prot · GN0980 · 2000-03-15 00:00:00 — Det är LO som i strid med övriga huvudor-ganisationer på arbetsmarknaden har velat tilldela detnya medlingsinstitut som föreslås i den här proposi-tionen en normerande och samordnande roll på ar-betsmarknaden. Det är LO som i strid med SAF,och har vägrat att bejaka en mer lokaloch decentraliserad lönebildning. Det var Landsorga-nisationen som spräckte samtalen med de övrigahuvudorganisationerna om en allians för tillväxt fördrygt , och man gjorde det genom LO:skompromisslösa krav på att centralorganisationernaska spela en roll i löneförhandlingarna. Det är enståndpunkt som inte delas av , TCO och SAF.Det har gått så långt att och arbetsgivarnagemensamt skrev till arbetsmarknadsutskottet införvår behandling av regeringens proposition. Manskrev: "Vi vill fästa uppmärksamhet på den anmärk-ningsvärda beredning som därefter har ägt rum närdet gäller förslagen i den nu aktuella lagrådsremissen.Regeringen har på punkt efter punkt fallit efter frånkritik från LO. Det har kunnat noteras av envar ge-nom den rapportering som förekommit i mediernaunder senare tid. Först sedan LO förklarat sig nöjdhar ett slutligt förslag kunnat presenteras. "och fortsatte i skrivelsen: "Det är där-för enligt vår uppfattning inte acceptabelt att rege-ringen på det sätt som skett för en dialog medenbart LO och dessutom tilldelar LO en vetorätt.Detta gäller i särskilt hög grad om man dessutombetänker att lönebildningens funktionssätt ytterst harbetydelse för alla medborgare. Genom att ge en partavgörande inflytande över spelreglerna för lönebild-ningen äventyras legitimiteten för avtalsförhandling-arna och kollektivavtalen som lönebildningsinstru-ment. "Det är ord och inga visor, fru talman.Moderaterna, ville under utskottsarbetet att organisatio-nerna skulle få komma till utskottet och utveckla sinasynpunkter. Det förvägrade en majoritet i utskottetoss. Vi har i ett särskilt yttrande i betänkandet pro-testerat mot den handläggningen och mot det synner-ligen ovanliga parlamentariska beteendet att en majo-ritet förvägrar minoriteten ett sådant inslag i bered-ningen, i all synnerhet som det inte på något sätt hadeförsenat utskottets behandling av ärendet. Jag villgärna till protokollet understryka den protest som vihar avgett.Den tredje punkten där jag tycker att det är ettproblem med regeringens förhållningssätt är litegrann en parallell till följsamheten mot Landsorgani-sationen. Det gäller den centralistiska syn som jagmenar att regeringen har på lönebildningen. Helapropositionen är snäv. Den handlar egentligen baraom förhandlingssystemet och om hur man ska hållade generella löneökningarna nere på en rimlig nivå.Sveriges framtid ligger naturligtvis inte i låga lö-ner utan i marknadsanpassade löner. Då duger detinte med de traditionella centrala lönenormerna förhela arbetsmarknaden. sker lönebildningenalltmer på marknadsmässiga villkor och är relativtoberoende av centrala kollektivavtal. av företa-gen av de anställda omfattas för övrigtöver huvud taget inte av kollektivavtal utan står utan-för kollektivavtalssystemet. Det viktiga är att löne-bildningen har blivit och kommer att bli alltmer lokal.I den privata sektorn sker den redan i stor ut-sträckning på bransch- och företagsnivå. Även upp-görelser om sådana saker som arbetstider och kom-petensutveckling sker ute i företagen. Dettaleder alltså till nya samarbetsformer där det tydligasteexemplet naturligtvis är industriavtalet. Det lederockså till nya anställningsformer och nya ersättnings-former som suddar ut många traditionella gränsermellan anställda, uppdragstagare och delägare. Jagtror att det är viktigt att även regeringen bejakar denhär utvecklingen.Den fjärde och sista punkten där jag tycker att detfinns fog för att kritisera regeringen är det snävasynsätt man anlägger. Detta är som sagt inte en pro-position om lönebildning. Det är en proposition ommedlingsfunktionen på arbetsmarknaden.Löneförhandlingar sker inte i ett vakuum. Därförmenar jag