prot · GN0960 · 2000-02-03 00:00:00 — Då känns det också angeläget peka pådomstolsreformen när vi debatterar barns rätt ochmöjligheten att säkerställa det här.Jag är övertygad om att det kan behövas mer avutbildningsinsatser. Men då måste vi också ha skapatförutsättningar för dem som arbetar i rättssystemet attta del av dessa. Det måste finnas tid för det. Manmåste ha möjlighet att frigöra sig från sitt ordinariearbete och delta i sådan utbildning. Därför hänger dehär frågorna så starkt ihop.Anf. 126 ():Fru talman! Jag hoppas inte att det uppfattadessom att det var tre stridande parter. Men det är väldigtviktigt att barnet blir tydligt i sammanhanget, föribland händer ju att de två stridande parterna striderom barnet. Det var lite det som Barnombudsmannentog upp i sin rapport som kom alldeles , jagtror att det var som jag lämnade interpel-lationen. Jag hann få med det. Här är det ju problemäven i situationer där föräldrarna blir överens. Mantar inte tillräcklig hänsyn till barnet. Och det stadfästsju sedan i av fallen av rätten.Det var t.o.m. något fall där en pappa under en som-mar hade umgängesrätt till ett ammandebarn. Det blir otvivelaktigt något bekymmersamt attlösa den problematiken.I det läget anser jag inte att man har sett till bar-nets bästa. finns det naturligtvis alltid undantagoch misstag, men det är skönt att vi är eniga om attdet behövs mycket utbildningsinsatser om vi inte skabehöva komma till en situation med speciella famil-jedomstolar.Än en gång vill jag tacka för svaret.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på interpellation 1999/2000:188 ompsykiskt långtidssjukas situationAnf. 127 Statsrådet ():Fru talman! har ställt frågor till so-cialminister om möjligheterna för psy-kiskt funktionshindrade att få tillgång till arbetslivsin-riktad rehabilitering. Arbetsfördelningen inom rege-ringen är sådan att det är jag som ska besvara frågor-na. Inledningsvis vill jag påpeka ett missförstånd. Förår 1998 tilldelades kassorna isärskilda medel för köp av arbetslivsinriktade rehabi-literingstjänster, arbetstekniska hjälpmedel, läkarut-låtanden och läkarundersökningar, särskilt bidrag,resor tur och retur till arbetet samt olika former avsamverkan - och förbrukade ca 520 miljoner kronor.För år 1999 tilldelades försäkringskassorna665 i särskilda medel, och enligtuppgift från är samtliga medelförbrukade.Även jag har läst redovis-ning av uppdraget från regeringen att se över försäk-ringskassornas arbete med psykiskt funktionshindra-de. Resultatet av utvärderingen är inte tillfredsstäl-lande. T.ex. framgår att:- det saknas ett heltäckande rehabiliteringsutbud,- det är svårt att ordna arbetsträningsplatser, samtatt- gränsdragningen i ansvarsfördelningen mellanframförallt och arbetsmark-nadsmyndigheten orsakar problem.I rapporten föreslår att denpågående utredningen om den arbetslivsinriktaderehabiliteringen uppmärksammar problemen ochvissa förslag till åtgärder - bl.a. att förlänga tidsgrän-sen i den arbetslivsinriktade rehabiliteringenoch att införa arbetsplatser som är anpassade för psy-kiskt funktionshindrade.Regeringen beslutade därför attformellt lämna över redovis-ning till rehabiliteringsutredningen, som enligt direk-tiven till utredningen har i uppdrag att se över denarbetslivsinriktade rehabiliteringen för samtliga somär i behov av den - även psykiskt funktionshindrade.Grundläggande för att psykiskt funktionshindradeska kunna rehabiliteras till en meningsfull sysselsätt-ning är också en väl fungerande psykiatri. Även härfinns det brister. Därför har regeringen beslutat att tafram och presentera en nationell handlingsplan försjukvården . Planen ska bl.a. innehållamål och riktlinjer för vården fram ochkommer att innebära en omfattande satsning på pri-märvården, äldrevården och psykiatrin. Under åren2001-2004 avser regeringen att satsa 9 miljarderkronor på utveckling av sjukvården inom ramen förden nationella handlingsplanen.Vidare har regeringen beslutatatt ge 3,8 miljoner kronorur Allmänna arvsfonden. Pengarna ska gå