prot · GO0935 · 2000-11-28 00:00:00 — Jag vill ha svar på frågan: Vilka rap-porter har kommit från sedan den somgavs ut 97, som handlade om intensivvård av nyföd-da, som har penetrerat det här området? Såvitt jag vetfinns det inte någon.Jag vill också ha svar på frågan: Vad har sagts iregeringens regleringsbrev till angå-ende det här området, som ju har varit och är väldigtdebatterat?Det är möjligt att det finns en, som socialminis-tern uttrycker det, oreflekterad rädsla för förändringhos många blivande föräldrar. Det är ju inte så kons-tigt, eftersom man kanske tycker att det är jobbigareatt åka än att åka till ett BB, särskilteftersom vägarna ofta är avstängda imånga Norrlandskommuner.Jag vill alltså ha svar på frågan om vad Socialsty-relsen har gjort för att följa upp kvaliteten i förloss-ningsvården då strukturföränd-ringarna har varit så stora. Vilka uppdrag har rege-ringen gett till för att följa upp kvali-teten i förlossningsvården ?Jag är inte själv en människa som är känd för attha en oreflekterad rädsla för förändringar utan jag ären som faktiskt driver på både i tidigare arbete ilandstingsstyrelsen i , där jag satt somersättare , och på mångaandra håll. Jag tycker mycket väl att det finns ettutrymme för stora förändringar inom vården. Och vihar ju faktiskt också en politisk överenskommelsejust om detta som bara är gammal mellanjust Socialdemokraterna, och någraövriga mittenpartier. Men jag tycker att det är mycketviktigt att det uppföljningsansvar som Socialstyrelsenhar och det övervakande ansvar som regeringen harföljs upp särskilt på det här området.Sedan tycker jag faktiskt att det är lite ledsamt närjag läser i socialministerns svar på min fråga omförlossningsvården. Angående den här diskussionenstår det att man kan komma i konflikt med patienter-nas krav på bekvämlighet.Jag tycker att det är ett ganska tråkigt sätt att be-teckna den oro som många blivande mammor ochpappor känner. Pappor har lika stor rädsla i de härsammanhangen som mammorna har. Det handlar justom detta fenomen med nedlagda förlossningsavdel-ningar, mycket långa resvägar, ett ökande antal in-fektioner, mycket på sjukhuset - 24 tim-mar - och att man inte får någon hjälp med amningenoch det som hör ihop med detta och som hör ihopmed en bra start i livet.Jag tycker avslutningsvis att det här är viktigt. Dethandlar inte om patienternas krav på bekvämlighet,utan det handlar om att den känsla som man har infören förlossning till stor del avgör hur denna förloss-ning ska gå till. Den stabilitet och trygghet som enmamma känner inför en förlossning avgör mångagånger hur mycket mediciner som behöver användas,hur förlossningen tar och därmed också denfysiska hälsan för de barn som är på väg. Därför ärdessa frågor mycket viktiga, och uppföljningen ärmycket viktig.Jag vill ha svar på frågan om vad Socialstyrelsenhar gjort. Vad har regeringen gjort? Det handlar inteom bekvämlighetskrav utan om något mycket allvar-ligare.Anf. 34 Socialminister ():Fru talman! Regeringens regleringsbrev är offent-liga handlingar, så det är väl upp till att tareda på vad som står i dem. Det är fullt möjligt att beatt få dessa - det ska redovisas.Det har inte funnits någon anledning attifrågasätta förlossningsvården i och den ut-veckling som har skett . All deninformation som finns tillgänglig pekar på en fortsattutveckling mot en säker förlossningsvård. Det är litebesvärligt att vi då ska diskutera det som om vi stårinför jättestora hot när det gäller människors trygghetinför en förlossning. Det är inte sant.De diskussioner som förs om förändringar avförlossningsvården förs just mot bakgrund av att manska kunna garantera säkerhet med de befintliga resur-serna. Jag är alldeles övertygad om att de landstingsom för sådana diskussioner prövar den här fråganmycket noggrant med utgångspunkt i patientsäkerhetoch kvalitet i vården. Jag kan inte tänka mig att någotenda landsting bestämmer sig för att lägga ned enBB-avdelning och med berått mod ta ökade