prot · GN0980 · 2000-03-15 00:00:00 — Först är en person arbetstagare, och sedanstartar han eget och har ett enmansföretag - och dåblir han betraktad som en bov. Jag undrar hur mankan ändra uppfattning och tycka så olika om sammamänniska. Vi kan ta min far som exempel. Han varmålare, och startade ett företag och blev ensamföreta-gare. Skulle han vara en bov dagen efter? Det tyckerjag är mycket konstigt.Björn Kaaling tog också upp den dåliga arbets-rätten i små företag. Jag skulle vilja ha en förklaringtill varför det skulle vara sämre arbetsrätt i ett litetföretag än i ett stort på grund av att man har andraregler där. De måste ju gälla på ett annat sätt, efter-som det är skillnad på små och stora företag.Anf. 41 () replik:Fru talman! Diskussionen om att en enmansföre-tagare kan teckna en AMF-försäkring om han får enanställd är naturligtvis helt riktig. Men den diskussio-nen förde ju med -det gäller just det här att man kan teckna. Problemetär att det händer att företagarna inte gör det trots attde har en anställd. Det händer att företagarna inte gördet, och därmed inte skyddar den anställde. Det kanförstås finnas förklaringar till att de inte gör det.Naturligtvis ser inte vi enmansföretagare som pre-sumtiva skurkar eller bovar. För det mesta fungerardetta alldeles utmärkt och bra. Men som jag har för-sökt att säga finns det några avtalsområden på LO-sidan där man har problem och där man vill ha kvardenna möjlighet, inte för sin egen skull utan för attskydda dem som eventuellt anställs i de här företa-gen. Det är för deras skull man vill ha den här möj-ligheten kvar. tar ni bort den, . Jagtycker att det vore rimligt att man hade möjlighetenatt klara ut denna fråga avtalsvägen och inte behövdedrabbas av den lagstiftning som ni nu föreslår.Anf. 42 () replik:Fru talman! Först vill jag upprepa min fråga: KanBjörn Kaaling förklara det här med sämre arbetsrätt ismå företag än i stora företag?Björn Kaaling pratar om "ett enmansfö-retag som har en anställd". Ett enmansföretag haringen anställd, för då är det inget enmansföretag!Man kan teckna en försäkring om man får en anställd.De enmansföretagare jag har pratat med tecknar enförsäkring innan de har en anställd. Det är det som ärverkligheten. Jag undrar om är okun-nig om det här. Jag har pratat med många företag omdetta. Är man seriös och känner att man kanske ärtvungen att ta in någon extra, som pratar om här, så tecknar man också försäk-ringen.Jag återkommer till detta med att att "man har en anställd". Är man ett enmansfö-retag så är man det, och anställer man någon harfacken rätt att försöka få till ett kollektivavtal. Det ärriktigt - så är det.Hela samhället uppmanar ju till att man ska startaeget och bli enmansföretagare. Därför är det konstigtatt man har uppfattningen att enmansföretagare har enanställd. Det stämmer inte riktigt. Detta förbud gäller enmansföretagareoch familjeföretag - inte när man har en anställd.Anf. 43 () replik:Fru talman! Får jag möjligen vända på frågeställ-ningen för att kanske göra det hela lite tydligare: Ärdet totalt främmande för att det finnssådana som betecknas som enmansföretagare, och attde fackliga organisationerna får veta attde har haft anställda? Är det ett främmande fenomenför ?Nej, jag är övertygad om att kän-ner till att det är så här, trots att beteckningen är en-mansföretagare. Det är ju detta som är problemet.Jag håller med om att om man ärrenodlad enmansföretagare och inte har några anställ-da ska man inte behöva teckna kollektivavtal. Mendet finns en diskrepans mellan detta och att det finnssådana här fall. Jag vet inte hur många de är, men jagtror inte att de är särskilt många. Om man går till deberörda förbunden och frågar hur ofta de har konfliktpå detta område säger de: Det är inte så ofta egentli-gen, men det förekommer. Och vill man ha den härrätten.Man har föreslagit en bra lösning med vilandehängavtal som automatiskt träder i kraft den dagföretaget får en anställd. Den anställde är skyddadfrån som han eller hon börjar sin