prot · GO0935 · 2000-11-28 00:00:00 — Den ökande inter-nationaliseringen och migrationen har lett till attantalet svenskar som under kortare eller längre perio-der befinner sig utomlands har ökat väsentligt under1990-talet. Ett stort antal svenskar väljer att bosättasig utomlands för att arbeta eller studera, samtidigtsom turistresandet ständigt ökar, framför allt till merudda resmål. Detta har bl.a. inneburit att krav ochförväntningar på bistånd och service från svenskaambassader och konsulat har ökat.Mot den bakgrunden tillsatte regeringen i juni i åren parlamentarisk kommitté med uppdrag att se överhur stödet till svenska medborgare som befinner sigutomlands ska utformas. I kommitténs uppdrag ingåratt beskriva de problem som hänger samman med attalltfler drogberoende och sjuka söker hjälp vid ut-landsmyndigheterna samt lämna förslag på hur manska lösa dessa. Jag utgår ifrån att kommittén i sittarbete kommer att tillvarata erfarenheterna hos desvenska socialarbetarna i . Kommitténska presentera sinaöverväganden och förslag, varefter det sedvanligaberedningsarbetet tar vid. Jag ser fram emot att fråganom bistånd och service till svenska medborgare ut-omlands - i eller på andra orter - därmedges möjlighet till en mer långsiktig helhetslösning.Anf. 58 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret. Tidigare i dagens debatter har flerainterpellanter tackat för att de har fått ett så bra svar.Men tyvärr är jag inte riktigt nöjd med det svar somjag har fått. Men det ger ju all anledning att diskuterafrågan ytterligare här.Under har socialarbetare varitverksamma i . Man startade denna verk-samhet öppnade. Redan dåinsåg behovet av social verksamhet och för-stod faran med att ungdomar skulle hamna på glid iKöpenhamn.För drygt en månad sedan besökte vi moderata le-damöter som sitter i justitieutskottet socialarbetarenJan i . Vi kunde konstatera attsocialarbetarna var oerhört viktiga för genomdet arbete de utför. De har drygt 800 besök per år.Det handlar om nedknarkade ungdomar, oroliga för-äldrar som letar efter sina döttrar eller söner och enganska ny grupp, nämligen de psykiskt sjuka indivi-derna som irrar omkring i dag och natt.Nu vill regeringen via, får jag vällov att säga, sätta stopp för dennabehjärtansvärda verksamhet, eftersom de 1,2 miljo-nerna för denna verksamhet ska dras in vid årsskiftet.Jag har talat med som hänvisar tillatt man kommer att utdela ekonomiskt stöd endast förs.k. Det är baserat och skagå till kommuner som kan driva nya särskilda ung-domsprojekt.Socialministern sade i sitt svar: "Något ekono-miskt stöd till en permanent verksamhet har det aldrigvarit fråga om. "Då undrar jag: Hur vill socialministern förklara ett30-årigt stöd? Själv vill jag beteckna det stödet somen permanent lösning, trots avsaknad av formelltbeslut.Socialminister håller ju med migom och förstår och inser att problemet inte är ett pro-blem endast för kommun. Det är inte hellerenbart ett problem för kommunerna i . avindividerna är hemmahörande i . Resten kom-mer från övriga landet.I och med att dessa procentskillnader är så passstora anser jag att detta är ett nationellt problem ochatt man borde ta pengar ur samma kassa.Socialministern anser ju att ansvaret borde liggahos respektive kommun. Men tänk, är inte det enväldigt osmidig lösning? Det innebär ju i praktiken attMalmö kommun ska debitera de olika kommunernaframöver. Anser inte socialministern att det är ettmycket opraktiskt tillvägagångssätt? Är socialminis-tern inte beredd och villig att ompröva sitt tidigareställningstagande?Anf. 59 ():Fru talman! Socialministern säger i sitt svar tillMaud att den ökande internationaliseringenoch migrationen har lett till att antalet svenskar somunder kortare och befinner sig utom-lands har ökat väsentligt . Vidare sadesocialministern att detta bl.a. har inneburit att kravoch förväntningar på bistånd och service från svenskaambassader och konsulat har ökat.På grund av detta har regeringen tillsatt en parla-mentarisk