risker förkvaliteten och säkerheten.Det är en ganska viktig princip att den diskussio-nen ska föras i landstingen. Det är de som ska avgöraden frågan. Den diskussionen ska föras där, och jagbör inte ha, och har heller inga, synpunkter på hur defördelar sina resurser.Det finns ingenting som pekar på att vi skulle hafått en utveckling som på allvar skulle oroa oss närdet gäller förlossningsvården. All statistik pekar på attvi håller en mycket hög kvalitet, även om vi har ge-nomfört stora organisatoriska förändringar. Vi haralltså inte känt någon anledning att ge Socialstyrelseni särskilt uppdrag att följa den här frågan, eftersom viinte har haft någon information som pekar på att vistår inför försämringar.Man får, , trots allt skilja på vad som ären debatt grundad i någon sorts allmän rädsla införförändring och vad som är en seriös diskussion omkvaliteten i sjukvården. Det finns ingen anledning tilloro på den punkten.Anf. 35 ():Fru talman! Vi är överens om att landstingen haransvaret för sjukvården. Men ansvaret för övervak-ning av kvalitet har , och det är rege-ringen som ansvarar för hur arbetar.Detta styr man genom regleringsbreven.Jag tycker att detta är allvarligt, just mot bakgrundav hur viktigt det är att människor känner trygghet idetta förhållande och de diskussioner som förs runt-om i landet om hur en nedläggning av en BB-avdelning slår.I dag står vi inför den situationen att vid ett BBsom lagts ned i är en del av den verksam-het som hörde ihop med förlossningsavdelningen nutillbaka på det sjukhuset. Man fann att det ändå varbättre att göra så - inte med alltihop men med delarav det.I en situation när människor diskuterar detta väl-digt mycket tycker jag att det är synd att regeringen iregleringsbreven inte har valt att påpeka att det ärviktigt att kontrollera förlossningsvården i just denhär situationen med starka strukturförändringar på dethär området. Jag tycker också att det är synd att Soci-alstyrelsen inte har något särskilt material om det här,just därför att människor funderar väldigt mycketöver detta. Det här handlar om den kanske störstahändelsen i människors liv, och det är otroligt viktigtatt det går bra och att man känner trygghet inför detta.Jag beklagar att regeringen inte har gett Socialsty-relsen det här uppdraget. Men det kommer ju flertillfällen att utfärda regleringsbrev.Anf. 36 Socialminister ():Fru talman! Vad jag svarade på var frå-ga om ett särskilt beslut och ett särskilt uppdrag tillSocialstyrelsen. Det har inte skett. harnu ett allmänt uppdrag att följa kvaliteten i sjukvår-den, och jag är alldeles övertygad om att Socialstyrel-sen också följer utvecklingen när det gäller förloss-ningsvården.Det är inte så att vi saknar kunskap om vad somhänder allmänt i svensk sjukvård. Jag har fullt förtro-ende för att följer utvecklingen ocksåpå det här området.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2000/01:77 om tele-fonjour för människor i krisAnf. 37 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig för detförsta vilka åtgärder regeringen ämnar vidta för attmotverka att företag liknande Stöd i nöd AB uppstår,för det andra vad regeringen avser att ta för initiativför att få till stånd en nationell hjälptelefon finansie-rad av offentliga medel.Jag har genom kontakter med några av de intres-seorganisationer som står bakom projektet med entelefonjour för människor i kris fått information omatt de möter ett ökat tryck på förbundens egna telefo-ner och att dessa telefonsamtal är från människor sombehöver tala med någon om sin situation eller få hjälpatt hitta rätt i samhällssystemet. Genom att belast-ningen har ökat på de telefonjourer som finns i daghar tillgängligheten till dessa minskat.Ett sätt att öka stödet till psykiskt funktionshind-rade har varit att permanenta den lyckade försöks-verksamheten med personliga ombud. Syftet med denverksamheten är att tillsammans med den enskildeidentifiera och formulera dennes behov av vård, stödoch service samt att