prot · GN0987 · 2000-03-28 00:00:00 — En genomgång skagöras av rutiner och arbetssätt när det gäller ärende-hanteringen för att snabbt uppnå och säkra godtagba-ra handläggningstider. Analysen ska utmynna i för-slag till åtgärder som åstadkommer att ärendehante-ringen blir snabb och effektiv med kort beslutstid vidde bägge berörda avdelningarna.En förstudie har redovisats till departementet ibörjan av mars. Uppdraget ska nu utföras skyndsamtoch innehålla analys samt konkreta förslag till åtgär-der så att genomförandet kan påbörjas och, nog såviktigt, resultat uppnås under innevarande år. Rap-porteringen av hur arbetet fortskrider sker etappvisoch de samlade förslagen ska redovisas skriftligensenast . Jag har dock, efter attha tagit del av den inledande förstudien, gott hopp omatt åtgärder för att korta handläggningstiderna som enföljd av detta arbete ska kunna genomföras redan föresommaren.Anf. 63 ():Fru talman! Jag får tacka statsrådet fördetta svar. När vi senast hade debatt i detta ärendeden var ministern sprudlande av optimismom att handläggningstiderna skulle i rimlig tidoch att den då aktuella väntetiden på 20 månaderskulle kunna reduceras med kraftfulla insatser redantill utgången av år 1999.När jag i den förra debatten kanske uppfattadessom något misstänksam eftersom jag trodde att nogkraft inte lades på dessa frågor fick jag ett svar avstatsrådet som jag vill citera: "Om regeringen vid sinuppföljning, som ju sker ,skulle finna minsta tecken på att handläggningstideninte förkortas på önskvärt sätt, kommer vi att vidtaytterligare åtgärder". Den bedömningen skulle hagjorts . Det tillsattes en utred-ningsman , när läget var kaotiskt.Statstrådet menade att handläggningstidernamåste förkortas för näringslivets skull. Jag vill åter-igen citera: "Det är också i förlängningen av betydel-se för tillverkningen och jobben och förstås för till-växten".Vi har en än värre situation än vi hade vidden förra debatten i detta ärende. är handlägg-ningstiderna 25 månader för varumärkesansökningar.Jag måste tyvärr konstatera att det är precis det somvårt näringsliv inte skulle behöva uppleva.Det är mycket diskussioner om samtalsgruppersom har svårt att komma fram i olika ärenden, menhär handlar det inte om att ärendet går framåt; härhandlar det faktiskt om att det går bakåt.Jag skulle vilja fråga statsrådet vilka besked somhon och jag måste ge till småföretagarna när vi är ute.Vad ska vi ge dem för besked , när deväntar på ärenden som är gamla?Anf. 64 Statsrådet ():Fru talman! Jag vill understryka - även om detkanske inte ser ut som om jag sprudlar av optimism -att jag och interpellanten är rörande över-ens om att det är en katastrof och att det är pinsamt,men att det framför allt är mycket allvarligt för deberörda företagen att vi står här , efterdet förra tillfället, och har en på en del områden värresituation när det gäller tiden för hanteringen av dessapatentansökningar och varumärkesansökningar. Jagsade då, och jag upprepar - till vilken tröst kan vidiskutera - att det är oacceptabelt.Jag kände en sprud-lande optimism och hade faktiskt också en ganskavälgrundad, trodde jag, uppfattning om att PRVskulle klara att få ned handläggningstiderna mycketnärmare målet. Det är, precis som nämndes här, tiomånader. är handläggningstiderna en månadlängre, och det är inte acceptabelt.Under hösten, när det gick att se att det inte blevsom PRV sade att det skulle bli, konstaterade jag attdet inte räcker och att vi måste sätta in extra arbeteoch tillsätta en konsult.Jag inser att både PRV:s och min egen trovärdig-het står på spel när jag nu än en gång står här ochsäger att handläggningstiderna måste ned till 10 må-nader för varumärkesansökningarna - de nationella -10 månader för de internationella varumärkesansök-ningarna och 11 månader för mönsteransökningar.Det är där som vi har lagt kraven i regle-ringsbreven.Jag hoppas att jag med det beslut som vi då fatta-de och det sätt som vi nu kommer att följa upp det på,och med