kommitté som ska se över hur stödet tillsvenska medborgare som befinner sig utomlands skautformas. Då ska man bl.a. beskriva de problem somhänger samman med att alltfler drogberoende ochsjuka söker hjälp hos utlandsmyndigheterna.Socialministern säger också att han utgår ifrån attkommittén ska ta till vara erfarenheterna hos desvenska socialarbetarna i . Då kan vi jupåminna oss om att när denna verksamhet startade i så var den koppladtill svenska ambassaden.Då sågs det, av olika skäl, som naturligt att det varen nationell angelägenhet. Bl.a. på grund av den tätakontakt som behövs med de danska socialarbetarnaflyttades de svenska socialarbetarna ut och samlokali-serades med danska socialarbetare.Vi ser ju , och socialministern konstaterardetta, att vi här har ett växande problem. En på olikahåll i världen ökande belastning på våra ambassaderkan konstateras. Vi ska vara medvetna om att när desvenska socialsekreterarna vid nyår försvinner i Kö-penhamn försvinner därmed inte problemen, utanproblemen kommer att flyttas över till den svenskaambassaden. Sedan ska utredningen arbeta. Den skavara klar , vilket innebär attvi i praktiken måste räkna med ett glapp på två årinnan vi har en lösning på problemen.Vi har en bra lösning på problemen - tydli-gen så bra att socialministern anser att man bör ta tillvara de erfarenheter som vi har fått i Köpenhamn.Säkerligen kan det göras bättre och säkerligen kanolika modeller tänkas på olika håll i världen där vi harskäl att ta till vara svenskars intressen. Eftersom jaginte kan förstå varför man kan tillåta ett glapp på tvåår vill jag be socialministern att för mig förklara var-för en fungerande verksamhet ska plockas bort, sam-tidigt som erfarenheterna av denna fungerande verk-samhet ska tas till vara vad gäller det problem somäven socialministern betraktar som ett växande pro-blem.Anf. 60 Socialminister ():Fru talman! Uppenbart finns det anledning attupplysa om några viktiga fakta. Den här verksamhe-ten har pågått väldigt länge men avsikten var att detvar avtalet med kommun som inte skulle varapermanent. tecknade avtal med Mal-mö kommun och påpekade att detta är övergående, attdet är fråga om projektstöd och att avsikten är attMalmö kommun ska ta ett ansvar efter detta.Jag skulle vilja fråga både interpellanten och GunHellsvik: Vad är det för fel på tanken att till-sammans med och andra tar ansvaretför dessa socialarbetare? Varför kan inte det ske? Vadär det som hindrar att kommun tar detta an-svar? Det är två socialarbetare som det handlar om.Här tecknar faktiskt en överens-kommelse med kommun som bygger på ska ta ett ökat ansvar. När man väl kommer tilldet datum då överenskommelse tarslut anser berörda kommuner, framför allt Malmökommun, att det är alldeles omöjligt att ta ett ansvar.Jag tycker att det är till och till de kommuneri Malmös omnejd - i första hand är det väl somdet då handlar om - som man ska rikta frågan omvarför de inte kan gå in och ta detta ansvar.Vi är alldeles överens om - och det har vi, såvittjag förstår, varit i riksdag - attsocialtjänsten är ett kommunalt åtagande. Det är rim-ligt att kommunerna tar ett större ansvar. Kommuner-na i den region som vi talar om måste förstå att ocksåkommunen, som en följd av den integration som skeröver , måste fundera över vad man ska göranär det gäller att samarbeta med Köpenhamn.Jag tycker att svaret är alldeles självklart: Det ärinte sak att svara för socialtjänsten.Man har kommit överens med kommun omatt kommunen ska ta ett ansvar. Det var ett projekt-stöd som det handlade om när man väl träffade över-enskommelsen efter de inledande 20 åren - eller vaddet nu var. Då är det rimligt att fråga varför man intetar det ansvaret.Hur kommer det sig att man kräver att staten skafortsätta att ta ansvar för två socialarbetare; dettainom en socialtjänst som den i kommun detväl handlar om flera hundratals miljoner? Jag harsvårt att förstå argumentationen här.En helt annan sak är vilka krav vi skaställa på utlandsrepresentation. Då