att det är fel när regeringen försöker attskjuta över allt ansvar för lönebildningen på parterna.Sanningen är ju att staten, regering och riksdag, i allaavgörande hänseenden bestämmer förutsättningarnaför lönebildningen. Därför menar vi att det behövsreformer på en rad olika områden om man ska kunnaunderstödja en sund lönebildning och underlätta enuthållig och stabil tillväxt.Tillsammans med och Folk-partiet liberalerna har vi i reservation 2 i betänkandetangett hur vi ser på lönebildningsproblematiken. Vihar också angett olika områden där vi menar att det ärviktigt att reformer vidtas.Det gäller skattepolitiken. Vi behöver lägre skatterpå arbete, minskade skattekilar och slopad dubbelbe-skattning. Det är klart att lönebildningen inte under-lättas av att politikerna gör anspråk på större delen avde pengar som medborgarna förtjänar.Vi tar upp lönestrukturfrågorna där sammanpres-sade lönestrukturer har försvagat sambandet mellankompetens å ena sidan och den lön man får för arbetetå andra sidan. Vi understryker att utbildning måste fålöna sig.Vi tar upp reservationslönerna. Det är ett problematt staten håller uppe dem, dvs. den lönenivå somkrävs för att det ska löna sig att ta ett arbete jämförtmed att låta bli att ta arbetet. Det är ett problem att dehålls uppe på en sådan nivå att det utestänger storagrupper av lågutbildade, invandrare och ungdomarfrån arbetsmarknaden.Vi tar upp arbetslöshetsförsäkringen där det ocksåi ett lönebildningshänseende är ett problem att ar-betslöshetsförsäkringen alltmer har kommit att ut-vecklas mot en sorts medborgarlön för dem som harlyckan att vara inne på arbetsmarknaden.Slutligen pekar vi också på behovet av en moder-nisering av det arbetsrättsliga regelverket. Jag skaavsluta med att något kort beröra några av de mode-rata synpunkterna på arbetsrätten.Vi, lika lite som någon annan, ifrågasätter dengrundläggande konflikträtten. Däremot är reglernagamla. De stammar egentligen alla från industrialis-mens barndom. De framstår i en del avseenden somförlegade. Dagens ekonomi är ju väsentligt mycketmer integrerad än gårdagens. Företagen är oändligtmycket mer sårbara och knutna till varandra än tidi-gare. Det har förändrat balanspunkten i de kon-fliktregler som vi har ärvt från gårdagen. Det är i dagfullt möjligt att lamslå en hel bransch genom att ta utnågra enstaka nyckelpersoner i konflikt. I realitetenkan motparten inte heller utlösa de motåtgärder som iteorin står till förfogande, eftersom de ekonomiskaskadorna blir alltför omfattande.Mot den här bakgrunden tror vi att det behövs för-ändringar i arbetsrätten för att återställa en grundläg-gande balans i konfliktreglerna mellan parterna, någotsom i sin tur är ägnat att främja och medverka till ensund lönebildning. Jag vill peka på tre åtgärder somjag skulle vilja säga är särskilt angelägna.Det första är att införa en proportionalitetsregel imedbestämmandelagen, en regel som innebär att detvid illegala konflikter ska finnas en rimlig proportionmellan en stridsåtgärds omfattning och den skadasom stridsåtgärden medför för motparten. Vi tyckerockså att det ska finnas en rimlig proportion mellanstridsåtgärdens omfattning och syftet med åtgärden.Den första punkten tar sikte på nålsticksåtgärder därman lamslår en omfattande verksamhet genom att taut enstaka personer i konflikt. Den andra punkten tarsikte på väldigt omfattande åtgärder som vidtas trotsatt det bara är begränsade fördelar som man försökeruppnå.Det andra som är väsentligt - och där har vi fåtten majoritet bakom oss i utskottet - gäller förbud motstridsåtgärder mot enmans- och familjeföretag. Det ären fråga som jag också tycker har vad jag kan kallaen moralisk aspekt. Det framstår inte som rimligt attdet ska vara tillåtet att vidta stridsåtgärder mot ett litetföretag i syfte att framtvinga kollektivavtal när detinte finns några anställda i företaget. Vi hoppas attom det inte trycks fel på knapparna kunna fatta ett beslut om att återinföra förbudet motsådana konfliktåtgärder.Det