prot · GN0980 · 2000-03-15 00:00:00 — ifrågasatte varförman skulle stödja detta.Med tanke på vad harsagt och den majoritet som finns när det gäller det härbetänkandet måste man fråga sig hur många vänster-partister som delar uppfattning. Dethär är ju ingen kritik som handlar om att man är oen-se om vissa metoder och medel. Det är ju en ideolo-gisk och principiell kritik. Det gör att det egentligenär svårt att bedöma var vi har när detgäller dessa frågor . Är man nöjd med deförändringar som föreslås i betänkandet, eller stårman på linje som innebär att man taravstånd från alltihop och därmed, som jag ser det,inte heller kan samarbeta med socialdemokraterna iandra frågor av arbetsmarknadspolitisk karaktär?Det var ju en mycket kraftig kritik som CamillaSköld riktade.Anf. 67 ()replik:Fru talman! Som jag sade har en majoritet ställtsig bakom det här betänkandet. Därvidlag är det ingabekymmer.Det är inte så konstigt att sådana här saker upp-står. Vi befinner oss i ett konstruktivt samarbete därdet handlar om att i många frågor göra bedömningar.Det handlar om att göra bedömningar kortsiktigt ochlångsiktigt. Det handlar om bedömningar av vad somhade hänt om det hade blivit andra majoriteter medett annat innehåll osv. kan man som parti göraolika bedömningar.Det här är en ideologiskt central fråga. Det är intealls märkvärdigt att det finns olika strömningar ipartiet. Jag är inte alls bekymrad över det, eftersompartiet står starkt och enat. Vi klarar av att ha de härdiskussionerna, även om det finns stark kritik och detär laddat.Anf. 68 () replik:Fru talman! Det är ju skillnad mellan att vara kri-tisk och att vara kritisk. Det ena är när man säger attett förslag helt strider mot partiprogrammet. Det and-ra är när man är oense om vissa metoder och medel.Det är den intressanta skillnaden.Kommer att röstamot det här betänkandet, och hur många partikamra-ter kommer att göra det? Det kan vara intressant förkammaren att känna till detta.Anf. 69 ()replik:Fru talman! Eftersom vi sitter i ett samarbete därvi tar ansvar ser vi självklart till att vi vid voteringarfullföljer de överenskommelser som vi har gjort.Personligen kommer jag att avstå vid voteringen ieftermiddag.Anf. 70 CARLINGE WISBERG (v):Fru talman! Jag ska inte spinna vidare på det re-plikskifte som utspann sig mellan ochCamilla , även om jag kanske kan ha en vissförståelse för att Attefall reagerade på en del avspråkbruket.Fru talman! diskuterar man frågan om löne-bildning och fackliga rättigheter. Jag tror att det kanfinnas anledning att göra det utifrån ett lite historisktperspektiv. Det framställs ofta i debatten - oavsettvilket område som debatteras - att det måste ske enförnyelse och att tankesättet måste moderniseras.Utifrån det lanseras sedan en mängd tankegångar somska tolkas som ett nytänkande. En del är också nyatankar. Men väldigt ofta är det gammalt tankegodssom presenteras i en ny förpackning.Då det gäller den konkreta fråga som här skahanteras, dvs. lönebildningen, tycker jag att det ärviktigt att göra en historisk återblick.När de stora samhällsomvandlingarna skedde un-der och industrialiseringen tog fart kundede lönearbetande ganska snabbt konstatera att ensamstod man svag men tillsammans, i ett kollektivt age-rande, fick man kraften att hävda sina intressen. Mankonstaterade att genom ett samfällt och solidarisktagerande ökade möjligheterna att förbättra sin situa-tion. Den insikten kom också att bli fackföreningsrö-relsens drivande tes i dess arbete.Daglönesystemet - eller som det skulle kal-las: ett flexibelt anställningssystem - var på den tidenett mycket vanligt anställningsförhållande på arbets-marknaden. Fattigdom och nära nog livegenskap varandra välbekanta företeelser för den tidens arbetar-klass. Med fackföreningsrörelsens inträde börjadevägen mot ett bättre samhälle för svensk arbetarbe-folkning. Många årtionden av kamp ledde också framtill att arbetarklassens fullt legitima krav på rättighe-ter kom att accepteras.Man konstaterade också att det behövdes