är Köpenhamnbara ett av problemen. är ett stort pro-blem. Vi har även problem i . Vi får diskuteravilken typ av utlandsrepresentation vi ska ansvara för.Det rimliga när det gäller det avtal som är tecknatmed kommun är att alla ska följa det, ocksåMalmö kommun.Anf. 61 ():Fru talman! Jag tycker att det är lite märkligt attsocialministern kastar tillbaka frågan. Jag sade såtydligt att det bara är av de drabbade ungdomaroch äldre av olika slag, antingen psykiskt sjuka ellerdrogmissbrukande ungdomar, som kommer från Skå-ne. Är det då rimligt att be kommun ta heladet ansvaret - eventuellt med hjälp av ? Jag sadeockså att av alla de 800 besöken har ett sam-band med hela övriga landet. Därför tycker jag attdetta är ett rent nationellt problem.Vidare har jag lite svårt att förstå avtalet medMalmö. När jag ringde sade den per-son som är ansvarig inom social- och individverk-samheten till mig: Vi är inte den myndighet som skasitta och betala ut pengar permanent - men givetvisom det fattas ett politiskt beslut. Det är ju vid detpolitiska bordet som ett sådant beslut ska fattas. Detär därför som jag vill ta upp frågan, med hänvisningtill vad här tar upp, om att kommitténska ta till vara detta och titta på det. Det hade varitbättre att åtminstone vänta in vad kommittén kommerfram till.Det är lite ledsamt att socialministern inte villlyssna på sina egna. Då tänker jag på dem som arbe-tar hårt med frågan, nämligen kommunalrådet från kommun och , ordförande i stadsfullmäktige. Bägge har skrivitbåde till socialministern och till menfått nobben. De är väldigt ledsna över att inte ha fåttgehör för de här sakerna.I mars riktade riksdagsledamoten en skriftlig fråga om detta problem tillsocialministern. Inte heller hon vann gehör för vadhon var ute efter.Jag tycker inte att detta är rätt vare sig gentemotde föräldrar som åker ned och försöker leta rätt påsina söner och döttrar eller gentemot de psykisktsjuka som inte har kontroll på sina mediciner ellervars mediciner är slut.Och sedan ska man låta det här bli ett Malmökommun-problem! Men tar inte ansvar kom-mer danska polis- och socialmyndigheter att lämpaöver detta och låta de drabbade hamna i ellerHelsingborg. Vad händer då, socialministern? Jo, dåinträder vistelsebegreppet.Det här tycker jag att vi kunde ha löst på ett annatsätt. Varför kan inte regeringen själv fatta beslut omatt vänta åtminstone så att man servad utredningen kommer fram till?Anf. 62 ():Fru talman! Det arbete som socialarbetarna i Kö-penhamn gör är den typ av arbete som annars tillstörsta delen ligger på våra ambassader. Det är frågaom att hitta förrymda ungdomar och om att slussapsykiskt sjuka personer rätt som gett sig av till Kö-penhamn. Det är också fråga om den typ av arbetesom vår utlandsmyndighet i respektiveHolland får göra. Socialarbetarna avlastar alltså densvenska ambassaden i Köpenhamn.När socialministern säger att detta är ett primärtansvar för i glömmersocialministern bort att vi har en socialtjänstlag somger ett geografiskt område för ansvar.Maud nämnde just vistelsebegreppet. Meddet resonemang som socialministern för skulle soci-altjänsten ha ett helt annat ansvar för sina kommunin-vånare. Jag fick i och för sig inte svar på min förrafråga, utan jag fick bara en motfråga, men förhopp-ningsvis kan jag få ett svar vad gäller följande.Med det resonemang socialministern för bordesocialministern vara beredd att föreslå en ändring närdet gäller vistelsebegreppet inom , så attkommuner inte ska behöva ta ekonomiskt ansvar förexempelvis för personer som vistas till-fälligt i kommunen, t.ex. har sin sommarstuga där.Med socialministerns resonemang skulle hemkom-munen ta ansvaret.Anf. 63 Socialminister ():Fru talman! Diskussionen är en smula egendom-lig. kom överens med kom-mun om ett utvecklingsstöd till ett projekt. Man varalldeles klar över att det skulle komma att avvecklasfrån sida. kommun var in-tresserad av att engagera sig i det. Men när mankommer till slutpunkten tycker kommun attdet är