tredje som är väsentligt är införande av ettförbud mot sympatiåtgärder. I normalfallet grundaskonflikträtten på att det inte finns ett gällande avtalmellan de två parterna, men vid sympatiåtgärder ärdet precis tvärtom, nämligen så att det finns ett sådantavtal. Vi menar att grundregeln då bör vara att detavtalet ska hållas. Det framstår som orimligt att enutomstående part som har träffat kollektivavtal, kan-ske efter stridsåtgärd i de egna förhandlingarna, sedanhelt oförskyllt ska drabbas av sympatiåtgärder pågrund av en intressekonflikt vid ett helt annat företag.Med de här orden, fru talman, ber jag att få yrkabifall till reservationerna 1 och 2 vid utskottets betän-kande. Det innebär naturligtvis inte att vi inte stårbakom också övriga motioner som vi moderater harväckt ensamma eller tillsammans med övriga partier,men för tids vinnande nöjer jag mig med att yrkabifall till reservationerna 1 och 2.Anf. 2 HANS ():Fru talman! Jo, , jag vet nog var-för ni är så missnöjda på den moderata kanten. Det ärju så att lönebildningen fungerar bra i Sverige.Vi har en bättre reallönetillväxt än vad vi har haft påmånga år. Inflationen är lägre än i nästan varje kon-kurrentland. Ni är missnöjda därför att ni inte orkareller kan utnyttja frågan om sysselsättning eller infla-tion för angrepp. Jag vet att det är i besvikelsen överatt ni inte har lyckats rubba makten till förmån förkapitalägarna.Arbetsrätten handlar i grunden om makten ochmotvikten till äganderätten och marknadskrafterna.Arbetskraften är inte vilken vara som helst, MikaelOdenberg, även om den köps och säljs. Människorsarbete är grunden för vår existens och försörjning ochför samhällets utveckling. Inflytandet över arbetsplat-ser, arbetsmiljö och arbetsvillkor är en central del avdemokratin. Därför är löntagarinflytande, fackföre-ningarnas ställning och kollektivavtalen helt avgö-rande för makten över framtiden.Mot vänstern och fackföreningsrörelsen står ka-pitalkrafter och den politiska högern. Så var det på30-talet, så var det när arbetsrättsrefor-merna kördes igenom och så är det . När vi nuinleder möter vi en borgerlighet som i sinareservationer, ibland gemensamma men oftast heltolikartade, försöker underminera kollektivavtal, för-utsättningarna för löntagarnas rätt att tillgripa kon-flikter, och gå fram på annat sätt för att hävda sin rätt.Det är en uppsjö av reservationer. De är alla tillnackdel för löntagare, vare sig det gäller anställnings-skydd och inflytande, vare sig det gäller konfliktreg-ler eller lönesättning - det är samma sak. Det ärklasspolitik till förmån för arbetsgivarintresset medudden riktad mot facket.Men ni har fel. Det är inte så man skapar välfärd,sysselsättning och ett rättvist samhälle. För oss iVänsterpartiet är den produktiva rättvisans strategiden enda framkomliga. Det handlar då om att åstad-komma en balans på arbetsmarknaden som hävdarlöntagarnas intressen.Lönebildningen har diskuterats länge, och det harvarit mycket av utredningar och oerhört mycket avdiskussion. Och så kom regeringens proposition omlönebildningen. Vi menar att debatterna innehållitoerhört mycket av överdrifter om den svenska löne-bildningens effekter. Jag instämmer i att vi har haft enmycket dålig reallöneutveckling under lite drygt 20 årfram . Det var dåligt. Det hängdeihop med misstag i den ekonomiska politiken. Dethängde ihop med den anpassning som skedde till vad som kom att bli EMU. Det häng-de ihop med strukturproblem på den svenska arbets-marknaden.Jag säger inte alls att vi inte har några struktur-problem, men det handlar om kompetensproblem,. Det handlar om regionala obalan-ser, om diskrimineringsproblem när det gäller löne-sättningen och dessutom om alldeles för stor makt förarbetsgivarintresset när det gäller att sätta löner.Det är självklart att löntagarna är i ett underläge,även om man i vissa fall har större möjligheter attgenomföra nålsticksstrejker än . Se internationaliseringens effekter! Sehur företagen hotar med att flytta ut från landet