prot · GN0968 · 2000-02-17 00:00:00 — Det är en del.Det är inte det jag har tagit upp i min interpellation,men jag vill ändå teckna det som en bakgrund.Bakgrunden till min interpellation är den utred-ning som kom där man ifråga-satte stödet som finns till mindre företag ute iregionerna. Man menade att det snedvrider konkur-rensen och inte tjänar sitt syfte, och man ser ingaresultat, osv.Jag har tittat lite grann på mitt hemlän ,som till viss del är ett glesbygdslän. Där kan man visapå att det faktiskt har gett resultat. Det har kommitfram sysselsättningstillfällen. Det har inneburit nyainvesteringar och att man har startat nya företag just iden typ av bygder och orter som jag förut har beskri-vit.Syftet med min interpellation är att ta reda på hurman tänkt sig det hela. Det är väl ändå inte så när vinu skriver tillväxtavtal och ska jobba med samverkanatt vi drar undan förutsättningarna genom att vi fattarandra beslut? Jag skulle vilja höra hur på växelverkan mellan lilla och stora regionalpo-litiken och tillväxtavtalen.Anf. 141 Statsrådet ():Fru talman! Jag vill först understryka hur väsent-liga de frågeställningar som tar uppär. har en väldigt stark och bra utveck-ling av ekonomi och tillväxt. Men precis som MarieEngström påpekar gäller detta inte för hela landet.Det är intressant att närmare studera de delar avSverige som har en väldigt stark tillväxt. I enrapport som jag fick tittar man påmindre delar av länen där tillväxten är riktigt stark.Där är i särklass följd av och Åre.Alla de tre orterna är väldigt olika. En av förkla-ringarna till att också små orter i glesbygdsområdenkan ha en väldigt stark tillväxt är just att de små fö-retagen har förutsättningar, kan samverka och ocksåhar ordentligt stöd från närområdet som t.ex. av uni-versitet och högskolor.Jag vill verkligen understryka att tillväxtavtalen ären väldigt spännande process som har börjat i ochmed överlämnandet nu till regeringen. Denprocessen har kommit för att stanna. Därmed har jaginte sagt att jag tänker medverka till att vi drar undanförutsättningarna för tillväxtavtalen. Tvärtom måstesamverkan mellan den lilla och den stora regionalpo-litiken bli än starkare.I den riktningen har vi nu dragit i gång en översynpå av de olika instrument somstaten har på näringspolitikens område för att se vil-ken statens roll är, vad som görs bättre på regionalnivå och hur vi kan göra det lättare för små företag atthitta rätt på den riktigt lokala nivån.Fast beredningen pågår vill jag understryka att viinte tänker dra undan förutsättningarna utan i ställetska vi försöka bygga under tillväxtavtalen. Det mankan göra på regional nivå i samverkan mellan nä-ringsliv, stat och regionala företrädare görs bäst ute ilandet och inte i Stockholm.Det vi nu försöker göra är att tydligare definieradet som är statens roll och stärka möjligheten att fattaegna beslut och ta eget ansvar ute i länen. Då blir detbäst för glesbygden och småföretagen, och därmedgynnas tillväxten i hela landet.Anf. 142 ():Fru talman! Jag delar syn på statensroll och framför allt synen på det viktiga underifrån-perspektiv vi ska ha när vi jobbar med frågorna. Därtror jag att vi är helt överens.Vad jag däremot kände att jag inte riktigt fick svarpå var den direkta frågan om delar denslutsats eller de synpunkter som utredarna kom framtill i översynen av företagsstöd. Det tycker jag ärganska centralt.Jag vet att det sitter en regionalpolitisk utredningsom har i sina direktiv att den ska se över stöden ochkomma med förslag till att möjligtvis förbättra dem inågon mening. Det vore naturligtvis bra. Men jag villha en mer principiell diskussion om synen på före-tagsstöd.Man säger att företagsstöd snedvrider konkurren-sen. Att över huvud taget etablera sig i en glesbygd ären konkurrensnackdel. Det är den man försöker attuppväga med transportstöd, småföretagarcheckareller vad vi nu kallar stöden. Det är viktigt att ha enprincipiell diskussion här.Det är väldigt viktigt att regionerna får klaraoch tydliga besked