en ord-ning på arbetsmarknaden där de s.k. arbetsmarkna-dens parter tillsammans förhandlade fram avtal -kollektivavtal som reglerade umgänget på arbets-marknaden, inklusive lönevillkor. Detta var naturligt-vis ett givande och tagande. Man kan tycka vad manvill om de resultat som det s.k. engång ledde till, men det kom att bilda rättesnöre försvensk arbetsmarknad under ett flertal årtionden.En produkt som kom ut av avtalet kom att bli densolidariska lönepolitiken, som utöver att garantera attalla anställa faktiskt fick sin del av löneutvecklingenockså var ett verksamt medel när det gällde att på-skynda en nödvändig strukturomvandling av landetbort från till ett högt avancerat ochutvecklat industriland.Den solidariska lönepolitiken innebar naturligtvisatt man på en del håll inte tog ut det löneutrymmesom av och till kunde vara möjligt. Men till skillnadfrån dagens spekulationskapitalister använde manofta det utrymmet till investeringar och industriellutveckling, vilket var till gagn för samhället i stort.I takt med de ideologiska förändringar hos arbets-givarna som kom fram och börjanav 70-talet tvingades löntagarna allt oftare ut i s.k.spontana konflikter. Den vi minns mest är förmodli-gen . 70-talets konflikter var intei första hand en fråga om lönevillkor utan mer enfråga om villkoren på arbetsmarknaden och anställ-ningsförhållandena i stort. Dessa konflikter medfördeockså att man i den här kammaren under 70-taletvidtog en mängd lagstiftningsåtgärder som hade tillsyfte att stärka arbetstagarparten på arbetsmarknaden.Man kan faktiskt säga att lagstiftningen hade till syfteatt slå fast att de anställda var kännande människorsom hade ett legitimt krav på att ha någon form avtrygghet i sin tillvaro.80- och 90-talens förändringar känner vi väl till.De innebar att högertänkandet slog igenom på bredfront. Med detta kom också attackerna mot löntagarnaoch de fackliga organisationerna, i första hand LO.Arbetsgivarna började kampanja mot kollektivavtaloch ordnade förhållanden över huvud taget på ar-betsmarknaden. Man ville inte vara med om centralakollektivavtal. Man jobbade konsekvent mot ett sys-tem där löner och andra anställningsvillkor helstskulle göras upp med varje enskild anställd. Dettakunde vi bl.a. höra från moderat håll i förra veckansjämställdhetsdebatt när det gällde frågan om anställ-ningstiden.Man kan säga att arbetsgivarna i stor utsträckninglyckats med sin ambition . Påhejad aven annan facklig organisation gick man under vinterntillsammans ut i ett gemensamt angrepp mot denordning som vi har att ta ställning till där visäger att avtal ska slutas mellan arbetsmarknadensparter, dvs. det gamla klassiska kollektivavtalet.Diskussionen om lönebildning och den debatt somhar drivits mot de kollektiva avtalens roll slutade sombekant med den Öbergska utredningen. Denna varenligt mitt sätt att se, fru talman, faktiskt ett nattensmörker. Genom ett idogt förhandlingsarbete ratades,naturligtvis till högerns stora besvikelse, den Öbergs-ka utredningen. I stället har vi att ta ställning tillett lagförslag som faktiskt stärker kollektivavtaletsroll och som skapar förutsättningar att bedriva ensolidarisk lönepolitik så att även LO:s låglönegrupperoch den offentliga sektorns anställda harmöjlighet att få sin rättmätiga del av löneutveckling-en.Alternativet till det här hade varit en fortsatt åter-gång till ett system som i stora drag var förhärskandevid 1900-talets början men som , fast i annanförpackning, presenteras som något nytt och framåt-syftande.Fru talman! Även om man kan ha en hel del syn-punkter på de motivtexter som finns i betänkandetmenar jag att lagförslagen lägger grunden för kollek-tivavtalen och en solidarisk lönepolitik som förmårleda till en reallöneutveckling för alla grupper i sam-hället, inte bara för dem som i kraft av sin position påarbetsmarknaden klarar att hävda sina intressen. Na-turligtvis är det så, fru talman, att man från högerhåll- det har vi hört - är missnöjd med att vi meddetta också bryter