvården vid misstanke omcancer. upprättade tillsammansmed Cancerfonden en hemsida "Män och Cancer"med fakta och information om de vanligaste cancer-formerna som drabbar män och vart man kan vändasig för att få diagnos och behandling. Utvärderingenav kampanjen visade på mycket stort genomslag,både i massmedier och hos den manliga delen avbefolkningen.Anf. 29 ():Fru talman! Först ber jag att få tacka för svaret.Den fråga som vi nu diskuterar har verkligen blivitaktuell. För bara något halvår sedan vad den inte allsfamlyft i den massmediala debatten på samma sättsom den är . Frågan har dessutom aktualiseratsvid i vår.Jag vet att frågan också debatterats i ti-digare, framför allt som svar på frågor. Och de svarjag fått på min interpellation är till största delen etthopklipp av de svar som redan har givits tidigare. Detär ju inte särskilt upplyftande. Något nytt kan mantycka ändå ska finnas att säga om det här problemet,som faktiskt drabbar drygt 6 000 män . Åt-minstone borde enligt min uppfattning en vilja tillmera aktiva insatser ha speglats i svaret.Visst är frågan känslig och svår. Det är ändå ca2 300 män som dör i prostatacancer, som ärden vanligaste cancerformen bland män i Sverige.Även om sjukdomen är mest frekvent på ålderns höst,då man ändå måste dö av något, kan väl förhopp-ningsvis inte det vara en orsak till att inte forska ochanvända de förebyggande instrument som finns. Dåtänker jag på information och s.k. screeningunder-sökningar och forskningen, som jag redan nämnt ochsom är eftersatt inom detta område.Skälet till det låga intresset för sjukdomen tycksvara, bl.a. att döma av experter som har uttalat sig imassmedierna, att man inte i onödan vill skapa orooch förstöra männens sexliv.Fru talman! Prostatacancern är lömsk, eftersomtumören ofta inte ger några symtom under många årmen kan sprida sig till lymfkörtlar och olika delar avkroppen. Då blir den obotlig. Men ett enkelt blodprovsom mäter den s.k. PSA-halten, dvs. det prostataspe-cifika antigenet, är tillräckligt för att få indikation omprostatakörteln har angripits av cancer. Om värdet äröver det magiska strecket 4 kan det tyda på att man-nen har en tidig prostatacancer. Men det behöver intevara cancer. Provet kan ge en signal om att ytterligarekontroller kan behövas. Den här analysen skulle mankunna göra t.ex. vid en årlig hälsokontroll, då manändå brukar ta prov på kolesterol, järn, socker m.m.Det ligger nära till hands, som jag också säger imin interpellation, att dra paralleller med kvinnornasvanligaste cancersjukdomar i underliv och bröst. Detfinns omfattande hälsokontroller sommammografi och cellprovtagning för kvinnor. Infor-mationen är omfattande när det gäller kvinnornashälsoproblem. Ingen kvinna lär vara ovetande om vadsom kan komma att drabba henne. Dessa hälsokon-troller har varit framgångsrika enligt forskningsrap-porter som har presenterat.Fru talman! När det gäller mammografiundersök-ningarna var , nuvarande ,och inblandade. Det var vetenskap-ligt utformade och godkända undersökningar som dågjordes. De stod under regi ochöverinseende.Varför skulle man inte också kunna sätta i gång enförsöksverksamhet för att bl.a. dels undersöka hurmånga prostatacancerfall som man i en screeningun-dersökning kan få tag i, dels undersöka hur fram-gångsrik en riktad hälsoinformation är? Jag undrarhur länge vi ska vänta på SBU:s utredning innan mankan sätta i gång med åtminstone en försöksverksam-het.Även om den främsta behandlingsmetoden är ki-rurgiska ingrepp i ett känsligt organ har den, fru tal-man, för de kvinnliga jämförbara åkommorna i kvin-nornas könsorgan också varit den främsta metodenför att förhindra fortsatt spridning i kroppen.Anf. 30 Socialminister ():Fru talman! Det är alldeles rätt att mitt svar tillMargareta i någon mån var en upprepning avtidigare svar, dock inte i sin helhet. Det finns en vä-sentlig nyhet, nämligen just hänvisningen till att SBUnyligen har tillsatt en grupp för att göra en ny bedöm-ning. Förra gången SBU tittade på möjligheten av attgenomföra screening 1995 - det är nu snart fem årsedan - pekade man på flera faktorer som talade motdet och menade att det inte fanns medicinska skäl attgöra det. Men som en följd av det nya blodprovstestethar man gjort den bedömningen att en ny undersök-ning behöver göras, och det har man precis nyligeninlett. Vi behöver nog inte vänta särskilt länge innanvi får ett besked om hur SBU ser på detta. Jag tyckeratt det är rimligt att vi avvaktar SBU:s utvärderinginnan vi tar ställning till i vilken mån man ska gåvidare med större undersökningar.Anf. 31 ():Fru talman! Jag tycker att det är ett glädjande be-sked som socialministern ger om att SBU har tillsatten ny utredning. Vi får hoppas att den ger ett resultatsom vi tycker är bra, nämligen att man vill gå vidaremed en försöksverksamhet. Då är min fråga till soci-alministern om han kommer att ställa upp på en ve-tenskapligt underbyggd försöksverksamhet för att fåtag i de prostatacancerfall som eventuellt kan finnas,för att kunna sätta i gång med aktiviteter och för attdessa människor kanske ska kunna få några extra år ilivet.Man ska också kunna få en mer godartad filosofiomkring just dessa problem, så att man inte ska behö-va sopa dem under mattan, som jag tycker att man hargjort alltför . Jag tycker att detta är en viktig ochangelägen fråga som man måste lyfta fram i ljuset.Det gäller faktiskt något som är ett problem för väl-digt många.Under den tid som jag har trängt in i problemethar jag fått många exempel på personer, bl.a. närasläktingar, som har angripits av detta problem ochsom känner en stor oro inför vad det kan föra med siginför framtiden. Detta är inget enkelt problem.