prot · GO0935 · 2000-11-28 00:00:00 — Detta äringet nytt för socialministern; jag vet att ministern hardessa värderingar, men vi behöver lyfta fram det.Ett gemensamt synsätt som utgår från de grund-läggande värderingarna i hälso- och sjukvårdslagenoch socialtjänstlagen, som utarbetas tillsammans medberörda parter, är en förutsättning för att resultatet skabli lyckat. Detta nämnde socialministern när hanberörde kommunernas andel i denna fråga. Innebör-den av de termer som hälso- och sjukvårdslagen an-ger ska känneteckna god vård är inte klart definierad ilagtexten. Omvårdnadsforskningen har analyserat,utvecklat och klargjort flera av dessa termer. Kvali-tetsarbetet är allas angelägenhet, och det ökar möjlig-heterna att veta vad som görs, vem som gör det, meninte minst vad som inte görs och varför det inte görs.Fru talman! Jag vill ta upp begreppet "medicinsktfärdigbehandlad" som ur medicinsk-vetenskapligsynvinkel egentligen är fullständigt obegripligt ochfelaktigt. Det sätt som det utnyttjas på vid omorgani-sation av vård för äldre har i vissa avseenden varitförödande.Vid årsmötet i förSvensk förening för äldrepsykiatri presenterades enomfattande enkät avseende landets resurser för pati-entgrupperna geropsykiatri/demens. I haräldrepsykiatri blivit en bristvara genom en konsek-vent nedrustning och uttunning. I finns enmedicinsk specialitet som heter och har gett uttre övergripande dokument som beskriver äldrepsyki-atrins arbetsområde, dess organisation och insatserför utbildning och information.Statsrådet : Är det inte dags attskrota begreppet färdigbehandlad?Anf. 47 Socialminister ():Fru talman! Först detta med möjligheterna av ettnationellt beskrivningssystem. Jag har förstått situa-tionen på det sättet att det inte är någon som kanange hur ett sådant system skulle kunna se ut. Somjag påpekade i mitt svar är bedöm-ning att de försök som har gjorts att mäta prestatio-nerna inom psykiatrin inte kunnat omvandlas till ettnationellt beskrivningssystem. Men det är spännandesom nu sker i regi med , där man valt att titta speciellt på psykiatrini den arbetsgrupp där är represente-rat. Därmed kan vi kanske få en bättre kunskap omhur vi ska kunna mäta resultat även inom psykiatrin.Man kan som amatör på området förstå hur svårt detär att mäta resultat i en psykiatrisk behandling jämförtmed en somatisk behandling.Mitt svar är helt enkelt att när vi får ta del av enredovisning av projekt finns detmöjlighet för oss att också ta ställning till möjlighe-terna av att skapa ett allmänt accepterat nationelltbeskrivningssystem för psykiatrin och därmed flyttafram positionerna när det gäller att bedöma psykiat-rins resultat.Här är det viktigt att alla deltar i diskussionen,inte minst alla de som själva är aktiva inom den psy-kiatriska vården därför att deras kunskaper spelar roll när det gäller att försöka hitta vägarna tilldetta beskrivningssystem. Så tolka inte mitt svar somett totalt ointresse utan bara som ett konstaterande attvi inte anser oss ha sådan kunskap att vi kanbestämma oss för att arbeta för ett sådant beskriv-ningssystem.När det gäller begreppet medicinskt färdigbe-handlad anser jag att det ofta används alldeles felak-tigt. I själva verket är det numera en benämning somanvänds i varje del av sjukvårdskedjan för sig. Mankan på en klinik eller en vårdenhet konstatera: Vi kaninte erbjuda mer vård eller behandling. får någonannan ta över i nästa led.Ibland tror man att vården inte kan erbjuda nå-gonting mera när man anses medicinskt färdigbe-handlad. Det kan den ofta visst göra. Man kan bytabehandling och sätta in terapi mot någonting annat.Jag kan hålla med om att det vore bra om vi sluta-de att tala om färdigbehandlade. Förmodligen kom-mer varken eller jag någonsinuppleva att vi är färdigbehandlade - gör man det harman kanske inte mycket kvar av livet. Vi behöverhela tiden en sorts stöd av sjukvården.Jag tror att vi har samma intresse av att hitta ettbättre sätt att beskriva det som man vill beskriva,nämligen att en