om vad de har att hålla sig till.Kan man jobba vidare utifrån de tillväxtavtal som vihar tecknat i förening? Det är oerhört viktigt.Mona tog upp den nya rapporten, som jagtyvärr inte har läst men gärna skulle vilja ta del av.Exemplet som togs var , och Åre.Man kan då genast konstatera att de inte på något sättär traditionella bruksbygder utan andra bygder. Åre ärturistbygd, har sin speciella Gnosjöanda ochsmåföretagaranda och växer så det knakar.Det betyder inte att jag tycker att det som händerpå de ställena är dåligt. Men stora delar av det härlandet behöver en annan typ av stöd. Jag vet att detfinns exempel på att det stödet också har gett effekt,och vi måste ge det lite tid.Anf. 143 Statsrådet ():Fru talman! På den direkta frågan om jag ser attalla de olika företagsstöd som vi har bör för-svinna är svaret nej. Det bör de inte göra. Om manska försöka ge rimliga villkor för företagande ocksådär avstånden är långa och befolkningssammansätt-ningen ser annorlunda ut måste staten ha ett ansvar.Jag tänker inte medverka till att stöden tas bort. Manmåste ha fortsatt stöd till företag i t.ex. glesbygd. Detär självklart.Det som har varit intressant med den rapport somvi har fått, som heter Statens åtgärder för fler ochväxande företag, är att vi från statens håll under 30års tid varit dåliga på att utvärdera de olika stöden.Vilka har varit bra? Vilka har varit dåliga? Har de fåttde effekter som var avsedda? Är myndighetsstruktu-ren anpassad efter det företagen behöver och de olikavillkor som finns i olika delar av landet? Kan manibland jobba mer med tidsbegränsade stöd när dett.ex. handlar om strukturrationaliseringar i de ortersom talade om? De delarna tyckerjag är väl värda att fundera på.Jag tänker inte medverka till att vi skulle ta bortföretagsstödet till de orterna i glesbygden så markantsom en del i utredningen tyder på. Konkurrensvillko-ren måste bli så lika som möjligt. Då krävs det en statsom är aktiv också med stödformerna. Förutom dethar staten ett ansvar när det gäller transporter ochinfrastruktur. Det är förstås också viktiga förutsätt-ningar för företag i orter utanför storstadsområdena.Anf. 144 ():Fru talman! Det var nästan klarläggande, det svarjag fick av . Jag uppfattade inte helleregentligen att utredarna ville ta bort stöden. Manifrågasatte stödens betydelse för regionerna, och vadman i stället ville göra var att smeta ut stöden överhela landet, exempelvis i form av skattesänkning.Detta kan man ju föreslå utan att egentligen säga vill ta bort stöden. Jag skulle vilja ha ett litetförtydligande när det gäller min fråga.När det gäller den nya rapporten och att vi är dåli-ga på att utvärdera kan nog det äga sin riktighet. Jagtror att detta är viktigt, och jag känner mig ocksåintresserad av hur vi utvärderar. Hur mycket pratar vimed de regioner som detta berör och hur mycketpratar vi med de människor som jobbar med att för-dela stöd, och som själva sitter och gör utvärderingaroch statistik över detta? De har ju tydligen en hel delintressant att berätta kring detta. De kanske kommertill slutsatsen att detta inte riktigt stämmer överensmed en annan utredning som utreder hur vi har det iavfolkningsbygderna. Det tror jag är ganska viktigtatt komma ihåg - att man faktiskt är ute i de härlandsdelarna och lär sig den problematik som finnsdär. Man måste ta detta till sig när man utvärderar dethela.Jag skulle vilja att förtydligar litegrann. Man sade ju aldrig att man skulle ta bort stö-den, utan man sade att man skulle smeta ut dem överhela landet. Det är en viss skillnad.Anf. 145 Statsrådet ():Fru talman! När det gäller den första frågeställ-ningen om utvärdering får vi återkomma till exakt hurdetta ska ske. Jag bara konstaterar att jag tycker attrapporten pekar på en riktig, och öm, punkt där vi harmycket kvar att göra från statens sida. Vi måste hittaformer för att kontinuerligt utvärdera de insatser vigör och pröva om de är effektiva. Harverkligheten kanske förändrats så att det är en annanform av stöd som