det intensiva arbete som vi nu bedriver till-sammans med PRV, har visat att jag har gott hopp omatt handläggningstiderna ska kunna kortas redan föresommaren, som jag slutade mitt interpellationssvarmed.Anf. 65 ():Fru talman! Det kan finnas många orsaker till attvi har den här situationen. Kanske kan man drista sigtill att gissa att det inte alltid är lyckligt med utlokali-seringar för att skapa sysselsättning på en ort. Mankan ju se att det drabbar tiotusentals företag somkanske skulle ha skapat betydligt fler arbetstillfällen ivårt land om handläggningen hade gjorts i tid.Jag lyssnade med Patent- och registreringsverkettidigare för att höra hur de ligger till. harman, som de säger, fått fart på det här. Med full re-spekt - alltså inget , för de har mycket jobb -vill jag ändå säga att de just nu klarar ungefär 766ärenden . Det är då ett genomsnitt för dethär året. Men 857 ärenden kommer in. Det går alltsåfortfarande utför trots att man tycker sig ha fått fart pådetta.Jag har gjort ett litet tankeexperiment. Om viskulle lyckas höja kapaciteten med ytterligare 25 %på PRV kommer det att ta attklara av den mängd ärenden som ligger, och dåska vi veta att det också kommer in extraärenden.Det gläder mig att statsrådet nu säger att det skatill ännu kraftfullare insatser men jag är ändå mycketbekymrad. Jag hoppas verkligen att statsrådet och jaginte ska behöva stå här igen och debatteradetta men den saken är klar att för det svenska nä-ringslivets skull och för småföretagarna och de nyajobben kommer jag åtminstone att försöka driva påministern så att hon gör absolut allt som står i hennesmakt här.Anf. 66 Statsrådet ():Fru talman! Självfallet finns det förklaringar del av de problem som vi nu diskuterar och själv-klart hör flytten dit. Det är också så att den totalamängden ansökningar sedan flytten, alltså sedan år1998, har ökat . Det har att göra med vadvi, tror jag, diskuterade vid förra tillfället, nämligendet väldigt ökade intresset t.ex. kring EU-varumärket.Men bortsett från det ska man som företagare ha rättatt få sina ärenden avgjorda inom rimlig tid. För an-svariga politiker och myndigheter är det en uppgift attse till att det finns både resurser och erforderligametoder så att det blir rimliga handläggningstiderockså på detta område.Jag vill således understryka att jag gör precis sominterpellanten säger och inte bara hör mig för utanförsöker också agera som minister, både i en dialogoch när det gäller att ställa resurser till PRV:s förfo-gande så att vi får en förändring. Annars är det väl-digt allvarligt för de företag för vilka det här är såoerhört viktigt.Avslutningsvis vill jag bara säga att jag är överty-gad om att vi, om det inte skett en förändring, åter-igen kommer att stå här i talarstolen. Ihop med att detär viktigt för företagen kan jag ta detta som ännu ettskäl till att det är viktigt att få ned handläggningsti-derna.Anf. 67 ():Fru talman! Det är rätt uppfattat. Vi kommer alltsåatt stå här igen om det inte blir en rättelse. Mycketfolk har ju anställts och det är bra att man har gjortdet som ett försök att klara av situationen. Ytterligareca 40 personer har nämligen anställts under 1999.Men det gör mig egentligen ännu mer oroad översituationen, för trots nyanställningarna - jag vet attdet är fråga om introduktioner osv. - kommer intemängden liggande ansökningar att minska. Här måstedet till verkligt radikala insatser.Förra gången nämnde statsrådet även den här gången tar statsrådet upp det. Mendet är särskilda insatser och särskild personal för det,så det ska inte påverka varumärkesavdelningen. Detfinns en särskild avdelning för internationella ansök-ningar. Tyvärr är det inte det som påverkar situatio-nen.Jag tackar, som sagt, för informationen och hop-pas att vi inte ska behöva mötas igen i en debatt omPRV.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1999/2000:292 omsamverkan mellan polis och sociala myndigheterAnf. 