den utveckling som SAF och denpolitiska högern länge drivit och i stället slår vakt omkollektivavtalen och solidariteten på detta område.Med detta, fru talman, instämmer jag i de yrkan-den som redogjort för.Anf. 71 ():Fru talman! Jag vill lägga någonting till protokol-let med anledning av den diskussion som har förts omblockadrätt mot enmans- och familjeföretag.Vi socialdemokrater utgår från att detta är enskyddslag som ger en rättighet till anställda i företa-get. Då är det på sin plats att tala om hur det egentli-gen går till att handlägga ett blockadförfarande gen-temot ett företag. Detta är ingenting som den fackligaorganisationen gör som något slags självändamål. Detär någonting som man gör efter moget övervägandeoch långa diskussioner om huruvida man verkligenska sätta in en blockad. Det är en besvärlig process.Det är en dyr process.I det första skedet tillskriver man företaget ochber att få teckna ett kollektivavtal därför att företagethar anställda. Det kan säkerligen ta innanman får något svar på den skrivelsen från företagaren.Om man inte får något svar går man mot blockad-varslet. Då kopplas en förlikningsman in. Efter dettavarslar man om blockad. Det är ett varsel över sjudagar. Det sker genom en delgivning i ett rekommen-derat brev. Det rekommenderade brevet kan, medförkortad liggetid på posten, kanske ta . Omföretagaren vägrar att lösa ut det kommer det tillbakatill den fackliga organisationen. Blockaden ska ocksåannonseras i minst två lokala dagstidningar till enkostnad av ca 10 000 kr.Fru talman! Det här är helt klart ingenting som defackliga organisationerna gör för att det är någotsjälvändamål. Självklart gör man det för att man skata till vara medlemmarnas intresse i företagen.Den tid det hela tar kan bli uppemot sex-åttaveckor innan man är framme dåblockaden träder i kraft. Med de anställningsformersom den här har antagit kan den anställderedan ha slutat i företaget innan de sex-åtta veckornagått. Då kommer orimligheten i att man inte får lovatt teckna avtalet från den anställde finnsi företaget fram.Om någon liten målarfirma exempelvis, ett fa-miljeföretag, har fått så väldigt mycket att göra behöver anställa någon för att göra ett jobb är detmycket vanligt att man anställer , treveckor eller . Det ger lagen möjlighettill. Men den anställde som kommer till företagetjobbar då utan det skyddsnät som vi tycker att det ärrimligt att ha.Därför vädjar jag till er i kammaren som har upp-fattningen att möjligheten att sätta enmans- och fa-miljeföretag i blockad inte ska få finnas. Den miss-brukas verkligen inte. Jag talar av egen erfarenhet -som ombudsman. Inte har jag underde åren tillsammans med mina kolleger använt det härvapnet annat än efter moget och långt övervägande.Så än en gång, framför allt till miljöpartisterna, fun-dera ett tag till innan ni trycker på knappen!Anf. 72 ():Fru talman! Jag begärde inte ordet för att jag harnågot inlägg i sakfrågan. I inledningen av debattenframfördes att majoriteten i arbetsmarknadsutskottethade förvägrat oppositionen anordnandet av en hea-ring.Jag vänder mig på det bestämdaste emot sådanaanspelningar. Är det någon fråga som vi har diskute-rat och debatterat i utskottet är det faktiskt frågan omlönebildningen. Vi skriver också i vårt betänkande atthär har anordnats ett antal hearingar.Stefan Attefall hade rätt i att den första hearingen,som gällde Öbergs utredning, hölls förra mandatperi-oden. Men anordnade en av våramyndigheter, som är underställd arbetsmarknadsut-skottet och , nämligenArbetslivsfonden, tre stycken olika seminarier, helatiden på temat lönebildning. Det skedde inför attpropositionen skulle läggas fram.I de här seminarierna medverkade samtliga berör-da organisationer på arbetsmarknaden. Här medver-kade rättsvetare och ekonomer. I panelerna i de de-batter som fördes förekom också gamla erfarna med-lare som lade fram sin syn på detta.Jag tycker nästan att det är lite skamligt när manfrån oppositionens sida säger att vi sätter oss på de-mokratin. Alla