blir mer viktig att rikta till de ortersom t.ex. nu tar upp?Jag ska försöka göra svaret på den andra fråge-ställningen tydligare. Eftersom förutsättningarna ilandet för företagande är olika kan man inte barajobba med generella stöd eller generellt tala om skat-tesänkningar och därmed tro att företagsklimatet blirrätt och riktigt i hela landet. Det räcker inte med en-bart generella insatser. Man måste också ha riktadestöd för att förutsättningarna för företagande ska varanågot mer lika. Har jag uttryckt mig klart och tydligtnu? Den här åsikten tycker jag är väldigt viktig.Sedan kan man resonera länge om vilken del avpolitiken som detta handlar om. Självfallet är det tvåolika insatser vi pratar om när det gäller näringspoli-tiken och regionalpolitiken. Delvis är det också olikamål. Men på båda dessa områden räcker det inte baramed generella åtgärder, utan man måste ta hänsynoch rikta insatser till orter utanför storstadsområdena.Det gäller orter med stora och svåra strukturrationali-seringar framför sig, orter med annorlunda befolk-ningssammansättning och orter med långa avstånd.Annars har man varken någon regional- eller närings-politik som passar hela landet, och det är trots alltdetta som vi måste vara med och bygga upp nu.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1999/2000:181 omtrygghet för allaAnf. 146 Socialminister ():Fru talman! har frågat statsminis-tern vad han avser att göra för att förhindra att Sveri-ge fortsätter att gå i en riktning mot att en liten del avbefolkningen står utanför gemenskapen.Frågan har överlämnats till mig för besvarande.Ett samhälle präglat av social sammanhållning ärför mig ett samhälle som strävar efter att varje individska vara en aktiv, deltagande medborgare med plats iett socialt sammanhang, där rätten till arbete är sär-skilt viktig. Vi måste alla medverka till att Sverigeåter blir ett land med full sysselsättning. Arbete ärinte bara individens främsta ekonomiska trygghet.Det är också den grund på vilken vårt välfärdssam-hälle vilar.Den gemensamma sektorn har också ett tydligt ut-sagt ansvar för alla människors grundläggande trygg-het. I ska ingen svälta eller sakna bostad.Inget barn ska fara illa. Grundläggande i vår svenskavälfärd är också att alla, oavsett bostadsort, ska erbju-das en bra vård, omsorg och skola.En viktig sammanhållande faktor i är vårtsocialförsäkringssystem. Genom att systemet omfat-tar alla enligt särskilda regler är det en väsentlig mot-kraft mot utslagning. Genom att det ger ersättningenligt inkomstbortfallsprincipen får det en bred för-ankring och legitimitet i befolkningen. Genom sinuppbyggnad omfördelar det också risker på ett sättsom gynnar utsatta grupper på arbetsmarknaden.Ett sätt att beskriva de mål som jag anser måstevara vägledande inför 2000-talet är att utgå från alle-mansrätten. Dess grundläggande princip är att en avvåra viktigaste gemensamma tillgångar, nämligennaturen, ska vara öppen och tillgänglig för alla oav-sett inkomst, härkomst, ålder och kön och oavsettvem som äger marken. Denna princip ska vara vägle-dande för alla andra viktiga samhällssektorer - barn-omsorgen, skolan, utbildningen, kulturen, vården ochomsorgen.I den sociala omsorgen innebär allemansrättenframför allt att människor som hamnat vid sidan avden sociala välfärden ska ha samma rättigheter ochmötas med samma respekt som övriga medborgare.Men samma rättigheter betyder inte alltid sammasamhälleliga åtgärder och insatser. De utsatta, dehemlösa, de psykiskt sjuka eller missbrukarna harbehov av ett individuellt anpassat stöd för att de skakunna skapa ett värdigt och självständigt liv.Det är viktigt att alla barn får växa upp och ut-vecklas under trygga förhållanden. För att möjliggöraför både män och kvinnor att förena förvärvsarbetemed vård och fostran av barn krävs att samhälletgaranterar rätt till bra föräldraledighetsregler och enbarnomsorg med hög kvalitet.Centrala åtgärder för att förbättra barnens situa-tion är inrättandet av en allmän förskola, rätten