alldeles självklart att staten ska fortsätta sittengagemang.Det är inte regeringen som fattar beslut i frågan.Det är inte jag som har fattat beslut. Det är Socialsty-relsen som följer upp det avtal man har tecknat tidiga-re. Det är som bestämmer hur manhanterar sitt utvecklingsanslag.Det är visserligen fullt möjligt att ellermöjligtvis regeringen skulle fatta ett annat beslut.Men vad finns det för motiv att göra det? Vad finnsdet för särskilt motiv att göra det, om kom-mun tecknar ett avtal med för att genomföra ett projekt och mantycker att det är viktigt?Jag har försökt upplysa alla politiker från Malmösom har frågat mig om detta, att jag inte tycker att detär rimligt att vi tar ett steg över och betraktar social-tjänsten som en statlig fråga. Vi vidmakthåller att detär en fråga som kommunerna i regionen måste dis-kutera gemensamt. Jag har förtvivlat svårt att förståvarför inte kommun eller övriga kommunerskulle kunna lösa problemet.Jag delar uppfattningen att de två socialarbetarna iKöpenhamn gör ett bra arbete. Men det är rimligt attdet i så fall ligger på kommunerna. Hur man sedanfördelar ansvaret mellan kommunerna är en sak fördem att diskutera.Jag tror att det finns en förhoppning om att detskulle bli en permanent verksamhet, om staten -regeringen - skulle ingripa. Men vi vet inte hur vårutlandsrepresentation ska se ut, hur arbetet ska läggasupp. Det är rimligt att vi fattar beslut om det när vi fårutredningen. Fram till dess är det rimligt att manföljer de avtal som är överenskomna och att vi hoppasatt kommun eller kommunerna i regionengemensamt tar ansvar för verksamheten. Det är fak-tiskt deras sak.Anf. 64 ():Fru talman! Ord står mot ord. Den upplysningsom vi har fått är att avtalet en gång tecknades mereller mindre under galgen.Socialministern vill inte hålla med om att det ärett nationellt problem, trots att man har skrivit tillsocialministern från olika håll och talat om att det inteär något Skåneproblem. av dem somsöker hjälp är från Skåne.Socialministern hänvisar till , somi sin tur säger: Det är inte vår sak att besluta. Social-styrelsen ska dela ut utvecklingsmedel, vilket jagtidigare har berört.Jag har försökt vädja till socialministern och be-skrivit de problem som finns. Socialministerns soci-aldemokratiska kommunalråd i har vädjat.Ordföranden i stadsfullmäktige har vädjat. Riksdags-ledamot har vädjat. Vi försöker väd-ja. Vi ser att det skulle vara den bästa och mest med-mänskliga hjälp man kan ge.Jag är också informerad om att Kommunförbun-det i med stor sannolikhet är på väg att in-komma med en skrivelse. Jag är ledsen över att soci-alministern inte visar någon som helst vilja att försö-ka hitta en lösning på problemet. Jag beklagar det,eftersom det är socialministern som har både maktoch möjlighet att hjälpa utstötta, utsatta människor påett bra sätt.Anita var uppe i en interpellationsdebatt ibörjan av november. Då sade socialministern: Jag vetinte i vilken mån socialarbetarna i skafortsätta. Det vet inte vi heller, efter den här interpel-lationsdebatten.Anf. 65 Socialminister ():Fru talman! Ingen annan än be-slutar om utvecklingsbidrag. Det ärinte regeringen. Det är inte . Det är ingenannan. Det är som fattar beslut ochhar gett beskedet. Det finns möjligtvis en formellmöjlighet att i eller regeringen ta initiativför att ändra det regelverk vi har . Jag kan inte seatt det finns motiv för att göra det. Här finns möjlig-heter. Om inte bara kommun, ordföranden ifullmäktige, kommunstyrelsens ordförande, allakommunalråd utan dessutom iSkåne tycker det, är det väl egendomligt att man intekan gå samman och ta ansvar för de två socialarbe-tarnas verksamhet. Jag kan inte förstå var problemetligger.Om man bedömer det som viktigt är det rimligt går samman och löser problemet. Socialtjänstenär inte ett statligt ansvar. Jag får inte detta att gå ihop.Socialstyrelsen har meddelat att det är tillfälligt. So-cialstyrelsen har fattat beslut om att man fr.o.m. den 1januari inte kommer att fortsätta stödja pro-jektet. Kommunvärlden i vill fortsätta. Det ärbara för dem att fatta beslut.