anställ-ning. Det är en bra lösning. Det är en bättre lösning,och ni borde ge parterna den här chansen.Barbro Feltzing frågar var jag har fått det här meduppdelningen av arbetsmarknaden ifrån. Jag noteradei alla fall det som sade: Dela uppregelverket för stora och små företag.Jag ser det inte som någonting annat än att ni till-sammans med de borgerliga partierna har en sortsgrundläggande inställning att regelverket måste delasupp för stora och små företag. Som jag förstår detinnebär väl det också arbetsrätten.Anf. 44 Statsrådet ():Fru talman! Jag skulle vilja börja med några av deutgångspunkter som ligger bakom propositionen ochsom är välkända för kammaren och sedan göra någrakommentarer till de inlägg som har varit.Både sett ur ett samhällsperspektiv och ur den en-skilde löntagarens synvinkel, och det är viktigt atthålla båda dessa aspekter i minnet, är självfallet bak-grunden till den debatt vi har att lönebildningeni inte har fungerat tillfredsställande underflera decennier. Det har hänt mycket ,men vi har en historia och ett ansvar som ska delas avganska många, både parterna på arbetsmarknaden ochregeringar av olika färg.Högre nominella löneökningar än i vår omvärldleder till, och har lett till, att man driver upp inflatio-nen och urholkar det som är så oerhört viktigt förlöntagare i vårt land, nämligen att få reala lönehöj-ningar. Trots löneökningar på sammanlagt ungefär150 % steg inte reallönerna alls mellan åren 1980 och1995. För att klara jobben tvingades att de-valvera ett antal gånger . Detdrev i sin tur upp inflationen, och så var vi fast i enväldigt farlig spiral. Därav kommer namnet på denhär proposition. Lönebildningen är också kampen förjobben.Lönebildningen avgör inte bara löneutvecklingenoch fördelningen av inkomster mellan individer,grupper eller olika sektorer. Den har självfallet ocksåen viktigt del - och det är inte den enda - som bety-der mycket för tillväxt, sysselsättning och konkur-renskraft.Utsikterna för svensk ekonomi ser ju bättreut än , precis som har varitinne på. Mycket talar för att vi i kan hamånga år framför oss med stark tillväxt och stabilapriser och därmed goda förutsättningar för att klarasysselsättningen och reallöneökningarna, och det skavi glädja oss åt samtliga i denna kammare. Men enviktig förutsättning för att detta ska bli verklighet äratt lönebildningen fungerar väl.Regeringen har ju en del av ansvaret för att tryggaen fortsatt bra utveckling av den svenska ekonominsom just nu faktiskt är en av de starkaste i ,och jag ska återkomma till det. Med stärktaspelregler för lönebildningen får parterna på arbets-marknaden ett bättre stöd - för det är detta det hand-lar om - att träffa avtal som leder till fler jobb, brareallöner och därmed också en starkare välfärd. Styr-kan och tydligheten i spelreglerna bidrar till att hävdade svagares ställning på arbetsmarknaden.Sverige har en ordning där parterna på arbets-marknaden själva tar ansvar för träffade avtal utaninblandning av regering och riksdag, och den tänkerjag slåss för så länge jag kan. Jag har erfarenhet avhur det kan gå när man gör en annan bedömning. Denfria förhandlingsrätten är en på den svens-ka arbetsmarknaden. Både löntagarnas strejkrätt ocharbetsgivarnas rätt till lockout finns därför inskrivet igrundlagen. Det är en väldigt tydlig och viktig marke-ring. Den förutsättningen för lönebildningen skagivetvis fortfarande ligga fast. Ansvaret ligger fortsattkvar på arbetsmarknadens parter.Staten ska dessutom vara neutral mellan parterna.Det betonas också mycket tydligt både i propositio-nen och i utskottsbetänkandet. Det är fördelningen avlönerna mellan löntagargrupperna som avgörs i för-handlingarna. Men också samhällsintresset måstetillgodoses i diskussionen om lönebildningen. Närlöntagarna har rätt till kamp för sina relativa lönepo-sitioner, för det har de, och när arbetsgivarna har rättatt driva sin uppfattning om hur lönesättningen börske, för det har de, får inte summan bli löneinflationoch färre jobb.Nu står lönebildningen