68 Justitieminister ():Fru talman! har frågat vilka insatserregeringen planerar för att utveckla samarbetet mellanpolis och sociala myndigheter i fråga om kvinno-misshandel.Bakgrunden till fråga är bl.a. dentragiska händelse som inträffade iår, då en kvinna blev knivhuggen av sin f.d. man påen barnavårdscentral i . efterlyserförbättrade polisinsatser när det gäller våld mot kvin-nor, t.ex. utbildningssatsningar i s.k. hotbildsanalyser.Dessutom anser hon det påkallat med ett bättre sam-arbete mellan polis och socialtjänst.Jag har i tidigare interpellations- och frågesvarklart uttalat hur viktig regeringen anser att frågan omkvinnofrid är och ett flertal gånger utförligtredogjort för regeringens samlade satsningar på om-rådet. Av det skälet kommer mitt svar till BeatriceAsk att gälla främst polisen.Polisen och spelar var och en för sigen viktig roll när det gäller att skydda och hjälpautsatta kvinnor. Det är naturligtvis nödvändigt attmyndigheterna också samarbetar med varandra. Ge-nom samverkan ökar myndigheternas möjligheter attdra nytta av varandras erfarenheter och utveckla ar-betsmetoder som leder till förbättrade och mer ända-målsenliga åtgärder i de enskilda fallen.I regleringsbrevet för polisväsendet har regeringen uttalat att polisens insatser föratt förebygga och beivra våld mot kvinnor och barnska intensifieras och förbättras. I regleringsbrevetsägs också att polisen ska utveckla samarbetet medandra myndigheter inom och utom rättsväsendet ochmed frivilligorganisationer.Jag tycker att det är glädjande att Socialstyrelsennyligen tagit initiativ till "Nationell samordning förkvinnofrid" för att stärka samarbetet inte bara social-tjänsten och polisen emellan, utan också mellansamtliga myndigheter som berörs av regeringensbeslut om myndighetsgemensammauppdrag om våld mot kvinnor.Regeringsbeslutet innebär att vissa myndigheterhar fått specifika uppdrag. upp-drag består i att bl.a. inventera och till regeringenrapportera vilka särskilda insatser som görs vid lan-dets samtliga polismyndigheter när det gäller våldmot kvinnor. I sin första delrapport kon-staterar att det finns brister i poli-sens arbetsrutiner och att det pågår ett koncentreratutvecklingsarbete för att åtgärda problemen.Av andra delrapport iår framgår att utvecklingsarbetet fortsätter, bl.a. ge-nom särskilda utbildningsinsatser. Polismyndigheter-na arbetar också vidare med att effektivisera utred-ningsverksamheten och med att utveckla den lokalasamverkan med berörda myndigheter och organisa-tioner. En viktig uppgift för polismyndigheterna är attförstärka skyddet för hotade och förföljda kvinnor.Sedan december 1999 pågår ett arbete med att ut-veckla den s.k. SARA-modellen för hotbildsbedöm-ningar. Målsättningen är att polisen ska ha sådanarutiner att den snabbt och oavsett tid kanbedöma vilket hot en kvinna är utsatt för. Dessutomgörs uppgraderingar av sådan teknisk utrustning somhar betydelse för utsatta kvinnors skydd, t.ex. av des.k. larmpaketen och polisens egen tekniska utrust-ning.Jag har också fått veta att iKalmar län avser att hålla en konferens om hot- ochriskbedömningar . Vid konferen-sen kommer bl.a. polisens genomförande av dennämnda SARA-modellen att diskuteras. Dessutomkommer helt nya brottsofferhand-bok och det SARA-relaterade iVästerbotten att presenteras. Inbjudna till konferensenär bl.a. , Säkerhetspolisen, Riks-åklagaren, , Kriminalvårdsstyrelsenoch flera polismyndigheter.För att åstadkomma ett bättre skydd och en gene-rellt sett bättre livssituation för de utsatta kvinnornabedrivs alltså ett omfattande och am-bitiöst utvecklingsarbete inom polisen och social-tjänsten och dessa myndigheter emellan. Med anled-ning av det finner jag inte skäl att vidta någraytterligare åtgärder på området.Anf. 69 (m):Fru talman! Jag vill börja med att tacka för svaretpå interpellationen. Det är, som justitieministernframhåller i svaret, en mycket tragisk bakgrund till attjag ställt interpellationen. Det var en kvinna som blevknivöverfallen på barnavårdscentralen i av sinföre detta man.I det