hade möjlighet att gå på de här semi-narierna. Hela arbetsmarknadsutskottet, samtligaledamöter och suppleanter, var inbjudna till dessaseminarier. Det är ju upp till var och en om man intevill gå och lyssna och hur mycket man vill bilda sig ide olika frågorna innan de ska behandlas i riksdagen.Hade oppositionen däremot begärt att man skulleha en utfrågning av våra egna myndigheter, hade mankunnat få det. Men det gjorde man inte. Det är nämli-gen minoritetsbeslut som gäller när man hanterarsådana frågor i utskottet.Det är därför jag vill ha detta till protokollet. Jagvill inte framstå som en ordförande som sätter sig pådemokratin när det gäller utskottshanteringen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §. )9 § Skärpt vapenlagstiftningFöredrogsjustitieutskottets betänkande 1999/2000:JuU9Skärpt vapenlagstiftning (prop. 1999/2000:27).Anf. 73 ():Fru talman! ska vi behandla justitieutskottetsbetänkande JuU9, Skärpt vapenlagstiftning.Regeringen tillsatte en särskild utreda-re med uppdrag att göra en genomgripande översynav vapenlagstiftningen med inriktning på att förebyg-ga våldsbrott. har det lagtsfram ett par delbetänkanden.Rent allmänt anser vi moderater att även om syftetmed de föreslagna skärpningarna av vapenlagen ochknivförbudslagen är vällovligt är förslagen i vissaavseenden för långtgående. De föreslagna ändringar-na innebär enligt vår uppfattning en alltför restriktivsyn på innehav av vapen för fullständigt legitima skälsom jakt och tävlingsskytte.Det har även inkommit åtskilliga skrivelser frånolika jaktförbund samt från enskilda jägare. Och jaghar all förståelse för om en del jägare anser att detökade vapenvåldet i samhället är en utveckling somslår tillbaka på legala vapeninnehavare på ett orättvistsätt.Vapen som används vid brott tillhör oftast den il-legala marknaden, och vi moderater anser att det ärrimligt att ytterligare intensifiera ansträngningarna föratt motverka exempelvis vapensmugglingen.När det gäller vapengarderoben föreslås det attden i princip ska behållas oförändrad. Utgångspunk-ten ska således fortfarande vara att den som avlagtjägarexamen ska anses ha behov av totalt högst sexskjutvapen. Trots detta föreslås att tillstånd att innehafler vapen än fyra ska föregås av någon mer ingåendeprövning än den som sker i dag.Det här är en ren smygminskning, som vi mode-rater inte alls kan ställa oss bakom. Det finns en heldel jägare som är i behov av sex jaktvapen. Artrike-domen bland viltet är stor, och en ansvarsfull viltvår-dare måste använda sig av olika vapen för olika slagsvilt.Ett avsnitt i betänkandet handlar om tidsbegränsa-de vapentillstånd. Det är vår bestämda uppfattning attbestämmelserna om tidsbegränsade tillstånd utformaspå ett sådant sätt att ett tillstånd för innehav av vapenför tävlingsskytte inte automatiskt dras in när inneha-varen upphör att aktivt tävla och träna med sitt vapen.Det kan faktiskt vara så att man återigenvill ta upp och utöva sin sport emellanåt. I sådanasituationer är det inte rimligt att hon eller han ska fåsitt vapen indraget.I dag kommer majoritet dessutom attfatta beslut om att skjutvapen som prydnadsföremåloch med särskilt affektionsvärde ska göras obrukbaraom det inte finns särskilda skäl för att vapnet ska fåbehållas i brukbart skick. Vi moderater vill framföraatt görs dessa vapen varaktigt obrukbara innebär deten betydande kapitalförstöring. Vi anser också attdessa vapen utgör en mycket stor och viktig del ikulturarvet. Mot denna bakgrund kan inte vi ställa ossbakom ett sådant beslut.Ett mer känsligt område är huruvida anmälnings-skyldighet bör finnas då det gäller psykiskt sjukamänniskor. Regeringens förslag om en lagändringligger i linje med tidigare förslag från oss i Moderatasamlingspartiet. Vi anser att det är av yttersta vikt attpersoner som lider av allvarliga psykiska störningarinte tillåts att inneha vapen. Det är därför bra att ut-vidga anmälningsskyldigheten att även gälla denöppna psykiatriska vården. Vi vill dock gå ett steglängre genom