inför ett väldigt avgörandeprov. Det kommer att gälla en stor del av de politiskaområdena. Den starka tillväxten och förbättringen avsysselsättningsläget gör att lönebildningen nu stårinför stora påfrestningar och ett väldigt viktigt ansvar.Jag är övertygad om att en förstärkning av spelregler-na för lönebildningen kommer att underlätta attkomma fram till ett resultat som ger löntagarna brareallöner som samhällsintresset av en starksysselsättningsutveckling tillgodoses. Det är alltsåinte så som det ibland framställs i diskussioner att denhär propositioner handlar om kampen för att hållalöneökningarna nere. Så är det icke. Däremot handlardet om kampen för att försöka garantera reallöneök-ningar åt löntagarna.Medlingsinstitutet är en del i arbetet för att för-ändra möjligheterna att klara jobb och välfärd i Sve-rige. ska ju, vilket bl.a. invände mot, ha i uppgift att dels medla iarbetstvister, därom är väl de flesta eniga, dels verkaför en väl fungerande lönebildning. Så ska det uppen-barligen inte stå enligt . Om det inteska stå en väl fungerande lönebildning, vad ska det dåstå? Ska det stå en ganska bra lönebildning eller enhyfsad lönebildning? Det är klart att utgångspunktenska vara en väl fungerande lönebildning med de mo-tiv och diskussioner som förs i propositionen.Sedan ingår det också just i denna mening, attverka för en väl fungerande lönebildning, att kan agera tidigt, bl.a. genom att kallaparter till överläggningar, informera sig på annat sättoch även, i den mån det finns möjligheter, se till atttidsplaner och annat fungerar på ett smidigt sätt.Men allt detta fungerar bara under en förutsätt-ning, nämligen att parterna har respekt och förtroendeför . Det är en väldigt viktig förut-sättning.Löneförhandlingarna är, och måste förbli, parter-nas ansvar. Där måste staten vara neutral mellan deolika parterna. Men det staten gör med den proposi-tion som behandlar är att erbjuda enmedlingsorganisation med möjlighet till analyser,med regelverk för konfliktlösningar och med en arenaför att också diskutera de samhällsekonomiska förut-sättningarna.Stefan Attefall frågar om detta räcker och om re-geringen är nöjd . Självfallet inte, precis som BjörnKaaling sade. Men däremot är jag säkert på att dennaproposition är en förutsättning för att lönebildningenska fungera väl enligt den definition som vi nu dis-kuterar.Men staten får aldrig vara neutral inför konsek-venserna av en illa fungerande lönebildning. De kon-sekvenserna är arbetslöshet, inflation och svårigheterför dem som står allra längst bak i arbetslöshetskön,och det är dem som den här debatten i grunden hand-lar om.Staten har ett ansvar för den ekonomiska politi-ken, för arbetsmarknadspolitiken och närings- ochutbildningspolitiken. Det är här som de två storaprincipiella skillnaderna finns mellan majoriteten häri och oppositionen, och framför allt Mode-raterna.Det är många här i kammaren som har sagt attavtal är alltid bättre än lag, och man måste faktisktförsöka vara konsekvent på den punkten. Varje gångpolitiken i form av riksdag och regering träder överden gränsen riskerar man också att ge fler parter enmöjlighet och ett argument för att dra sig undan sittansvar för hur lönebildningen och arbetsmarknadenfungerar. Den som inte vill se statlig inkomstpolitikska också värna den fria avtalsrätten och uppmuntraavtalsviljan. Den diskussion om blockadförbudet somnu förs i den här debatten blir lite märklig i propor-tion till det som det egentligen handlar om, nämligenlönebildningen. Den kan var nog så viktig att diskute-ra av principiella skäl, men den har inte specielltmycket att göra med hur lönebildningen fungerar.För är strukturella reformer - somman alltid efterfrågar - alltid lika med svagare fack,mer klåfingrig riksdag, svagare arbetsrätt osv. Jagtycker att detta är gammalmodigt, är omodernt. Och det är, med förlov sagt, ganskatjatigt.Oavsett om vi har en låg- eller en högkonjunktur,oavsett om vi har brist på arbetskraft eller massar-betslöshet och oavsett hur den