omlöntagarna kräver sin rättvisa!Det är snarare marknadslönesättningen och individu-aliseringen som är hoten när det gäller överhettningpå vissa områden. Det möter man med kompetensut-veckling, med utbildning, med investeringar i deregioner som behöver det, så att inte alla sitter i sam-ma bransch på samma ort och trissar upp lönerna,vilket sedan får spridningseffekter.Vi har inte eftersträvat någon reform, och vi varmycket rädda för vad som skulle hända, inte minstnär vi såg den Öbergska utredningen. Vi har för-handlat, och vi har träffat en uppgörelse, och somalltid är det ett uttryck för en kompromiss. Det ärmycket väl känt att många i har haftsvårt att acceptera vad man uppfattar som alltför storaeftergifter och att förändringarna alltför mycket ärföranledda av EMU-processen. Jag tycker att denmisstänksamheten är naturlig, men jag menar attVänsterpartiets ställningstagande är väl motiverat.Det slås fast att målsättningen för lönebildningenär att kombinera höjda reallöner med låg arbetslöshetoch god sysselsättningstillväxt utan diskriminerings-effekter. Vi avvisar statlig inkomstpolitik, men vi villha ett aktivt underlätta för-handlingar, komma in i ett tidigt skede, förse parternamed bättre lönestatistik etc., men det är ingen norm-bildning som föreskrivs.Flera borgerliga partier har missuppfattat situationenoch påstår att något gäller som faktiskt inte gäller,varken i propositionen eller i utskottets betänkande.Det blir mer av politisk debatt - och det kan manvara rädd för - kring lönebildningen och dess effek-ter, men jag är inte det. KI ska lägga fram en rapport,och både finansutskottet och arbetsmarknadsutskotteti ska diskutera med medlingsinstitutetschef. Jag tror att det är bra med tanke på den vulgär-debatt som pågår.Då får vi upp vad chefslöner på orimliga nivåerspelar för roll i lönebildningen i stort. Då får vi uppfrågor om lönebildningens relation till inflationsef-fekter och jämförelser med andra länder. Vi får uppfrågor om rekryteringssvårigheter och hur man verk-ligen löser flaskhalsproblem och överhettningsfrågor,och det sker inte i första hand med lönebildningen. Vifår upp frågor om konkurrenskraft och sysselsättning.Jag tycker att det är bra.Vi ser ökade klyftor och hur marknadsdrivenindividualiserad lönebildning leder snett när det gällerrelationen mellan mäns och kvinnors lönesättning ochmellan offentlig sektor och privat sektor. Jag vill haen sådan politisk diskussion eftersom jag som riks-dagsledamot anser mig ha ett ansvar för fördelnings-politiken, och lönebildningen är en viktig komponentdäri.Det slås fast att parterna bär det fulla ansvaret föravtal och för hur man utnyttjar konfliktverktygen.Medlingsinstitutet kan inte påtvinga parterna någotsom helst avtalsutfall och heller inte förbjuda någrakonflikter eller hindra att de bryter ut. Parternas avtaloch förhandlingsordning tar egentligen över lagstift-ningen i alla fall utom den förlängda varseltiden . I varje annat fall gäller den förhand-lingsordning som parterna förhandlat sig fram till.Det är bra att avtal går före lag. Det är den svens-ka modellen. Om man inte har förhandlingsordnings-avtal finns sedan möjligheter för medlaren att görasaker och ting, bl.a. att skjuta upp en varslad konflikti . Det ska ske i undantagsfall och om det ärväl motiverat för att nå en uppgörelse. Det bygger påförtroende och att man inte utnyttjar maxgränsen helatiden utan vill utnyttja det för att göra ett konstruktivtbidrag för att finna en lösning på något som riskeraratt bli en konflikt.Medlingsuppdraget bygger på förtroende. Det slåsfast gång på gång. Jag menar att det kan vara farligtatt utsträcka tiden av osäkerhet som ett förskjutetvarsel innebär. Jag har inte eftersträvat det. Jag troregentligen att parterna löser det bäst. Men jag förut-sätter att med de skrivningar som finns i propositio-nen ska det inte missbrukas. Den medlare som tror atthan sätter p för rättrådiga konflikter som måste till-gripas för att hävda löntagarnas intressen hugger