att anmälan bör även kunna göras i defall patienten för tillfället saknar tillstånd att innehavapen. Jag vill understryka att anmälan bör göras, ochdet handlar naturligtvis om läkarens bedömning. Jaghar nämligen stor tilltro till läkarna och att bedöm-ningen sker mycket omsorgsfullt, men i förebyggandesyfte är det av stor vikt att den möjligheten ges tillläkarna.När det gäller vapenhandlartillstånd har det i tidi-gare beslut gjorts skärpningar av vapenlagen sominneburit att vapenhandlare som omsätter färre än 20vapen inte ges tillstånd till vapenhandel.Regeringen understryker i detta förslag att handelmed skjutvapen bör vara förbehållen vapenhandlarevars verksamhet i första hand är inriktad på handelmed skjutvapen.Jag vill här påminna om att en redan tidigareskärpning av vapenlagen i några fall har drabbat per-soner som behöver sitt tillstånd att handla med vapensom en förutsättning för sin huvudsakliga verksam-het. Ett sådant exempel är tillverkare av högteknolo-gisk ammunition. Vapensmeder kan också drabbas.Vår uppfattning är att bestämmelserna om vapen-handlartillstånd kommer att drabba seriösa näringsid-kare som kan få tillstånden indragna. Det är inte rim-ligt!Fru talman! Jag vill ta upp frågan om knivför-budslagen. Det är i många fall otillfredsställande attpolisen inte kan ingripa om en kniv finns i ett fordoneftersom fordonet inte anses vara allmän plats. Jaghar all förståelse för att regeringen vill införa enskärpning. Jag vet att polisen står ganska maktlöseftersom ett visst klientel - om man får uttrycka sigså i kammaren - är medvetna om att knivar i bil inteomfattas av begreppet allmän plats. Om förslaget omförbud av kniv i fordon går igenom drabbas andraskötsamma samhällsmedborgare som har en kniv i sinbil i andra syften. Därför anser vi moderater att detvore rimligt att en bilförare kan få förvara sitt verktygi bagageutrymmet i sitt fordon.Fru talman! Jag ställer mig naturligtvis bakomsamtliga våra moderata reservationer men ber att fåyrka bifall till reservation 2 vad gäller vapengardero-ben.Anf. 74 ():Fru talman! Som vi hörde inledningsvis gäller de-batten regeringens proposition om en skärptvapenlagstiftning. Detta förslag har sin grund i 1995års vapenutredning, som lär har tillkommit som enföljd av de s.k. Stureplansmorden . Om jagminns rätt begicks dessa mord med insmuggladeillegala vapen. Denna vapenutredning utmynnadesedan i dels delbetänkandet Förbud mot vapen påallmän plats , dels slutbetänkandet Ensamlad vapenlagstiftning m.m. från 1998.Syftet med förslaget om skärpt vapenlagstiftningär gott, nämligen att motverka att skjutvapen kommertill användning vid våldsbrott eller på annat sätt miss-brukas. Även om vi kristdemokrater till stora delarstår bakom utskottets betänkande, är vi inte överdri-vet optimistiska över den reducerande effekt påvåldsbrottsligheten som regeringens förslag avsesmedföra, eftersom vapenlagen, om den skärps aldrigså mycket, respekteras bara av de legala vapenägarnaoch påverkar inte de illegala vapen, vilka som regel ärinblandade i de våldsbrott som den nya skärpningenvill motverka.Fru talman! Detta tycks även regeringen varamedveten om. På s. 27 i propositionen sägs det näm-ligen att "även om det händer att vapen som innehaslegalt används i brottsliga sammanhang, är det enligtregeringens bedömning främst de illegala vapnen somutgör en särskild fara för vårt samhälle". Vidare heterdet på s. 29 att "genom en generell minskning avantalet legala skjutvapen åstadkomma en annat änmarginell minskning av våldsbrottsligheten skullesannolikt vara mycket svårt".Fru talman! Mot bakgrund av regeringens uppen-bara klarsyn på den punkten är det förvånande inte - om uttrycket tillåts - skjutit in sig på denillegala vapenhanteringen och lagt krutet där eftersomdet är där nämnda brottslighet frodas. Vi beklagar attregeringens förslag med sitt vällovliga syfte främstberör dem som hanterar sina vapen legalt medan ingetövergripande förslag med inriktning på internationelltsamarbete och ökade