viss del av vården inte kan erbjudamera behandling och att någon annan del av vård-kedjan då får ta över.Anf. 48 ():Fru talman! Egentligen är jag ovanligt nöjd medLars svar , dels har jag fått ett positivtsvar på min första fråga, dels finns det antydningarom att man ändå vill hitta ett nationellt beskrivnings-system. Ministern sade också att begreppet färdigbe-handlad inte är så bra som det var tänkt. Jag skullevilja fråga ministern hur långt tidsperspektiv som hantror att det krävs för att man ska få ett nationellt be-skrivningssystem.Det är många sjukdomar som kan orsaka demens.Jag har talat med 70-80 läkare, och enligt dessa ärriskfaktorerna hög ålder, genetiska faktorer, kärlska-dor och andra kroppsliga sjukdomar. Psykiska sym-tom förekommer ofta vid demens, depression, förvir-ring, beteendestörningar.Det har gjorts en undersökning i Linkö-ping. Den visar att primärvården har mycket svårt attupptäcka de milda demensformerna som ju är särskiltviktiga att behandla för att man ska undvika progressav sjukdomen. Geropsykiatri och psykogeriatrik är enny kunskap som inte har någon självklar plats i vår-dorganisationen.I är det ibland somhar hand om dessa frågor - t.ex. i - medandet på andra håll är somatiska kliniker, t.ex. i Hud-dinge, och . Detsamma gäller Udde-valla där läkare som har somatisk utbildning av ad-ministrativa skäl arbetar på vuxenpsykiatrisk klinik.Detta kan skapa en del konstiga effekter som fördyrarprocessen och gör den långsammare. Då blir demens idessa fall betraktad som en somatisk sjukdom i ställetför att på annat håll betraktas som en psykisk sjuk-dom.Det är viktigt att med adekvata medel och utbild-ning möta det allt större vårdbehov hos äldre som vihar att förvänta . Förutom demensfrågorhar inte äldrepsykfrågor någon speciell glamour tra-ditionellt inom vården. Därför är specialistförteck-ningen inom geropsykiatri och psykogeriatrik mycketangelägen. har ju fått detta i uppgift.Fru talman! Vi behöver ett tydligt patientperspek-tiv. Utan en realistisk bedömning av vilka behovpatienterna har blir åtgärderna mekaniska och skriv-bordsmässiga. har när det gällerden nationella handlingsplanen för utveckling avhälso- och sjukvården reagerat över att man underlå-ter att öppna möjligheterna för befolkningen att väljaandra specialistläkare än allmänläkare till sin fastaoch personliga läkarkontakt i primärvården. I förstahand tänker vi då på barnläkare, gynekologer, psyki-atriker och geriatriker.Vi vill betona att människan ska ses som en helhetmed såväl själ som kropp, med såväl sociala somandliga behov. Denna helhetssyn ska då genomsyraall vård.Vi kristdemokrater anser också att det är oerhörtviktigt att framhålla att olika yrkesgrupper inom häl-so- och sjukvården måste samverka. Ett team medt.ex. sjukgymnast, arbetsterapeut, kurator, psykolog,sjuksköterska och sekreterare ska kunna välja ut nå-gon som lots - den mest lämpade personen för attfölja patienten vidare. En sådan lots skulle kunnaspela en viktig roll t.ex. vid en demensutredning. Jagundrar vilka synpunkter som socialministern har pådetta.Anf. 49 Socialminister ():Fru talman! Jag vågar inte ha några synpunkter påUlla-Britt avslutande frågeställning. Denkräver förmodligen väldigt mycket av eftertanke ochfunderingar.Däremot vill jag svara på den fråga som Ulla-BrittHagström ställde i början av sitt inlägg, nämligenvilket tidsperspektiv jag ser när det gäller möjlighetenatt få fram ett gemensamt, av allaaccepterat nationellt beskrivningssystem också förpsykiatrin.Vi ska nu invänta de projekt som Landstingsför-bundet har på det här området, och då särskilt detprojekt som drivs i västra . När vi har fått delav detta kan vi göra en bedömning av om vi kan fåfram ett sådant nationellt system. Detta måste vi görai dialog med folk inom psykiatrin. Jag vågar inte angevilket tidsperspektivet är, men arbetet pågår inomLandstingsförbundet. Vi får säkerligen anledning attinom en inte alltför avlägsen framtid diskutera dettaigen.