isten. Det blir aldrig någon överenskommelse i ettsådant läge. Det vet varje klok medlare.Jag tror att det är försvarbart ur ett vänsterpers-pektiv. Det är ett faktum att vi avvisar hela raden avmycket farliga förändringar av arbetsrätten på löne-bildningens område som den Öbergska utredningeninnehöll. På punkt efter punkt avvisas det i proposi-tionen. Den eftergift vi har gjort tillhör så att sägaordningsreglerna i förhandlingsspelet men hindraraldrig ett materiellt utfall eller valet av konfliktverk-tyg.Det är viktigt. Den som är i underläge, löntagar-parten, har egentligen bara ett enda vapen. Det är attundandra tillgången på sin arbetskraft. Det är kon-flikten i olika former. Men det är ingenting man väl-jer med gott hjärta. Alla vet att konflikter kan hasvåra konsekvenser för den enskildes ekonomi, försysselsättningen och för företagens framtid, och alltvad det kan vara. Därför är man mycket försiktig närdet gäller att utnyttja konfliktvapnet.Den utveckling vi nu har med marknadslöner ochindividualisering är mycket farlig för löntagarna ochför fackföreningsrörelsen. Internationaliseringen göratt företag lätt flyttar över gränsen och schappar. Detkanske inte ens handlar om att förhandla med svenskalöntagare längre. SAF har abdikerat som förhand-lingsmotpart. Vi har en tendens att få alltmer av lokallönebildning nära arbetsplatsen.Om det blir ett system där rena marknadskrafterhärskar förlorar den som är svag. I en huggsexa vin-ner alltid den starke. Därför har solidarisk lönekampalltid eftersträvat samordning. Fackens kamp förrättvisa löner har gynnats av gemensamma utgångs-punkter och krav och att också förhandlingar ochkonflikter utformas utifrån en gemensam strategi.Det är därför som det är så viktigt att kunna vidtasympatiåtgärder. säger: Det är välonödigt. Det är väl ingen primärkonflikt där. Nej,men det är ett instrument som gör att den som är i ettunderläge får en hävstång för att hävda sina intressen.På samma sätt är det när det gäller alla frågor omproportionalitetsprinciper, där någon ska avgöra vilkakonfliktverktyg som skulle vara tillåtna. Det ska par-terna själva disponera över.I den här situationen drev LO sitt LISA-projekt.Det innebär en långtgående samordning. Jag menaratt det innebär en långtgående statlig lönepolitik ochinkomstpolitik. Den gillade inte vi i Vänsterpartiet.Vi vill slå vakt om den fackliga självständigheten. Vivill slå vakt om de möjligheter att gå i konflikt ochdriva igenom sina avtalskrav som den svenska mo-dellen har. Därför var vi kritiska mot LO:s förslag.Det är inte LO som har vunnit i de manglingarsom har pågått kring den här propositionen. Det ärsnarare så att det är respekten för förhandlingsord-ningsavtalen som gäller och den fackliga friheten. Detfinns ingen samordning eller normering. Men detfinns ett underlättande, ett samspel och ett informa-tionsutbyte från medlingsinstitutets sida.Statens roll ska vara neutral men aktiv. Borgerlig-heten klagar över att man inte säger tillräckligt omlönestrukturen. Ni vill öka spännvidden i lönestruktu-ren. Ni vill försämra konfliktverktyget så att markna-den driver fram era lösningar, som är motsatsen tillrättvisa. Det är en svår balansgång att ta ett fördel-ningspolitiskt ansvar och släppa parterna i neutralitetför att de ska kunna göra upp och skaffa sig legitimi-tet i sina avtal. Men det är vad jag tror är statens an-svar.Blockadförbudet som har genomförts av en oheligallians mellan och borgerligheten anserjag är ett grundskott mot konflikträtten. Det är princi-piellt mycket allvarligt att inskränka de grundligafackliga rättigheterna att vidta stridsåtgärder. Avtalbör gå före lag. Det har vi löst på de flesta områden,men det är kvar på en del områden därför att det harmateriella effekter.Det är viktigt att det även i små företag finns kol-lektivavtal när någon blir anställd så att man har reg-lerade villkor och försäkringslösningar. Det fanns enrekommendation från LO:s sida som var accepteradav berörda förbund som