tillbarnomsorg för barn till arbetslösa föräldrar, samtinförande av en maxtaxa i barnomsorgen.Välfärdsbokslutet som presenterades tidigare i årvisar tydligt att ensamstående mammor med barndrabbats hårt av krisen . Den höjning av barnbidraget som trätt i kraftär ett exempel på åtgärder som gynnar barnfamiljer-na.En viktig del i arbetet med att motverka utslag-ning handlar om att förhindra segregation och diskri-minering. Att ge invandrare del i samhällsutveckling-en, men också ta till vara deras kunskaper, kompetensoch erfarenheter är för oss en viktig del i arbetet medatt utveckla vårt samhälle mot social sammanhåll-ning.Välfärdsbokslutet pekar också på att utrikes föddahar fått en sämre situation och att segregationen ökat.För att motverka detta görs nu bl.a. en storstadssats-ning för att motverka segregation. Regeringen och deberörda kommunerna tecknar nu avtal om projekt föratt få i gång positiva processer i de berörda stadsde-larna. En viktig del i dessa projekt är att de boende idessa områden själva ska vara med i utformningen avinsatserna.För att sammanfatta vill jag säga att arbetslinjenär central i den svenska socialpolitiken. Arbete ärgrunden för tillväxt och därmed välfärd. Allt måstegöras för att möjliggöra för människor att försörja sigsjälva med eget arbete. Men de människor som intenår fram till arbetsmarknaden måste ändå ges rättentill ett värdigt liv.Anf. 147 ():Fru talman! Jag tackar för svaret påden här interpellationen, som ju är en av många somvi i ställde för sedan för att dis-kutera just trygghetsfrågor.Jag känner stor sympati med många delar av reso-nemanget, men en del frågor som mer ligger på detideologiska planet gör mig lite undrande. Jag skullegärna vilja ha en förklaring till dem eller föra en dis-kussion kring dem.Lars säger att vi ska ha ett samhälle därvarje individ ska vara en aktiv, deltagande medborga-re med plats i ett socialt sammanhang, där rätten tillarbete är särskilt viktig. Vi i , och jag,vill att vi som människor i det svenska samhället skaha makt över vår egen situation - makt att bestämmaoch makt att välja. Vi ska också ha en delaktighet isamhällsutvecklingen.Min fråga, fru talman, blir då om detta är sammasak som till äventyrs menar med ska vara en aktiv, deltagande medborgare. När visäger en människa med makt, möjlighet till delaktig-het och förfogande över sin egen situation - är det dåockså vad menar?Skälet till att jag frågar är att i svaret från LarsEngqvist verkar det som om vi alla har lika möjlig-heter och lika chans. Men det är ju inte så , frutalman! är tryggheten för många människorsjälvklar. Man har ett starkt socialt nätverk och engod ekonomisk standard.Men det finns många människor i samhället - deär faktiskt inte så få - som också har det väldigt svårt.Deras ekonomiska trygghet handlar om att få det gåihop för dagen. Det och många andra exempel visaratt vi på något sätt håller på att få ett tudelat ,såväl socialt och regionalt som ekonomiskt. Det ärmånga människor som har små möjligheter att påver-ka sin egen situation. De har det ständigt ekonomisktbesvärligt. De känner sig självklart utanför samhället.Dessa människor tvingas leva påsocialbidrag.Jag menar att vi måste ge dem ett alternativ tilldetta att som individer tvingas vända ut och in på sigoch sin ekonomi för att få del av den gemensammatryggheten. Min fråga till blir: Tror hanatt dessa människor har makt över sin egensituation och känner delaktighet? Eller är de aktivadeltagande medborgare? Var hör de hemma? Om deinte finns med i detta, är det då inte så att vi behöverta fram nationella mål för att minska antalet socialbi-dragstagare och naturligtvis också ta lokala krafttag?Måste vi inte sätta upp mål för att minska antaletmänniskor som inte har makt över sin situation ochinte har möjlighet att känna den delaktighet sommånga andra känner?En fråga som berör detta, fru talman, är kommu-nernas roll och agerande. Det bekymrar mig attmånga människor är hänvisade just till det här indi-vidprövade