här fallet är det ju så uppenbart att polis ochsociala myndigheter inte samarbetar tillräckligt, alter-nativt att man har olika uppfattningar eller i varje fallgör olika bedömningar med ödesdigra följder. Det härkan vi naturligtvis inte acceptera i längden.Därför är det naturligtvis bra att vi är överens omvikten av samarbete mellan olika myndigheter för attkomma till rätta med kvinnovåld. Jag läser i svaret attsamarbetet ska utvecklas genom bl.a. insatser frånSocialstyrelsen. Och det är väl bra.Det jag undrar lite grann när man konstaterar attpolisen får många direktiv - och det är justitieminis-terns ansvar - är om motsvarande sägs till andramyndigheter i liknande dokument och anvisningar.Ibland har jag en känsla av att det haltar på två håll,och då blir det inget samarbete vare sig man vill ellerinte. Jag tror att det är alldeles nödvändigt att detfinns en entydig inställning från olika myndigheterom att försöka hitta en gemensam bedömning och atthantera det.Jag noterar också att regeringen anser att det är enviktig uppgift att polisen förstärker sina insatser föratt skydda hotade och förföljda kvinnor, och det ärväl bra.Problemet är att ser vi till är poli-sens arbete närmast inriktat på att försöka draned verksamheten för att klara sin budget. Man kannaturligtvis - och det är nödvändigt - göra priorite-ringar, och kvinnofridsfrågor är centrala. Men detfinns ju också en verklighet att hantera. Jag tror inteatt det är möjligt att utan ordentliga resurser bidra tilldet stöd som hotade kvinnor behöver. En fråga tillministern är om man ska tolka det här svaret som attregeringen är beredd att tillföra polisen ökade resur-ser, kanske t.o.m. öronmärka resurser, för arbete föratt skydda hotade kvinnor.Jag tror inte heller att det är helt enkelt att hanteradet här. Man kan lätt få det intrycket i en politiskdebatt. Jag är glad över att konstatera att det sker enhel del utvecklingsinsatser när det gäller både hot-bildsanalys och annat.Däremot blir jag besviken när man i svaret fårveta att regeringen nu tycker att det är bra som det är.Jag tror inte alls att vi med automatik kan säga att dehär problemen kommer att försvinna ens med det sompågår . Det krävs en del konkreta insatser. ISverige kan man ju bryta mot besöksförbud utan attfå straff. Man kan t.o.m. mörda sin f.d. fru om man ärpå permis efter att ha blivit dömd för att ha miss-handlat henne. Sedan kan man t.o.m. få vårdnadenom de gemensamma barnen.Det här är något som fullständigt bryter mot deninställning som medborgarna har. Jag tror att det ärviktigt att öka samarbetet också när det gäller permis-sionsbestämmelserna. Det måste finnas en entydiglinje om att man inte kan ägna sig åt den här typen avaktiviteter när man är på permission. I synnerhet desom är dömda för kvinnofridsbrott måste ju hållasganska kort.Jag skulle också vilja fråga ministern om det ändåinte är dags att fundera över tanken på någon typ avstödperson för misshandlade eller hotade kvinnor. Enlevande person som har till uppgift att stödja en hotadkvinna kan ju också bidra till ett bättre samarbetemellan de olika instanser och myndigheter som har atthjälpa kvinnan.Anf. 70 Justitieminister ():Fru talman! När det gäller samarbete mellan myn-digheter och uppdrag till de olika myndigheterna gavsdet ett myndighetsgemensamt uppdrag av regeringeni samband med kvinnofridspropositionen just för attmarkera att det här krävs en bred satsning. Det krävsatt det är många myndigheter inom olika sektorer avsamhället som utvecklar sina metoder och som ocksågör det tillsammans. Därutöver fick en del av myn-digheterna specifika uppdrag. Till dem hör Socialsty-relsen och den sociala sektorn. Jag har lämnat merdetaljerad information om detta tidigare i isamband med bl.a. interpellationer.Dessutom utvecklas det lokalt olika samarbets-former inom ramen för det som styrs av de centralamyndigheterna, och Socialstyrel-sen, när vi nu talar om de två myndighetstyperna.Dessutom sker det också en utveckling