bistå den enskilde i kontakternamed olika myndigheter. Men den verksamheten kaninte ge stöd till alla. Jag förstår att en telefonjour kanfylla en viktig funktion för andra som behöver hjälp.Den organisation och uppläggning av telefon-joursverksamheten som RSMH och övriga organisa-tioner har presenterat verkar tilltalande. Jag har för-stått att det finns ett stort intresse även hos såvälLandstingsförbundet och Svenska Kommunförbundetsom för en telefonjour som denRSMH m.fl. avser att starta.Jag anser liksom att utsatta männi-skor inte får göras beroende av kommersiella lös-ningar för att få stöd. Intresseföreningarna för perso-ner med psykiska funktionshinder har med hjälp avmedel ur Allmänna arvsfonden kartlagt hur en tele-fonjoursverksamhet skulle kunna fungera. Jag ärinformerad om att det nu pågår en dialog mellanföreningarna och Arvsfondsdelegationen, som tarsikte på att hitta former för hur den praktiska verk-samheten ska kunna starta.Anf. 38 ():Fru talman! Jag ber att få tacka socialministern försvaret, som jag tycker är skrivet i en mycket positivanda. Jag vill gärna kommentera svaret och förhopp-ningsvis få det ytterligare belyst.Först vill jag säga några ord om bakgrunden till deproblem jag sökt beskriva i interpellationen.Rapporter från öppen psykiatri, frivilligorganisa-tioner, patientorganisationer och kyrkliga organisa-tioner talar alla samstämmigt om den ökande mängdmänniskor som söker kontakt och efterfrågar stöd ochtid för att lyssna på deras eller anhörigas djupgåendepsykiska nöd. De som tar kontakt för egen del är oftayngre människor. De olika samhälleliga och frivilligainstanserna har också det gemensamt att de har svårtatt räcka till för att hinna med alla som hör av sig. Dethär anser jag är djupt otillfredsställande.Att fler människor drabbas värre av olika formerav psykisk ofärd efter 90-talets hårdare sociala ochekonomiska villkor är knappast en tillfällighet. Om vimenar allvar med att laga revorna i välfärden måstedet i allra högsta grad gälla också insatserna för demånga som upplever psykisk nöd och kris. Det krävsökade ansträngningar för att kunna möta det växandebehovet av kompetenta stödinsatser.Det är i det här ljuset som jag tycker att planernapå startandet av en nationell telefonkrislinje från åttapatientföreningar, intresseorganisationer och anhörig-föreningar ska ses. När dessa föreningar går sammanoch projekterar fram ett förslag för en rikstäckandenationell hjälplinje känns det utomordentligt seriöstoch som ett välbehövligt komplement till samhälletsinsatser från t.ex. öppen psykiatri och socialtjänst,med vilka den nationella hjälplinjen ska ha ett närasamarbete. Till verksamheten ska också knytas ettvetenskapligt råd.De åtta organisationerna efterfrågar ett kontinuer-ligt statligt stöd. Jag uttolkar socialministerns svarsom att han i grunden är positiv till tankarna på ennationell hjälplinje i enlighet med föreliggande för-slag. Är det rätt uttolkat att socialministern följer denhär frågan i syfte att försöka medverka till en perma-nent lösning i linje med förslaget?När det gäller frågan om Stöd i nöd AB har dettaföretag nu startat sin verksamhet med att erbjudasamtal för för människor i kris.Jag vill fråga socialministern om hans syn på ocheventuella tankar om åtgärder med anledning av denhär verksamheten. Jag är tacksam för en förtydligan-de kommentar också på det här området från social-ministern.Anf. 39 ():Fru talman! Jag är väldigt glad att den här frågan. Detta är mycket angeläget, ochdet är skönt att man kan "koppla på" när man intehunnit med att börja själv.Det är bråttom med detta. Jag läste att kvar av det projekt som pågår.Att frivilligjourerna har fått ta emot så mycketmer samtal på beror bl.a. på attbekymren har blivit värre och fler samt att tillgäng-ligheten till psykiatrin har minskat.Nu kan det ena inte ersätta det andra. Ringer manoch mår väldigt dåligt och är i mycket stor nöd är detviktigt att man kan bli hänvisad till exempelvis psyki-atrisk