stödet som jag talat om tidigare genom attkommunerna, genom , nu har fått ett alltstörre ansvar för medborgarnas ekonomiska trygghet.Därmed har den trygghet som jag frågar efter i mininterpellation på något sätt blivit mer selektiv. Jagundrar om skulle vilja fundera över omdet är rätt väg. Är det att ge oss alla en gemensamtrygghet?Anf. 148 ():Fru talman! Socialministern skriver och säger häratt socialförsäkringssystemen är själva grundbultenför att bryta utanförskapet. Jag kan hålla med social-ministern om att socialförsäkringssystemen visst ärutomordentligt viktiga och värdefulla. De fyller funktion. Men fler socialförsäkringar, eller ensbättre socialförsäkringar, kommer inte på något sättatt bryta utanförskapet.Problemet med utanförskapet är att många männi-skor är utförsäkrade från många av de här fina social-försäkringssystemen och är hänvisade helt och hållettill socialbidragsberoende. För att bryta utanförskapetför dessa människor behövs det helt andra och kraft-fullare insatser.Jag skulle vilja fråga om socialministern är bereddatt pröva nya och kanske mer okonventionella meto-der där man ger makten tillbaka till människorna,precis som har varit inne på här, ochdär man också, på statens bekostnad, ger makten tillkommunerna att hantera välfärdsutvecklingen för demänniskor som befinner sig i utanförskapet. Ärsocialministern beredd att pröva nya vägar?Anf. 149 Socialminister ():Fru talman! Under den välpolerade ytan kan detmöjligen finnas ganska stora avstånd. Jag funderar påvad egentligen är ute efter när hantalar om utanförskap. Jag är övertygad om att ingetsamhälle kan fungera under acceptabla sociala formermed mindre än att alla människor har ett arbete, enutbildning eller en roll att spela i samhället.Strävan måste alltså vara att erbjuda alla männi-skor denna möjlighet. Jag tror att det är så enkelt attalla faktiskt vill delta i det gemensamma arbetet pådet sättet. Många människor kan sedan vara förhind-rade. Eller också kan man på ålderns höst anse kan eller bör delta i produktionen.Men under livet vill alla ha den här uppgiften.Jag har sett att när ska försöka at-tackera socialbidragsproblemet tror man tydligen attmänniskor är arbetslösa eftersom de har socialbidrag.Jag tror faktiskt inte att det är så. Jag tror att man harsocialbidrag för att man är arbetslös. Det är ett viktigtkonstaterande, eftersom man måste bestämma sig förvad det är för problem som man ska åtgärda. Det kanhandla om brister på arbetsmarknaden, att erbjudabättre utbildning, att attackera fördomar hos arbetsgi-vare och bryta diskriminering osv. Och det är någon-ting helt annat för att bryta utanförskapet än att skäraned på socialbidragen och därmed tro sig kunnatvinga människor att göra någonting annat. Det byg-ger på föreställningen att människor på något sättskulle välja en försörjningsform som faktiskt är gans-ka förnedrande. Jag förstår inte riktigt vad Modera-terna är ute efter när de talar om den typen av utan-förskap.Jag förstår nog bättre. Jag tror attLennart rör vid frågan om grundtrygghet ellerinkomstanpassade försäkringssystem och trygghets-system. Det kan låta väldigt förnämligt att människor,i stället för att få ett individanpassat och behovsprövatstöd om man inte har fått fotfäste på arbetsmarkna-den, ska få någon sorts oprövat grundtrygghetsstöd.Där man har provat de systemen har det visat sig attde inte skapar det man egentligen är ute efter, nämli-gen större rättvisa och större social utjämning.Jag tror att det system vi har, som ju faktiskt i hu-vudsak grundar sig på ett system som följer inkoms-ten och ger en trygghet när man är sjuk, arbetslöseller på annat sätt står utanför produktionen, är detbästa systemet om man vill skapa delaktighet. Mendet förutsätter å andra sidan att vi klarar den vikti-gaste uppgiften, nämligen att ge människor en chansatt få fotfäste på arbetsmarknaden eller delta i enutbildning.Till sist handlar allting om vad vi gör för att se tillså att människor kan delta i produktionen. Jag tror