internationella utveck-lingen ser ut kommer alltid samma medicin. Dettadriver upp kostnaderna, oavsett om det gäller läke-medel eller det område som vi nu diskuterar. Detmåste vara rätt medicin vid rätt tid för rätt åkommaom man vill påverka problemet med svensk lönebild-ning. Man ska inte komma dragande med samma ochåter samma lösningar, som egentligen bara handlarom att förändra maktbalansen. Så tolkar jag de tvåstora principiella skillnader som vi här diskuterar.Det som vi i stället vill göra, vid sidan av denproposition som framlagts - för den innehåller själv-fallet inte allt, som var inne på - ärbl.a. att se industriavtalet som exempel på någontingnytt som sker. Där finns ett regelverk liknande detsom nu föreslås i propositionen. Varför inte se tillkompetensutveckling i det egna yrket, något som ärså oerhört viktigt och som det nu också finns nyaresurser till? Varför inte se till de individuella kom-petenskonton som utreds och som kommer att geen möjlighet att byta kompetens för att byta jobb påarbetsmarknaden? Jag tror att de två inslagen harminst lika stor betydelse som förslaget om . Det gäller en rätt tillkompetensutveckling i det egna yrket men ocksåansvaret för att skaffa sig en kompetens för att bytajobb och inriktning på sitt arbetsliv. Det gäller att gemöjlighet till frihet och valfrihet, inte bara att männi-skor ska tvingas ut i en större otrygghet genom sämrearbetsrättsregler, om man vill ha en flexibilitet påarbetsmarknaden.Det viktiga är att ge en trygghet och möjligheterför individen att förändra sitt yrkesval och att därmedbli en del i en mer flexibel arbetsmarknad. Det hand-lar också om diskrimineringsreglerna på arbetsmark-naden, om kampen mot deltidsarbetslösheten och omförenklingar för småföretagen. Det ska bli mer lön-samt att driva småföretag. Inte minst handlar det omkonkurrenspolitiken, som jag personligen tror vidsidan av utbildningsfrågorna är den riktiga nyckelntill prisutvecklingen och inflationen i vårt land.Om allt detta finns det eller kommer det underdenna vår att läggas fram förslag i . Jagtycker att vi ska lämna retoriken och i stället kommaut i verkligheten. Där pågår oändligt mycket mer avkonstruktivt arbete för att klara flaskhalsar, diskrimi-nering, bristande kompetens och konkurrens och föratt skapa en bättre entreprenörsanda än vad de bor-gerliga partierna i dagens debatt erkänner.Anf. 45 () replik:Fru talman! Jag vill bestrida statsrådet att skiljelinjen skulle gå mellan en dyna-misk och en tjatig . Skiljelin-jen går mellan en i hög grad centralistisk socialdemo-krati, som i lönebildningsfrågorna går i LO:s ledband,och dem som bejakar en decentraliserad och lokallönebildning som sker ute i företagen.Det är inte bara vi från borgerligt håll som kritise-rar att man ska ge det nya medlingsinstitutet i uppgiftatt utöver själva medlingen också ha ett formellt an-svar för hur lönebildningen fungerar. Det är att till-dela medlingsinstitutet dubbla roller. Alla huvudor-ganisationer på arbetsmarknaden utom LO kritiserardetta.Jag menar att regeringen när den har lagt fram dethär förslaget inte har klarat att upprätthålla en klarrågång mot statlig inkomstpolitik. Den uppfattningendelas, som sagt, av TCO, och . Jag tillhördem som gillar , men det är inte en un-derlättande faktor att har varit föredra-gande statsråd i den här frågan. Vi kan nu i det när-maste fira tioårsjubileum av att gjordesin debut som arbetsmarknadsminister i denna kam-mare och ville lagstifta om lönerna på den svenskaarbetsmarknaden. Det är införa strejkförbud för svenska arbetare ochtjänstemän.Mona är ju den nu aktiva politiker sommest av alla symboliserar statlig inkomstpolitik. Motden bakgrunden är det olyckligt att regeringen intetydligare och klarare har kunnat upprätthålla rågång-en mot en statlig inkomstpolitik.Anf. 46 Statsrådet ():Fru talman! Jag tycker att in-lägg visade att han är ganska tjatig och håller fast viden mycket märklig beskrivning av det som låg bakomdet försök som den regering som jag trädde in