klinik.Socialministern har alldeles i samband medBB-diskussionen sagt att vi har en bra vård inomlandstinget, även om jag tycker att det behövs merutöver det som finns. En jourtelefon kan vara enmycket bra förebyggande metod. Man kan kommafram tidigt, och man vet att det finns någonstans attringa. Med ett sådant statligt stöd skulle vi kunnahjälpa regeringen och staten att spara mycket pengar.Det är ganska konstigt att det ska vara så svårt attaktivt satsa . Gör man inte det får man rycka utmed brandspruta senare, och då kostar det mycketmer. Jag instämmer med att det är enpositiv anda i svaret, även om det är lite svårt attutläsa huruvida statsrådet vill försäkra om ett statligtstöd. Det ska bli roligt att få höra svaret.Anf. 40 Socialminister ():Fru talman! Låt mig börja där sluta-de, nämligen Stöd i nöd AB.Jag tror inte att någon har en föreställning om attvi ska hitta en väg att förbjuda företag som satsar påden typen av telefonjour. Däremot tror jag att RolfOlsson och jag har samma hållning till den, nämligenatt det finns en sorts cynism i att man ber människorsom befinner sig i en allvarlig nödsituation att ringaoch sedan betala mycket höga telefonräkningar.Verksamheten ska finansieras just med hjälp av tele-fonräkningarna.Det finns bara ett sätt att försäkra sig om att intenågon som behöver hjälp men faktiskt inte har råd attbetala för de dyra telefonräkningarna inte vänder sigtill den typen av företag, nämligen att det finns alter-nativ som arbetar efter andra principer.Det finns en rad olika organisationer som på fri-villig basis - en del med samhällets stöd - har jour-telefoner. Det är , länkföreningar, handikappor-ganisationer, mansjourer och kvinnojourer.Organisationen , tillsammans med andraorganisationer som ingick i projektet, fick stöd frånAllmänna arvsfonden för att utveckla ett projekt fören jourtelefon. Man har utvärderat sin egen för-söksverksamhet och kommit fram till en modell sominnebär att sju eller åtta organisationer samverkarkring en jourtelefon. Den ska ha en nationell organi-sation med lokala nätverk. Tanken är helt enkelt atthela systemet ska omfatta 16 heltidsanställda som skasvara i jourtelefonerna.Jag kan inte ge besked om huruvida det finnsmöjligheter till en långsiktig finansiering av detta.Däremot vet jag att RSMH och de andra organisatio-nerna har sökt stöd från Arvsfonden för att kunnapröva systemet och se om det fungerar. KommerArvsfonden med ett förslag i den riktningen ska jagse till att vi fattar ett sådant beslut. Det viktigaste nuär att få möjlighet att pröva organisationen och attverksamheten kommer i gång. Sedan kan vi ta ställ-ning till i vilken mån vi från statens sida ska ställaupp med ett permanent stöd. Jag är ganska optimis-tisk om att verksamheten ska komma i gång.Anf. 41 ():Fru talman! Än en gång tackar jag för den positivainställningen. Vi från kommer att medstort intresse följa frågan, det fortsatta ödet för dennationella hjälplinjen i enlighet med förslaget från denumera åtta frivilligorganisationerna. Vår förhopp-ning är att vi tillsammans ska verka för att hitta enpermanent lösning så att projekttankarna förverkligas.Det är alldeles utomordentligt om vi får se en lösningförsta året med stöd av Arvsfonden. Vi är säkertöverens om att det är ställt utom allt tvivel att verk-samheten är utomordentligt angelägen. Just det härprojektet är unikt såtillvida att det är brett och rik-stäckande.Socialministern var inne på den andra delen avfrågan om den kommersiella verksamheten som harstartat. Jag är ense med socialministern om att detknappast är realistiskt eller framkomligt med att ut-färda förbud för företag att bedriva en sådan verk-samhet. Men precis som socialministern var inne påär det principiellt oerhört tveksamt med affärsintres-sen i de sammanhangen. Det finns en del etiska pro-blem som kan vara svåra. Det är stötande att görapengar på den typen av verksamhet.Det handlar om så stora summor, att det för män-niskor kan innebära att