attett fungerande samhälle förutsätter att alla ser sin rollpå det sättet och att hela samhället arbetar för attöppna arbetsmarknaden för alla. Alla ska känna att degör ett meningsfullt arbete. På det sättet tror jag skapar den form av delaktighet jag vill ha, näm-ligen att alla människor känner att de med sin egenkunskap, sin egen initiativförmåga och sin egen fan-tasi deltar i det gemensamma och att man på det sättetockså delar makten gemensamt.Anf. 150 ():Fru talman! Vi talar nog inte riktigt om sammasaker. Det kan delvis hänga samman. Jag är ute efternågot som jag kom i kontakt med . Jag var uteoch nattvandrade med i Stockholm.Man kan bli väldigt imponerad av det arbete som debedriver och den respekt de visar för hemlösa, psy-kiskt sjuka, prostituerade och alkoholiserade männi-skors integritet. Det är ett oerhört arbete.Flera av de här människorna berättade hur kränktade kände sig över att behöva vända ut och in på siginför främmande människor för att få den grundläg-gande hjälpen från samhället. Det är dessa jag talarom, och de är rätt många . Det är där frågan omsocialbidraget kommer in. Jag kan förenkla fråganoch säga att de här människorna måste gå och blivärderade för att få just det här grundläggande stödetfrån det övriga samhället. Tycker socialministern attdetta innebär att man visar respekt för dessa männi-skors integritet när de ska bli delaktiga i den trygghetsom vi betraktar som självklar? Ingen av oss går juigenom en sådan eklut regelbundet omåret för att få del av tryggheten, men de gör det. Skavi inte sätta upp mål för att få bort den typen av pröv-ningar och krav som vi ställer på människor somförtjänar den delaktighet som vi andra har?Fru talman! Den andra frågan som socialministernnämnde i sitt svar var maxtaxan. Han sade att genominförande av maxtaxan förbättrar man situationen förbarnen. Jag undrar om han kan utveckla det lite ochockså utveckla på vad sätt ett införande av maxtaxangör att föräldrar får ett bättre grepp över sin situation,makt över sin och barnens tillvaro och delaktighet iutformandet av den omsorg som man vill ge de egnabarnen.På vad sätt åstadkommer man det med hjälp av enmaxtaxa? Vad jag begriper, fru talman, styr den enty-digt, man kan säga piskar ekonomiskt, åt ett håll fördagens barnfamiljer. Man hamnar i samma fyrkantigauppstrukturerade sätt att se på barnomsorgen som jualltid har präglat socialdemokraterna.Den tredje frågan, fru talman, handlar återigen omdetta med makt, delaktighet, möjlighet att välja. Vihar berört det tidigare, och det kommer upp i social-ministerns svar även den här gången. Vi står båda två- jag gör det gärna - för att vi ska ha en gemensamtfinansierad vård och omsorg i landet. Den ska betalasav oss - jag använder gärna det ordet - solidariskt.Men lika tydliga är jag och i att detmåste finnas andra möjligheter att utföra vård ochomsorg än att det sker i det offentligas regi. Jag villställa en fråga till socialministern också på denpunkten.Om vi nu är överens om att det är viktigt medmakt och delaktighet - det svarade inte socialminis-tern på, men jag utgår från det - på vad sätt får män-niskor makt att välja alternativ? På vad sätt blir män-niskor delaktiga i utformningen av den vård, denomsorg man vill ha utförd med de gemensamt finan-sierade ansträngningarna? Ger det synsätt socialmi-nistern representerar denna makt, denna delaktighet iatt utforma den vård och omsorg som berör oss?Anf. 151 ():Fru talman! Jag vill först tacka socialministern föratt han åtminstone anser att jag har en polerad yta.Därutöver vill jag betona att vi nog faktiskt äröverens om en hel del saker. Det är också en delmissförstånd vi nog skulle kunna klara ut. Vi är över-ens om orsakerna till utanförskapet. De är ju faktisktskapade av den politik som har förts av socialdemo-kraterna i . Människor har hål-lits utanför arbete. Precis som socialministern sägervill människor arbeta. Man vill inte leva på socialbi-drag. Man vill göra en insats. Man vill vara delaktig isamhället.