när detgäller det lokala samarbetet på lokal nivå. Det sker iolika former. Ett medel för att utveckla ett samarbeteför att ge bättre skydd och stöd till kvinnor sker t.ex.inom ramen för de lokala brottsförebyggande råden,som finns i över 160 av våra kommuner. Detser jag som ett oerhört värdefullt inslag när det gälleratt utveckla samhällets förmåga att ge utsatta kvinnorskydd och stöd.Jag har inte på något vis, tycker jag, uttalat mig påett sådant sätt att det skulle kunna sammanfattas pådet viset som gör, nämligen att det ärbra som det är. Det är väl snarare tvärtom. Genom detsvar jag har givit här och i alla andra tidigare debattervi har haft här i i den här frågan har jagtvärtom understrukit: Det är inte bra som det är.Det är också bakgrunden till den satsning som re-geringen gör på det här långsiktiga och breda sättet.Det krävs ett långsiktigt medvetet utvecklingsarbeteför att öka vårt samhälles förmåga att hjälpa ochstödja de här kvinnorna.Vid sidan av den utveckling som sker på grund avde särskilda specifika uppdragen arbetar vi givetvismed andra specifika frågor som berör det här områ-det. Det har att göra med att utveckla besöksförbud,att överväga användande av elektronisk övervakning isamband med besöksförbud. Det handlar om att kri-minalvården utvecklar sina metoder för att tillämpapermissionsreglerna på ett sådant sätt att inte kvinnorutsätts för fara, etc.Inom ramen för det här interpellationssvaret kanjag inte återigen upprepa alla de olika frågor som äraktuella i det här sammanhanget.När det gäller stödperson till kvinnor är det encentral del av de här uppdragen. Det är en central delatt säkerställa att myndigheterna ger det stöd somkvinnorna behöver i form av personer som har detuppdraget. Det kan vara inom polismyndigheten, detkan vara inom den sociala myndigheten. Det ingår idet här utvecklingsarbetet. Jag har närmare givit svarockså på den frågan i en tidigare interpellation frånBeatrice Asks partikollega, . Jag hänvi-sar till det.Anf. 71 (m):Fru talman! Jag ber att få tacka också för det sva-ret. Det är naturligtvis omöjligt för mig att vara speci-alist på det område som statsrådet är specialist på. Jaghar inte heller möjlighet att gå igenom alla interpella-tionssvar. Men jag tycker att det är bra att det finns ettbrett arbete på det här området.Det jag ändå funderar över när det gäller samar-betet är om man verkligen analyserar det här falletoch ser efter hur det kan komma sig att sociala myn-digheter och polisen uppenbarligen gör så olika be-dömningar. Vad är det som fallerar? Det har ju intehänt en gång, det händer . Varför kundepolisen inte göra mer? Var det så att det var resursersom brast? Fanns det därför inte någon möjlighet förpolisen att svara upp mot de förväntningar man kansäga att den bedömning gjorde egentli-gen skulle ha krävt?Det här är ju viktiga frågor att få svar på. Man kannaturligtvis säga att det får komma fram i utveck-lingsarbetet. Jag är rätt angelägen om att det görs.Sedan är det spännande, tycker jag, att höra attstatsrådet nu säger att man arbetar för att utvecklabesöksförbudet och att man funderar över det här medelektronisk övervakning. Det här är ju konkreta ex-empel på sådant som efterfrågas av många utsattakvinnor. Jag tycker att det är viktigt att vi får kon-kreta förslag och idéer, för det här är ju inte enkelt.Det man då kan fråga sig är: Kommer det sådana härförslag? Kan vi förvänta oss att regeringen kommeratt lägga fram förslag som innebär att vi får se att detblir tuffare med permissionsregler, att vi får tuffareregler kring besöksförbud, att man säger ja till elek-tronisk övervakning? Det vore intressant att få det.Sedan låter det nu på ministern som att jag sägeratt ministern har sagt att allting är bra. Det var intedet jag sade. Men interpellationssvaret avslutas medatt ministern konstaterar att det pågår ett intensivtutvecklingsarbete. Det är jag mycket medveten om.Det gäller också samarbete mellan myndigheterna.Med anledning av det