till de psykosociala problemenläggs ekonomiska problem. En timmes samtal för enmänniska i kris är inget märkvärdigt alls. Vederbö-rande hittar någon som lyssnar, och då är kanske intebetalningen det som vederbörande tänker på i förstahand. Jag tror inte heller att ett enda samtal räckerutan att det blir fler samtal.Jag har i min interpellation valt att lyfta fram detvå vitt skilda verksamheterna, Stöd i nöd AB re-spektive frivilligorganisationernas nationella hjälp-linje, som två möjliga utvecklingsvägar. Det är enkommersiell väg där jag hyser stora farhågor för attmänniskor kan fara ytterligare illa, eller en utvecklingdär samhället och frivilligorganisationer samverkarför att möta krisdrabbade människor med högstamöjliga kompetens och utan vinstintresse.Jag ser öppningar i det som socialministern säger.Jag vill ändå fråga en gång till om socialministerntillsammans med andra intressenter och partier kanfortsätta diskussionen om en mer permanent lösning.Anf. 42 ():Fru talman! Jag förstår kanske att socialministerninte kan stå här och säga att han lovar att ge pengartill detta . Men socialministern kansäga att han ska verka för att det ska bli någontinglångsiktigt.Jag vet inte om socialministern tycker om att bliciterad, men jag skulle vilja citera något som varriktigt och bra: Det finns bara ett sätt att komma åtden kommersiella otrevligheten, nämligen att detfinns bra alternativ. Vi i kommer ocksåatt följa frågan och med stort intresse bevaka hur detkommer att gå.Anf. 43 Socialminister ():Fru talman! Jag ska upprepa det besked som jaghar lämnat, nämligen att jag vet om att det förs endiskussion mellan RSMH, de övriga sju organisatio-nerna och Arvsfonden för att hitta ett sätt att komma igång med en försöksverksamhet för att pröva den nyaorganisationen. Om Arvsfonden kommer med ettsådant förslag kommer jag att bifalla det.Det kan leda till att man kommer i gång medverksamheten under något eller framöver. Dåfår vi en chans att ta ställning till det långsiktiga. Detär jag inte beredd att utlova här och . Det viktigasteär att verksamheten kan starta i början av nästa år.Anf. 44 ():Fru talman! Jag är mycket positiv till socialmi-nisterns uttalanden här . De ligger väl i linje medinterpellationens frågor och de saker jag vill ha be-lysta.Förslaget till nationell hjälplinje från åtta organi-sationer, med rikstäckning, professionell uppläggningoch ett vetenskapligt råd nära anknutet, är enligt minmening ett utomordentligt gott komplement till sam-hällets övriga utbud och beredskap att möta männi-skor i kris.Vi har talat om att vi behöver stärkapsykiatrin. Vi måste stärka samhällets beredskap attmöta människor i kris. Då är besluten om vårdmiljar-derna som vi ska fatta här ett viktigt första steg. Jagvill gärna öppna för att säga att det behöver tas flersteg.Därutöver behövs alltid frivilligorganisationer ochpatientorganisationer med kunskaper, engagemangoch goda idéer i ett bra samarbete med reguljära vård-och behandlingsinsatser. Det är ett alldeles osedvan-ligt bra exempel vi ser i det här fallet.Jag vill avsluta med att jag tar med mig en upp-fattning om en tydlig beredvillighet från socialminis-terns sida att följa utvecklingen och en medverkan tillatt frågan om den nationella hjälplinjen får en bra ochlångsiktig lösning. Det finns ett sådant intresse. Vi iVänsterpartiet vill gärna medverka till att hitta ensådan lösning. Jag tackar socialministern än en gång.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 2000/01:82 om äldreoch neuropsykiatriAnf. 45 Socialminister ():Fru talman! har frågat migom jag avser att medverka till att tillgodose behovetav specialitetsförteckning inom området geropsyki-atri/psykogeriatrik. Hon har också frågat mig omvilka åtgärder jag avser vidta för att tillgodose beho-vet av ett allmänt accepterat nationellt beskrivnings-system för psykiatrin.Psykiska problem hos den äldre delen av befolk-ningen har i stor utsträckning varit ett dolt vårdbehov.