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 2000/01:85 om tin-nitusAnf. 50 Socialminister ():Fru talman! har frågat migom vad regeringen avser att göra för att på ett skynd-samt och effektivt sätt informera om de risker somsåväl barn som vuxna löper på grund av de i vårtsamhälle frekventa höga ljudnivåerna?Först är det angeläget att påpeka att ett tiotal olikaorsaker kan ligga bakom tinnitus eller öronsus: högaljudnivåer är således inte den enda möjliga orsakentill tinnitus. Tinnitus kan också ta sig flera olika ut-tryck och är i sin grava form starkt handikappande.Det är naturligtvis ytterst viktigt att motverka hörsel-skador hos våra barn och ungdomar såväl som hosvuxna. Regeringen är väl medveten om de risker somdet innebär att utsättas för alltför höga ljudnivåer.Den lagstiftning som är tillämplig är främst miljö-balken och där framgår att det är arrangören som skavidta de åtgärder som krävs för att skydda människorshälsa. avgör om och när olägenheterför människors hälsa föreligger samt vad som behö-ver göras.Socialstyrelsen, som är central tillsynsmyndighetför frågor som rör olägenheter för människors hälsa iinomhusmiljöer, utfärdade allmänna råd ombuller och höga ljudnivåer (SOSFS 1996:7). Rådeninnehåller bl.a. rekommendationer för maximalaljudnivåer vid konserter och på diskotek som skyddmot hörselnedsättning eller öronsus.På nationell nivå har flera initiativ tagits. År 1999utnämndes till tinnitusår och ett antal myndighetersamarbetade inom ramen för bättre inomhusmiljö, föratt informera om och motverka tinnitus. Socialstyrel-sen, , , och arrangerade till-sammans med och under ledning av Folkhälsoinsti-tutet ett seminarium . I samband meddetta togs även en broschyr i form av en cd fram mednamnet The never-ending sound. Målgruppen var justungdomar. Vidare tog initiativ videoproduktion om tinnitus och även här varmålgruppen ungdomar. har ocksånoggrant reglerat de ljudnivåer som ljud från olikaleksaker får generera. Redan drabbade eller anhörigakan söka hjälp via Tinnitusjouren.På lokal nivå är det angeläget att arrangörer avskoldanser, diskotek, popkonserter etc. uppmärk-sammas på problemet. När det gäller upplysning ochinformation kan lokala folkhälsoråd eller landstingensfolkhälsoenheter tillsammans med kommunala för-valtningar - - spela enviktig roll. Det blir också allt vanligare att olika aktö-rer ser till att det finns hörselproppar att tillgå viddiskotek och liknande tillställningar.Det är främst två faktorer som är utmärkande förkommuner som har lyckats väl med att få ned deci-beltalen till under de rekommenderade gränsvärdena.Dels har man utnyttjat det befintliga regelverketstrikt, dels har man arbetat med information och atti-tydpåverkan till arrangörer av diskotek och konserter.Dessutom har kommunen noggrant följt upp att ar-rangören följer vad den kommit överens med miljö-förvaltningen om.Inom miljöförvaltningarna i bl.a. , helaVästra samt har sär-skilda satsningar i form av kontrollmätningar ochinformation riktad direkt till arrangörerna genomförts,i syfte att minska hörselskadorna hos barn och ung-domar. I mindre kommuner som , Kumla, föratt nämna några, har man nått mycket långt. Godaexempel finns således att ta efter.Sammanfattningsvis: Stora ansträngningar hargjorts och görs kontinuerligt för att minska det aktu-ella problemet. och SocialstyrelsensAllmänna Råd bedömer vi som helt tillräck-liga medel för kommunerna att ingripa mot alltförhöga ljudnivåer.Anf. 51 ():Fru talman! Jag vill börja med att säga att jag ärovanligt nöjd med svaret. Det är mycket här som ärbra, socialministern. Men i och med att jag har sagtdet vill jag också påpeka att det finns sådant som jagsaknar.Jag har här ett litet informationsblad där det står:Tinnitus - rinner det, tjuter det, kör tåget genom ditthuvud eller står det en långtradare utanför ditt fönsteroch drar på för fullt eller är det klippblock som rasarsamman?Jag har aldrig i någon fråga som jag har tagit upphaft så mycket kontakter med människor utanför dethär huset. En