resurser för polis och tull pre-senteras för att motverka den ökande illegala vapen-hanteringen, vilket är en förutsättning för att kommatill rätta med de allvarliga problem som regeringensproposition behandlar.Enligt vårt förmenande är det angeläget att etthelhetsgrepp tas vid bekämpningen av illegala skjut-vapen. Det är visserligen bra att Rikspolisstyrelsentillsammans med säpo försöker att kartlägga denillegala vapenhandeln ur ett nationellt och ett interna-tionellt perspektiv. Men det räcker inte. Det räckerheller inte, som det står i betänkandet, att regeringenavser att verka för att det internationella arbetet påvapenområdet fortsätter med oförminskad styrka -hur stor den styrkan nu är. Det är högst nödvändigt attdet arbetet intensifieras. Verkligheten visar på det.Den 7 mars fanns i tidningen en artikelmed rubriken . Iartikeln uttalar sig en namngiven polisinspektör, ochhan säger att illegala vapen oftast är vapen somsmugglats in i landet. "Däremot är det relativt fåstölder . Stölderna minskar, medan den illegalavapenhandeln ökar." Det finns inga exakta siffror påhur många illegala vapen som finns i omlopp i Sveri-ge. Polisen har dock märkt en skillnad på typen avvapen. Utvecklingen har gått från avsågade hagelbös-sor till modernare typer av automatvapen, vilka blirmer och mer vanliga.De flesta illegala vapnen anses komma från öst-staterna. Enligt den intervjuade polisinspektören ärproblemet att det lönar sig att använda vapeneftersom det som regel i praktiken inte kostar enkrona eller en sekund. Vanligtvis har även andra brottbegåtts, och då bakas vapenbrottet in i straffet. Ille-gala vapen påträffas ofta i samband med brott eller atten känd brottsling kontrolleras. Ett aktivt letande eftervapen finns det ingen möjlighet att göra, enligt po-lisinspektören.Fru talman! Med förslagskulle detta däremot bli möjligt. Vårt förslag går bl.a.ut på att polisen måste ges mer resurser för att tillgo-dose att det finns civilanställd personal i tillräckligomfattning så att polisens kompetens kan tas till varaute på fältet, t.ex. för att spåra illegala vapen. När nuvapenstölderna minskar och smuggling av illegalavapen ökar är det, som föreslår,angeläget att det internationella arbetet på vapenom-rådet utvidgas för att hindra utvecklingen av deninternationella brottsligheten. Av vikt är också atttullen får tillgång till adekvat utrustning och utbild-ning på området.Som jag nämnde tidigare är vi kristdemokraterpositiva till en hel del i lagförslaget. är ettrelativt vapentätt land. 750 000 personer som hartillstånd enligt vapenlagen att inneha skjutvapen ägertillsammans två miljoner vapen.När strävan är att motverka att skjutvapen kom-mer till användning vid våldsbrott eller på annat sättmissbrukas är det ett ofrånkomligt faktum att alladessa existerande vapen innebär en hög riskpotential,varför vi finner det principiellt riktigt att försökanedbringa denna. Där finner vi regeringens förslagvara ett litet steg i den riktningen.Fru talman! Vi delar dock ej utskottsmajoritetensuppfattning när det gäller den s.k. vapengarderoben.Om en jägare behöver fler än fyra jaktvapen föreslårregeringen att en mer ingående prövning ska göras.Vår svenska faunas artrikedom medför att en seriösjägare och viltvårdare måste använda sig av fleraolika vapen för olika sorters vilt och kan då ha behovav tillgång till sex jaktvapen. Det är givetvis prövningav tillstånd för det första vapnet som är viktig. Vi villha kvar nuvarande ordning med särskild prövningfr.o.m. ett sjunde vapen.Regeringen menar i propositionen att det finnsskäl att vara mera restriktiv när det gäller, som manuttrycker det, särskilt farliga vapen och man avser dåvapen ämnade för målskytte - en något underlig in-ställning. I orätta händer är naturligtvis alla vapen,som det uttrycks, särskilt farliga.Fru talman! Vi kristdemokrater står förstås bakomde reservationer där vi finns med, men för att månaom tiden nöjer jag mig med att yrka bifall till reser-vation nr 15.Anf. 75 ():Fru talman!