här, säger ministern, finns detinte några skäl att vidta ytterligare åtgärder på områ-det. Det var närmast det jag hänvisade till.Det tror jag är fel. Jag tror att det behövs mångafler åtgärder även om man ibland måste vänta på desnöbollar man har satt i rullning för att få resultat.Vi har ju en situation som är helt oaccepta-bel när det gäller kvinnofriden. Det är många kvinnorrunt om i som är oroade, som är förföljda ochsom far illa. Vi tvingas gång på gång läsa om kvinnorsom har blivit misshandlade, överfallna, t.o.m. mör-dade. Det är klart att människor då ställer krav påinsatser och åtgärder. Det handlar inte, menar jag, omatt man är nöjd därför att det är som det är. Men jagtror att vi i riksdag och regering ändå måste ta initia-tiv.Det förefaller av svaret att döma som om man nufår sådana här stödpersoner. Jag har kontakt medmånga kvinnor som hör av sig, och det verkar tyvärrinte alls som om de har fått kontakt med en personsom de kan ha förtroende för och kontinuerligt talarmed, en person som känner ett ansvar för att samord-na insatser till kvinnans trygghet. Detta är en brist.Jag tror att det krävs ett personligt ansvar från någon.Ofta känner de här kvinnorna tyvärr att de bollasmellan olika myndigheter och instanser och att ingenegentligen fullföljer det ansvar som vi tycker attmyndigheterna ska ta för att lag och ordning skaupprätthållas. Jag har uppfattat att det råder enotrygghet.Min sista fråga i den här interpellationsdebattenblir om dessa kvinnor verkligen borde få en sådan härpersonlig kontakt med en människa som tar tag i dethela. I så fall måste vi se till att det förverkligas ipraktiken.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1999/2000:302 omlagstiftning mot pornografi genom InternetAnf. 72 Justitieminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka lag-stiftningen mot grov pornografi och våldspornografisom kan hämtas via Internet.Internet är ett fantastiskt hjälpmedel för kommu-nikation över alla gränser. är nätet natur-ligtvis användbart också för brottslig verksamhet.Att sprida våldspornografi, dvs. skildringar avsexuellt våld eller tvång, är redan straffbart genombrottsbalkens bestämmelse om olaga våldsskildring.Det behöver inte alls vara fråga om allvarligt våldeller tvång. Även om den person som utsätts för det -enligt skildringen - ger sken av att samtycka till ellert.o.m. uppskatta det sexuella våldet, är en skildring avsådant våld i princip otillåten. Bestämmelsen är till-lämplig också på sådan spridning som sker via Inter-net. Straffet är böter eller fängelse i högst två år.Sådana pornografiska skildringar som inte träffasav straffbestämmelserna om olaga våldsskildring ellerbarnpornografibrott är däremot inte, på grund av sittinnehåll, förbjudna att sprida. Det som är tillåtet attyttra och skildra i andra sammanhang är också tillåtetatt yttra och skildra på nätet. Och så måste det ocksåvara enligt min mening. Vi kan inte ha andra reglerför vad som t.ex. utgör olaga våldsskildring i frågaom yttranden på Internet än när det gäller yttranden ien tidning eller på ett möte. I sammanhanget kan detockså nämnas att yttrandefrihetsgrundlagen i vissafall kan vara tillämplig på kommunikation på Inter-net.En helt annan typ av reglering är den som tar siktepå att hindra ett utbud som riktar sig till just ungdo-mar. Bestämmelserna i 16 kap. om för-ledande av ungdom (12 §) och otillåten utlämning avteknisk upptagning (10 c §) är exempel på regler avsådant slag. Bestämmelsen om förledande av ungdomär avsedd att tillämpas på en mer planenlig spridningav skrifter, bilder eller tekniska upptagningar till justbarn och ungdom, t.ex. genom distribution i närhetenav en skola. Bestämmelsen om otillåten utlämning avteknisk upptagning är tillämplig när någon i förvärvs-syfte lämnar ut tekniska upptagningar med visst inne-håll till den som är . Denna typ av regle-ring kan användas bara när fysiska, individuellt be-stämbara, exemplar av framställningar sprids till justungdomar.