gjorde att man inte skulle drapå sig några kostnader eller förpliktelser.Jag tycker att det är mycket dåligt hanterat, fram-för allt av , som utnyttjar sin möjlighet attkliva över gränsen i en fråga av yttersta betydelse förfackföreningsrörelsen men också för Vänsterpartiet.Det är många frågor som har varit på tapeten närdet gäller den allmänna arbetsrätten. Låt mig barasäga följande. Vi är mycket glada för att utskottet gerett tillkännagivande angående behovet av en arbets-rättslig översyn som grundar sig på frågor som hand-lar om strukturförändringarna, flexibiliteten på ar-betsmarknaden, korttidsanställningar, problemen föryttrandefriheten, arbetstagarbegreppets förändring,osv. Det gör att vi har ett sämre skydd och inflytandei dag än vad som var tänkt när vi gjordevår arbetsrätt.Det tillkännagivandet är mycket viktigt. Det ärmotsatsen till de förslag på arbetsrättsliga utredningarsom borgerligheten står för som systematiskt under-minerar löntagarnas ställning. För övrigt har Vänster-partiet motionerat i en lång rad frågor som samtligagäller förstärkning av den enskildes rättigheter i för-hållande till visstidsanställningar, anställningsskydd,lokala avtal, osv.Det finns en serie reservationer. Låt mig här baralyfta fram reservation 24, som handlar om principför-budet mot utköp när någon har blivit uppsagd elleravskedad utan saklig grund och detta är fastslaget idomstol. Då ska det inte vara så lätt att låta pengaroch makt gå före rätt. Då ska man inte kunna göra sigav med den som har fått rätt i domstol. I synnerligafall, i rena undantagsfall, där själva verksamheten iföretaget skulle upphöra kan man tänkta sig en un-dantagsklausul. Men annars ska det vara mycketkraftfulla böter och rättighet till återanställning förden som har drabbats.Fru talman! Jag yrkar bifall endast till reservation7 i blockadfrågan och reservation 24 angående ut-köpsfrågan.Anf. 3 ():Fru talman! Lönebildningen är central för syssel-sättning och tillväxt. Det har regeringen tydligt po-ängterat alltsedan 1995 i olika ekonomisk-politiskapropositioner. Även i det EMU-beslut som den soci-aldemokratiska kongressen tog är lönebild-ningen en av nyckelfaktorerna innan kan varamoget för en anslutning.Samtidigt vet vi att har halkat efter rejält iden s.k. välståndsligan och att den ekonomiska ut-vecklingen har varitsämre än för flertalet . De senaste årenstillväxt har inte varit tillräcklig för att ta igen Sverigesfall i välståndsligan , då vårt land var ettav de rikaste i världen. Trots att BNP-tillväxt är högre än i några av våra grannländerskulle det ta att återta den topposition somvi hade första hälft.Under de senaste 20 åren har den svenska löne-bildningen fungerat dåligt. Lönerna i har ökatsnabbare än i våra viktigaste konkurrentländer. Tidi-gare har detta dolts genom ständigt återkommandedevalveringar. är den vägen stängd och låginfla-tionspolitiken etablerad. Därför måste också löne-bildningen fungera bättre och leda till avtal i sam-klang med konkurrentländerna om vi ska få ned denhöga arbetslösheten.Hans Andersson sade att lönebildningen har fun-gerat bra , men det stämmer inte. Detvisar också en rapport från ,som säkert känner till. Den heterBenchmarking av näringspolitiken. Den visar just att"lönekostnaderna i företagssektorn ökade väsentligtsnabbare än i flertalet övriga 1997-98".Det är , . Även vid enjämförelse mellan förändringar i lönekostnader ochproduktivitet ligger förhållandevis dåligt till.Vidare heter det i rapporten: "Även om man tar hän-syn till arbetsmarknadsläget finner man att densvenska lönebildningen inte fungerade speciellt väl,utan man har hamnat tillsammans med , , och i en grupp som verkar klaradetta sämst. "Till detta kan läggas att vi mitt i en rejäl högkon-junktur har arbetslöshet, när vi räknar in demsom är i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det ärnärmare 400 000 enskilda individer.Mot den här bakgrunden, vad levererar då rege-ringen och statsrådet för slags proposi-tion? Vad handlar den om?