del säger så här: Jag undviker tystnad,för i tystnaden hörs ljudet i huvudet som bara du sompatient hör.Jag tycker inte att det är lyckat att denna iblandmycket svårt handikappande åkomma har fått benäm-ningen öronsus. Det är inget öronsus. När jag hörordet sus vill jag gärna tänka på vårens sus i blad osv.Det här har ingenting med sus att göra. Det kan ha detför somliga, men då är det fråga om en ganska låggrad av åkomma.Som jag sade är det mycket redovisning som ärbra i svaret. Men jag tänker inte upprepa det, frutalman, för jag vet att vi har bråttom, utan jag kom-mer fram till det som jag saknar. Det är fortfarandeinformationen till dem som ännu inte har drabbats.Och det är många människor i vårt land, i alla åldrar,men naturligtvis i högsta grad de unga - de unga somgår på rockkonserter och även andra.Jag antar att socialministern har varit på konsert-huset och sett att det finns musiker som sitter underplastkupor för att de själva har drabbats av de högadecibeltalen. De på vet vad det gäller,men unga människor vet det inte.Jag träffade , i samband med ett studiebesöksom kulturutskottet gjorde, en person som berättadeom en ung flicka som hade haft perfekt hörsel. Honhade varit på en rockkonsert ochhade nu förlorat hela hörseln på ena örat. Hon hadefått, tog vi för givet, en viss form av information omdetta. Men det är så få unga människor som tror attdetta kan bli en realitet för dem. Det är här jag vill hahjälp. Jag vill försöka att initiera en informa-tionsverksamhet, och jag har sagt det tidigare. Jag kaninte styra radio och TV, det kan ingen av oss. Men vikan inspirera dem att i Anslagstavlan - och där fårSocialstyrelsen agera - visa ett filmavsnitt som riktarsig till unga människor på ett poppigt sätt, om jag fåruttrycka det så, så att de lyssnar, tittar och förstår attdet här är en åkomma som kan drabba dem och somde aldrig blir av med.När jag själv fick tinnitus se-dan var det en fruktansvärd känsla när jag förstod attdet aldrig mer skulle bli tyst så länge jag lever. Jaghar lärt mig att leva med det. Det kan man göra. Menden första känslan, att det aldrig mer i mitt liv skullebli tyst, var en fruktansvärd känsla.Jag vill inte att unga människor ska drabbas avdetta i den takt som de gör . Vi måste samarbetaför att informationen ska gå ut till alla dem som an-nars kan bli offer.Anf. 52 ():Fru talman! Jag vill helt instämma i bekymmer beträffande problemet tinnitus.Jag har också motionerat i frågan och tidigare ställten fråga till socialministern. Det är bra att den härfrågan hålls aktuell.Jag har tittat i några dagstidningar via datornoch sökt på ordet tinnitus, och det är ett mycket stortantal artiklar som man kan hitta. Jag ska bara läsanågra rubriker, och sedan tror jag att vi själva kantänka oss texterna som kommer under rubrikerna:Sänkt ljudnivå, Öronproppar räcker inte, Bullret iskolorna upprör, Bullret på dagis orsakar tinnitus,Tinnitus drabbar alltfler ungdomar, Förhindra livs-långt lidande, Forskare mätte ljudnivån på konserter,Alltfler ungdomar får livslånga besvär av tinnitusoch, slutligen, går på offensiven mot öronsus- kommuninvånarna ska utbilda sig att skydda sigmot nya folksjukdomen.Detta är oerhört alarmerande rubriker. När jaggick in och sökte fick jag 4 119 träffar. Jag lovar attjag inte har tittat på dem. Men det visar ändå huraktuellt det här är och hur mycket som skrivs om det.Jag skulle kunna fortsätta mycket längre, men eftertalmannens vink här ska jag inte göra det.Det här med öronproppar, som tas upp i svaret,tror jag i sig är en bra uppfinning. Men jag tror tyvärrinte att ungdomar tar på sig dem på bio, på disko ellernär de går på konserter. Möjligen är det några enstakasom gör det, men det sker i alltför liten omfattning.Tyvärr tror jag inte att information alltid räcker.Vi kan ju se vilka bekymmer vi har när det gällertobak och alkohol, inte minst bland ungdomar ochframför allt bland flickor när det gäller tobak.Jag tror alltså att vi måste gå till källan, dvs. Jag undrar