i 1990gjorde för att få stopp på precis det som den proposi-tion som vi behandlar rör sig om.Det finns två vägar att gå, . Denena är att på punkt efter punkt trampar inmed lagstiftning, rubbar maktbalans och ger sig pådetaljer. Den andra är att vi försöker finna en brabalans, vilket jag påstår finns i propositionen, mellanstatens ansvar och parternas eget och fria ansvar förlöneförhandlingarna. Jag vill påstå att det finns respekt hos samtliga centrala organisationer påarbetsmarknaden för detta.Alla organisationer har sina intressen som de förfram starkare än andras. Jag tycker att det är ganskalöjligt att diskutera vilka som går i vilkas ledband. Jaggår inte i någons ledband. Jag lyssnar och tar argu-ment, och sedan försöker vi sy ihop en helhet som skaha en rimlig balans. Som jag sade måste institutetkunna bygga på stor respekt och stort förtroende frånsamtliga parter på arbetsmarknaden. Jag tycker attpropositionen är ett hedervärt försök att åstadkommadetta.När det gäller att undvika inflationskarusellen ochden diskussion om att försvaga olika parter på ar-betsmarknaden som vi förde 1990 har vi kommitväldigt mycket längre med den proposition som vi har framför oss. Men lönebildningsproblemenkräver insatser på konsumentområdet, i konkur-renspolitiken, i skattefrågorna - allt det som regering-en arbetar med.Anf. 47 () replik:Fru talman Jag beskrev inte vad som låg bakomregeringens agerande . Jag beskrevvad den dåvarande arbetsmarknadsministern för i den här kammaren. Det var statlig inkomst-politik, statligt fastställda löner och strejkförbud försvenska arbetare och tjänstemän. Det är kanske inteden allra bästa bakgrunden om man på ett trovärdigtsätt ska hålla en klar rågång mot statlig inkomstpoli-tik.Det har faktiskt gått så långt att två huvudor-ganisationer har skrivit till ett riksdagsutskott ochhävdat att genom regeringens sätt att handla i de härfrågorna "äventyras legitimiteten för avtalsförhand-lingarna och kollektivavtalen som lönebildningsin-strument". Det är inte så väldigt bra om man, somstatsrådet nu säger, vill understryka vikten av en bredtilltro till det nya medlingsinstitutet.Vad gäller följsamheten mot Landsorganisationenkan jag bara konstatera att regeringen i sin proposi-tion föreslår att man ska inrätta enmyndighet benämnd medlingsinstitutet. LO säger ja,och TCO, och säger nej.Man vill att medlingsinstitutet utöver den med-lande uppgiften ska verka för en välfungerande löne-bildning. LO säger ja, TCO, och sägernej.Man vill att medlingsinstitutet ska samordna ochmedverka till att det upprättas tidsplaner. LO säger ja,och TCO, och säger nej.Man förespråkar från regeringens sida att med-lingsinstitutet ska bli statistikansvarig myndighet. LOsäger ja, och TCO, och säger nej.Medlingsinstitutet ska komma in till riks-dagen för att träffa arbetsmarknadsutskottet och fi-nansutskottet och berätta om hur det ser på lönebild-ningen. LO säger ja, och TCO, och sägernej.Jag kan förstå att de här organisationerna - ävenom det naturligtvis är så, som statsrådet säger,att alla organisationer har sina intressen att bevaka -är bekymrade över den ensidighet som har vidlåttregeringens handläggning av lönebildningsfrågorna,där regeringen i allt väsentligt har accepterat det cent-ralistiska perspektiv som LO har.Anf. 48 Statsrådet ():Fru talman! Jag vill börja med att säga att omlusten att visa en gemensam ansvarsvilja här i kam-maren från övriga partier för att klara det som då varSveriges stora problem hade varit större, hade ocksåregeringens agerande sett annorlunda ut. Låt oss för-söka vidmakthålla den stora skillnad som jag trotsdebatten tycker finns jämfört med år1990. Det börjar växa fram en samsyn om inflatio-nens faror, om lönebildningens betydelse och ocksåom hur lönebildningen går till.Den lista som lästes upp hade kunnat fortsätta.Det finns punkter där LO hade velat ha det annorlun-da och där TCO hade velat ha det annorlunda. Fram-för allt har det skett stora förändringar under resansgång som gör att organisationen , , inte uttrycker det totala motstånd mot proposi-tionen som nu ger uttryck för.Jag vill påstå att det finns en rimlig balans och enrimlig respekt hos samtliga parter. Men det som äravgörande är hur medlingsinstitutet kommer att byg-ga upp sitt arbete. Det är då vi ser hur det blir och ommin bedömning eller var rimlig.Jag hoppas för lönebildningens skull att det blir rege-ringens bedömning.Anf. 49 () replik:Fru talman! Jag delar oro för sys-selsättningssituationen och de arbetslösa och inservikten av att vi får till stånd en fungerande lönebild-ning för att hjälpa de arbetslösa. Den historik somMona beskrev här är också riktig. Vi harmycket av nominella löneökningar 1980-1995 menlite av reallöneökningar, egentligen ingenting alls.Sedan år 1995 har lönebildningen utpekats av re-geringen i varenda ekonomisk-politisk propositionsom den centrala faktorn som kan lösa sysselsätt-ningsproblemen. Benchmarking av näringspolitiken,den granskning som skett av det departement somMona är statsråd i, visade att lönekostnadernahar ökat väsentligt snabbare än i flertalet övrigaOECD-länder 1997-1998 och att lönebildningenfortfarande inte fungerar bra. Det var efter detatt regeringen påtalat vikten av att få till stånd enbättre efter det att löften utställdes om att detskulle komma förslag om förbättrad lönebildningkommer propositionen Lönebildning för full syssel-sättning som bara innebär inrättandet av ett institut.Det kan ha ett värde i sig. Det finns en del saker attanmärka på, men i huvudsak tycker vi att det är enriktig politik att införa ett sådant.Men frågan är då: Är det inte ett misslyckandefrån regeringens sida att man talar omvikten av bättre lönebildning, när man år seratt lönebildningen inte fungerar, och allt man kommermed i den stora propositionen, som man säger, bara ärett institut? Det måste göra att statsrådet blir lite öd-mjuk och tycker att det här finns mycket mer att göra.Statsrådet nämner det som komma ska, nämligenkompetenskonton. Bra, säger vi. Tydligen hade manredan i förra årets budget pengar för detta men ingenpolitik. Det är lite anmärkningsvärt med en regeringsom ändå haft på sig att inte göramer av sådant man talar högt, vitt och brett om i allapropositioner.Anf. 50 Statsrådet ():Fru talman! frågar mig om jagtycker att det är ett misslyckande att lönebildningenhar utvecklats som den har gjort. Jag vill uttrycka detså här: Om lönebildningen misslyckas är det interegeringen som drabbas av det. Det är en mängdmänniskor som förlorar sitt jobb eller får allt längreavstånd till möjligheten att få ett jobb. Det är de talar om. Det är deras eventuella lyckan-den eller misslyckanden som parter, regering ochriksdag har ett gemensamt ansvar för. Jag tycker attde ska stå i fokus för debatten.Det är inte med verkligheten överensstämmandeatt beskriva det som gör. Han säger attdet enda man kommer med är ett institut. Det här ären proposition som handlar om medlingsinstitutet ochformerna för det. Det är en analys av hur lönebild-ningen både har fungerat och måste komma att funge-ra, vilket ansvar parterna har och statens ansvar.Till det kommer allt det arbete som inte minst vipå nu gör med kompetensut-vecklingsfrågorna, småföretagarpolitiken, regel-förenklingarna och konkurrenspolitiken. Det kantillsammans med ett starkt och vitalt medlingsinstitutgöra det som är avgörande för om ska klaratillväxt och sysselsättning och få reallöneökningar istark och viktig konkurrens med våra konkurrentlän-der och vår omvärld.Där tror jag att denna proposition inte är avgöran-de. Det är en viktig förutsättning för att arbetslöshe-ten ska kunna gå ned också när ekonomin är stark.Anf. 51 () replik:Fru talman! kan vara lugn. Jag ärinte heller orolig för att regeringen ska drabbas. Jaghar inga större ambitioner att skydda regeringen idenna fråga. Det är precis som säger.Det är de enskilda människorna som inte får ett arbetesom är problemet.Vi har 400 000 människor som mitt under enbrinnande högkonjunktur inte kommer in på arbets-marknaden.