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellation 2000/01:87 om hu-manism och medborgarperspektivAnf. 66 Socialminister ():Fru talman! har frågat om jag är be-redd att ompröva mitt beslut och låta de boende påAnnetorpshemmet få bo kvar med bibehållen trygg-het.Jag håller helt med att de boende påAnnetorpshemmet måste få behålla sin trygghet.Erfarenheter från avveckling av andra vårdhem pekarpå att det inte finns någon motsättning mellan enlångsiktig avveckling och bibehållen trygghet. Jag hari tidigare svar framhållit hur viktigt det är att avveck-lingen sker på ett välplanerat sätt i nära samarbetemed dem det berör och deras anhöriga. Det GunHellsvik betecknar som humanism och medborgar-perspektiv innebär enligt min mening att de boendemåste få god tid på sig inför flyttningen och den nyabostaden måste vara utformad så att den passar denenskildes behov. Betydelsen av detta har ständigtframhållits, bl.a. i förarbetena till lagen om avveck-ling. Det var också med detta i tankarna som huvud-männen gavs ordentligt med tid för avvecklingen.Redan i införandelagen till omsorgslag fannsplanerna på en avveckling med men den gången utanslutdatum. Huvudmännen har alltså fram till i daghaft ungefär på sig för denna planering.Framför allt är det viktigt att kommunen försökerfinna nya lösningar som passar de enskilda individersom bor på Annetorpshemmet. Det nya boendetmåste utformas i nära samarbete med den enskildeeller dennes anhöriga. Även om jag anser att degamla institutionerna ska avvecklas anser jag attingen ska behöva tvingas till ett boende som intepassar de egna behoven av stöd. Insatsen bostad medsärskild service behöver inte innebära isolerat boendei en egen lägenhet utan gemenskap med andra. Ensådan bostad kan vara allt från en egen bostad medpersonligt stöd av personal till en gruppbostad därlägenheterna är samlade i ett hus kring gemensammautrymmen och där service och vård ges alla tider pådygnet - just så som beskriver en villapå området. Kritiken mot Annetorpshemmet gällerinte professionaliteten hos personalen eller kvaliteteni bostäderna. Kritiken gäller i stället koncentrationenav många boende, 25 personer. Dessutom finns därannan omfattande vårdverksamhet vilket trots om-byggnader ger området en prägel av institutionsboen-de.När 1985, i samband med införandet av1986 års omsorgslag, också beslutade om en succes-siv avveckling av vårdhemmen vistades drygt 8 000vuxna på vårdhem och specialsjukhus. Den 1 januari2000 var de drygt 200. som har haft till uppgift att följa vårdhemsavveck-lingen konstaterar att livsvillkoren överlag blivitbättre för dem som har flyttat. Enligt Socialstyrelsensrapporter var flertalet föräldrar och syskon negativafrån början, men efter det att flyttningen var genom-förd var majoriteten positiv till förändringen såväl föregen del som för den som flyttat. Ökad frihet, integ-ritet och närhet både i fysisk och psykisk bemärkelsebeskrivs av anhöriga som resultat av flyttningen, imotsats till rädslan för en ökad isolering.På Annetorpshemmet bor enligt vad jag erfar flerapersoner som är över pensionsåldern. När det gällerdessa personer anser jag att det kan finnas skäl att tahänsyn till deras vilja att inte behöva flytta. I så fallbör dock boendeformen inte vara bostad med särskildservice enligt LSS. I stället är det fråga om särskildaboendeformer för äldre enligt socialtjänstlagen. Detär dock lika viktigt som för de yngre att bostaden förde äldre utformas utifrån varje enskild persons behov.Jag är inte beredd att föreslå att omprö-va sitt beslut om en avveckling av återstående vård-hem. Jag förutsätter dock att planeringen av avveck-lingen sker i samarbete med de personer det gällersamt den legala företrädaren och anhöriga och attvarje person erbjuds en boendelösning som passarhans eller hennes behov. Jag kommer också att följaSocialstyrelsens och länsstyrelsernas arbete för att sehur