därför om inte socialministern kantänka sig att fundera på eller utreda om det inte är såatt vi måste sänka gränsvärdet för ljudnivåerna.Socialministern avslutar sitt svar till ElisabethFleetwood enligt följande: "och Social-styrelsens Allmänna Råd bedömer vi somhelt tilräckliga medel för kommunerna att ingripa motalltför höga ljudnivåer. "Men med tanke på de rubriker som jag läste uppoch att det framför allt är ungdomar som så småning-om blir hörselskadade delar jag inte socialministernsuppfattning och bedömning. Kommunernas hälso-och miljötjänstemän har inte rätt instrument - möjli-gen tekniskt - att mäta decibeltal och ljudnivåer. Mende har inte, enligt min uppfattning, rätt laginstrument.Därför skulle jag vilja fråga socialministern: ingen tanke på att sänka ljudnivåerna i stället föratt vidta alla dessa förebyggande åtgärder som öron-proppar och information?Anf. 53 (mp):Fru talman! Det är som jag deltar ien sådan här interpellationsdebatt. Det är inte mininterpellation, men jag kunde inte motstå att gå upp iden här interpellationsdebatten. Jag har tidigare ställten interpellation, vilket socialministern kanske kom-mer ihåg, där jag ville att socialministern skulle verkaför en lag som begränsar ljudnivån på rockkonserteroch diskotek för att skydda alla dessa ungdomar somriskerar att få tinnitus och andra hörselskador ochsom har ökat i antal.Jag har faktiskt också skrivit en motion i ämnet.Det har jag gjort nästan vartenda år då jagkom in i , för jag tycker att det här ämnet ärså oerhört viktigt. Det är ju så många andra ledamöterfrån flera partier som motionerar i samma ämne ochsom tycker att vi måste göra mer än det som harskett och sker. Med mig på mitt motionsförslag fickjag såväl och som Vänstern ochMiljöpartiet, så vi är många. Tyvärr fick vi inte medoss och Socialdemokraterna på denmotion som kräver lag om sänkt ljudnivå.Det förslag som framförs i motionen grundar sigpå vad läkare som sysslar med detta problem påSahlgrenska sjukhusets hörselavdelning säger.De säger, socialministern, att det inte räcker meddessa rekommendationer och med information. Vimåste ha en lag som är mer förpliktande och somkollas på ett bättre sätt. Detta säger också föräldrar tillbarn som är drabbade. Det är bl.a. en kvinna iKungälv som i har försökt åtgärdadetta på alla sätt och vis. Hon säger också att vi måsteha en nationell lag så att det inte bara behövs eldsjälarför att komma till rätta med det här lite bättre i kom-munerna. Det är angeläget.Jag hoppas att socialministern nu tar och läsermotionen med alla dessa partier och lyssnar på andraledamöter och att han verkligen skulle kunna ändraåsikten om att det räcker. Barn och ungdomar tar intetill sig informationen i den åldern. Vi kan inte skyddabarn och ungdomar på det viset, alltså genom infor-mationskampanjer. Det är vi vuxna som har ansvaretför att skydda barnen från de höga ljudnivåerna.Anf. 54 Socialminister ():Fru talman! Jag ska försöka fatta mig mycket kort.Jag tror att jag kan göra det eftersom jag först ochfrämst när det gäller vill säga attvi förmodligen har ungefär samma uppfattning. Jaglovar att undersöka om det finnsmöjlighet att öka informationen. Jag delar uppfatt-ningen att den information som har givits handlatmycket om arrangörerna, kommunerna och alla aktö-rer. Men vad gör vi för att se till att alla vi andra blirbättre informerade? Jag lovar att undersöka detta föratt se vad man kan göra för att förbättra informatio-nen.Jag vill också säga något till . Det är inte bara har motionerat. Även har mo-tionerat såvitt jag förstår. Min uppfattning är att detfinns ett regelverk som är tillräckligt, dvs. genomhälsoskyddslagen och kan kommunernaagera. Men jag är naturligtvis spänd på att se hurriksdagen ställer sig till motionerna och jag skamycket noga ta del av den diskussion som förs i ut-skottet.Anf. 55 ():Fru talman! Får jag bara påminna om en rapportfrån . Det var i detsammanhanget som jag ställde en fråga till socialmi-nistern på öppna frågestunden. I