Äldres psykiska ohälsa är ofta odiagnosticerad ochdärmed också obehandlad. Genom att äldre personerssymtombilder skiljer sig från yngres behövs särskildkunskap för att uppmärksamma denna grupps pro-blem. Behovet av samverkan mellan olika vårdgivareär stor då sjukdomsbilden kan vara komplex.Vård och omsorg av äldre är ett område som rege-ringen prioriterar i den nationella handlingsplanen förutveckling av hälso- och sjukvården. Arbete kommeratt göras inom landstingen för att i större utsträckningidentifiera äldre med psykiatriska vårdbehov ocherbjuda dem adekvat behandling.När det gäller specialistförteckningen för läkareavser regeringen att ge i uppdrag attgöra en översyn av denna. Jag vill avvakta resultatetav översynen innan jag tar ställning till behovet av attinföra nya specialiteter i förteckningen.Att mäta prestationer i den psykiatriska vårdenmöter helt andra problem än att mäta prestationerinom den somatiska vården. Prestationer inom densomatiska vården är lättare att avgränsa såväl ochrum som till sitt innehåll. Inom psykiatrin finns störresvårigheter med att ställa diagnoser än inom densomatiska vården. Personer som vårdas inom psykiat-rin är i behov av livslånga insatser somkräver samverkan mellan olika huvudmän, somlandstingen, kommunerna och försäkringskassorna.En persons behov av vård och omsorg kan varierastort över tiden. Även om de psykiatriska sjuk-vårdsinsatserna håller god kvalitet kan resultatet avvården påverkas negativt om stödet från exempelvissocialtjänsten brister.Enligt uppgifter som jag har inhämtat från Social-styrelsen har inget av de många försök somgjorts för att mäta prestationer inom psykiatrin visatsig vara användbara i praktiken. Landstingsförbundethåller emellertid på att tillsammans med en arbets-grupp bestående av experter, där bl.a. Västra Göta-land finns representerat, ta fram ett system för attberäkna kostnaden per patient inom psykiatrin. Ibegreppet kostnad per patient ingår variabler somvårdens resultat och patientens nytta av vården.Arbetet är en del i ett större projekt i regi, det s.k. , som betyderkostnad per patient, och som har till syfte att förbättramöjligheterna till jämförelser och analys av hälso-och sjukvårdens kostnader i stort. Projektet planerasatt pågå fram till slutet av 2001.Om det pågående arbetet med ett utvärderings-system för psykiatrin kan komma att bli användbartpå nationell basis kan visa sig först efter en noggrannuppföljning och utvärdering av systemets effektivitet.Regeringen kommer därför inte att verka förett allmänt accepterat nationellt beskrivningssystemför psykiatrin.Anf. 46 ():Fru talman! Jag vill tacka ministern för svaret påinterpellationen. Jag noterar med tillfredsställelse attregeringen kommer att ge i uppdragatt se över specialistförteckningen för läkare. Därmedhar jag fått ett positivt svar på den första frågan. I denav regeringen fastställda specialitetsförteckningenfinns nämligen inte specialiteten geropsykiatrieller psykogeriatrik med.När det gäller den andra frågan om att skapa ettnationellt beskrivningssystem för psykiatrin är svaretmera vacklande. Det finns ett stort behov av ett all-mänt accepterat nationellt beskrivningssystem förpsykiatrin. Det psykiatriska verksamhetsområdetomfattar ett större fält än vad som utgörs av den spe-cialiserade psykiatrins uppgifter. Jag har förståelseför att regeringen först vill göra en noggrann uppfölj-ning och utvärdering innan ett allmänt accepteratnationellt beskrivningssystem för psykiatrin sätts isjön, men frågan måste väckas. Sedan får tiden läkasåren.Fru talman! Stora patientgrupper inom psykiatrinfordrar ett långvarigt stöd från olika vårdgi-vare. Samverkan mellan kommun, primärvård, läns-sjukvård och regionsjukvård är mycket viktig. Ocksåhär är subsidiaritetsprincipen, som vi ofta talar om,gångbar. Primärvården ges vid behov kompetensstödfrån läns-/regionsjukvården. Grundläggande värde-ringar för hur vårdarbetet ska bedrivas bygger påintegritet, självbestämmande och trygghet.