avvecklingen sker.Anf. 67 ():Fru talman! Först vill jag tacka socialministern försvaret. Jag beklagar emellertid att socialministern intevarit beredd att besöka Annetorp för att med egnaögon se vad Annetorp är för något. Kanske skullereaktionen bli av liknande slag som när som socialminister gjorde ettbesök i var då i strid med stats-makternas önskan byggde ålderdomshem. ham-nade i strykklass vad gäller statsbidrag, men vi ansågatt om våra äldre ville bo på ålderdomshem, så skullevi också se till att tillgodose deras önskemål. Detprogram som var uppgjort för i fick, enligt besked från statsrådet, inteinnehålla något besök på ålderdomshem. Trots dettalade jag självsvåldigt in ett sådant besök och efteråtsade statsrådet : "Detta var ju inget ålder-domshem. Det är ju riktigt fint." Om socialministerngjort ett besök på Annetorp är jag övertygad om attsocialministern skulle utropa: Detta är ju ingen insti-tution!Men eftersom socialministern inte har velat göraett sådant besök har jag med mig en del bilder så attsocialministern kan bilda sig en uppfattning.Oberoende av hur vi definierar Annetorp, går detinte att bortse från vad de boende och deras anhörigasjälva vill. finns 21 personer kvar. För två veck-or sedan fanns det 22. Den som inte längre finns kvarhar inte flyttat av fri vilja. Han är den man som jagskrev om i min interpellation och som jag vet attsocialministern har fått information om av mannensbror. I brevet till socialministern står: "Det är klart atttankar på att tvingas bryta upp från denna miljö harfunnits hos honom och de har gjort honom djuptoroad och förstämd." Han finns i sin bo-stad. Han finns bland oss. på efter-middagen begrovs han.Av de återstående 21 personerna på Annetorp är 9personer . 5 personer är ochendast 7 personer är . Av socialministernssvar får jag intrycket att de 14 äldsta ska få bo kvar.Men jag ber socialministern att lyssna på Marian-ne, . Hon ska inte få bo kvar. Hon har bott påAnnetorp . Hon är förståndshandikappad ochblind, men kan utan problem promenera mellanmöbler och väggar i villan utan hjälp. Utanför dörreni ett nytt bostadsområde är hon förlorad utan ständigledsagning. har ingen anhörig i livet. Deäldre i villan har blivit familj. Efter decen-nier tillsammans förstår de varandras läten, rörelseroch mummel, språk obegripliga för en utomstående.På kvällarna umgås de i allrummet och Mariannebrukar spela munspel för de andra. är ty-pisk för de som är . De har bott hela sittvuxna liv på Annetorp.Annetorp är helt förändrat och är ett grupp-boende. Runt deras vackra park, inpå knuten, finnshyreshus, villor, en livligt frekventerad idrottshall,m.m. Livet pulserar runt de boende, som dehar sin trygga, kända tillvaro. Detta skulle socialmi-nistern ha upptäckt vid ett besök.Socialministern! Visa att det av regeringen stän-digt använda uttrycket medborgarperspektiv har eninnebörd som berörda människor kan förstå. Gör enhumanistisk insats. Ompröva beslutet att snabbav-veckla Annetorp.Jag skulle gärna från socialministern vilja få enförklaring av på vilket sätt livskvalitetskulle förbättras om hon flyttas till en annan bostad.Anf. 68 ():Fru talman! Först vill jag säga att om man lyssnatpå anförande och läst hennes interpel-lation skulle man nästan kunna tro att hon inte varitmed om att besluta att avveckla Annetorp. Men dethar hon ju. Regeringen beslutade att de härvårdhemmen skulle vara avvecklade , ochi regeringen satt . Jag antar att hondå stod bakom den linjen, men att hon nu helt enkelthar ändrat sig. Det är inget fel i det, alla har rätt attändra sig. Men då ska man kanske också vara ensmula ödmjuk i debatten.Till saken. Det här är en stor fråga i . Denhar berört och upprört många av lundaborna. De haruppfattat det som att äldre handikappade människorsom nu bor på Annetorp, och som har haft sin trygg-het där i 35, 40, 50, kanske i något fall rentav över 60år, ska ryckas upp med rötterna, att de mot sin viljaska tvingas i väg från det enda som de faktiskt kännersom sitt hem.