denna rapport var detfråga om sex- och sjuåringar på dagis som drabbats.Då hjälper inte ens någon lag, när det är barnen somså att säga drabbar varandra med detta. Där gällerfrågan hur vi kan bygga bort ljudet, och det är teknis-ka saker som jag inte ska gå in på här.Jag fick i min hand en bok som heter , skriven av professor i och avUlf Schenkmanis. De hade också påTV om tinnitus , så här sker ju saker. Det ärockså riktigt att man i arbetar intensivt meddetta. har skrivit ett vårdprogram.Jag vet inte om socialministern har det. Om inte skajag se till att det kommer med det snaraste. Jag tror attvi kan fortsätta att arbeta tillsammans för att få framinformationen till framför allt de unga så att de förstårför framtiden att de kan bli informerade av sina jäm-nåriga som har drabbats.När jag var ute på i dettasammanhang fick jag veta av den läkare som då un-dersökte mig att nästa patient var en 16-årig pojkesom skulle ha förlorat sin hörselpå ett sådant sätt att inte ens hörapparater skulle hjäl-pa. Han var dömd till dövhet. När man hör sådant blirman ju förtvivlad. Då är man tvungen att försöka allavägar för att informera och förbättra en väldigt tragisksituation.Anf. 56 (mp):Fru talman! Jag ska inte förlänga denna debatt sålänge. Jag ska bara säga att även om inte socialmi-nistern lyssnar när det gäller lagstiftningen så tyckerjag att han skulle lyssna på just de läkare som sysslarmed det här. De har alltså dessa förslag. De säger attdet inte räcker.Sedan vill jag inte brösta mig och säga att det baraär jag som har skrivit en motion. Jag menar att justden här motionen var tvärpolitisk. Det var mångapartier som var med på just den. Sedan är det jumånga andra enskilda motioner. Det här betyder ock-så att det inte är tillräckligt med åtgärder, för dåskulle vi inte ideligen behöva skriva motioner ochinterpellationer i ämnet. Vi måste komma längre såatt hörselskador och tinnitus förhindras.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av tal-mannen att ajournera förhandlingarna till kl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.13 § Svar på interpellation 2000/01:86 omsvenska socialarbetare i KöpenhamnAnf. 57 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig omvilka åtgärder jag avser vidta för att ungdomar ochpsykiskt sjuka från hela landet ska få den hjälp debehöver för att inte hamna i drogberoende och pro-stitution i . Frågan är föranledd av attSocialstyrelsens stöd till kommun till tvåsocialarbetare i upphör . Jagbesvarade en riksdagsfråga i sammaämne, och gav där uttryck för min principiella upp-fattning i frågan. Frågan aktualiserades också nyligeni kammaren i samband med en allmän frågestund.Sverige har haft svenska socialar-betare på plats i för att bistå svenskarsom av skilda skäl hamnat i svårigheter i sambandmed besök där. Verksamheten startade för att hjälpanarkotikamissbrukare som sökt sig till eller blivitkvar i . Också hade på den tidensocialarbetare stationerade där, men har det inte läng-re. Fram finansierades verksamheten viaSocialstyrelsens anslag. Då åtog sig kommun,att med utvecklingsmedel från och iprojektform utveckla verksamheten, bl.a. samarbetetmed den danska . Något ekonomisktstöd till en permanent verksamhet har det aldrig varitfråga om. Utgångspunkt för överenskommelsen mel-lan kommun och var att soci-altjänsten är ett kommunalt ansvar, inte statligt. Denstatliga finansieringen av två socialarbetare i Köpen-hamn har varit ett unikt avsteg från vad som normaltgäller.Malmö kommun har naturligtvis rätt i att det fak-tum att merparten av klienterna inte är hemmahöran-de i gör frågan till en angelägenhet som berörfler kommuner. Problemet med hur svenskar sombehöver hjälp och bistånd under sin vistelse i Köpen-hamn bör därför få en långsiktig lösning i ett utbyggtsamarbete mellan berörda parter.Frågan om hur stödet till svenskar som befinnersig utomlands ska utformas måste dock också ses i ettstörre sammanhang. Problemen är inte begränsade tillKöpenhamn, eller ens till .