till densista etappen av en kampanj som drivs av tillsammans med Riksförbundetför Social och Mental hälsa och förSchizofreni. Syftet med kampanjen är att medverkatill en allmän attitydförändring till människor medpsykiska funktionshinder.Slutligen vill jag påpeka att det med anledning avden s.k. samverkanspropositionen (prop. 1996/97:63)pågår en mängd olika samverkansprojekt runtom ilandet mellan olika aktörer på rehabiliteringsområdet.Många av dessa projekt riktar sig till grupper somriskerat att hamna utanför i samhället - som t.ex.psykiskt funktionshindrade. Regeringen har ingasynpunkter på vilket sätt man samverkar utan former-na för samarbetet ska växa fram naturligt i den lokalamiljön. Det viktiga är att man samverkar där det be-hövs. Lagstiftningen ställer endast kravet att var ochen av de samarbetsaktörer som deltar kring individenbidrar med sin del av det finansiella ansvaret.Det finns med andra ord inget som hindrar att maninrättar så kallade Fontänhus i de kommuner, småsom stora, där behovet finns. Men varje aktör fårfinansiera sin del av ansvaret.Anf. 128 ():Fru talman! Jag vill för det första tacka statsrådetThalén för svaret. När det gäller de psykiskt långtids-sjukas situation är det särskilt viktigt att vi politikerkan följa upp det här. Vi måste se till att de får denhjälp som behövs. Den här gruppen är ju inte denmest högljudda. De har svårt att göra sig hörda.Riksförsäkringsverket konstaterade att personermed funktionshinder får arbetsrehabilitering i mindregrad än övriga handikappade. Där har vi det här medatt man inte uppfyller kraven på arbetslinjen hosAMI. Statsrådet lyfter fram att tidsperspektivet skulleförlängas, men tid är ändå otroligt viktigt inom dettaområde. Det är viktigt att ta det i en lugn takt.Riksförsäkringsverkets utredning omfattar ocksåbara personer med sjukbidrag, och många inom dennagrupp, psykiskt funktionshindrade, har ju faktisktpension. Då är de inte föremål för de här insatserna.Men jag har sett ett otal exempel på att dennagrupp kan bli och blir helt frisk med rätt stöd ochuppmuntran om det får ta sin lilla tid.Vi fattade beslut här i i slutet av förraåret om att pensionerna skulle prövas med jämnamellanrum, och det är ju ett steg i rätt riktning.Men när det gäller de pengar som fanns är det intemycket av dessa medel som gick till just denna grupp,och det är det som jag är kritisk mot. Och det är klartatt man kan titta på summan i dess helhet, men omman går in och tittar på enskilda kassor finns det jupengar som är återbetalda, och man har inte kunnatanvända dem.Det finns ingen myndighet som har det totala an-svaret för att hjälpa människor med psykiska funk-tionshinder tillbaka till samhället och till arbete. Detär det som oroar mig, och det är det som jag vill harätsida på för att man ska kunna hjälpa människortillbaka till samhället och till arbete med de medelsom vi har.Beträffande denna samverkan behövs det faktisktförarbetsrehabilitering. Och det ligger inte inomnågons ansvarsområde. Här skvalpar denna storagrupp runt mellan psykiatrins, kommunens, försäk-ringskassans och AMS ansvarsområden.Bl.a. kallar detta i Psykiatriutred-ningen för psykiatrireformens , ochdet kan jag verkligen instämma i. Det är ingens an-svar, och alltså betalar ingen. Och spelar det juingen roll hur mycket man samverkar, eftersom ingenhar rätt att betala för något som ligger utanför derasansvarsområden.Samverkanspropositionen som statsrådet hänvisa-de till är inte tillämplig för att finansiera just Fontän-hus och inte heller de andra alternativ som finns. Ochom denna grupp ska få hjälp måste staten tillförsäkrade verksamheter som arbetar med denna förrehabilite-ring pengar. Detta kan alltså inte byggas genom sam-verkan mellan institutioner som inte har ansvar fördetsamma, utan det måste vara stöd till de verksam-heter som har just detta specifika kunnande och dennaerfarenhet.Anf. 129 Statsrådet ():Fru talman! Jag tror att vi är helt överens om ut-gångspunkterna, bl.a. när det gäller situationen förmänniskor som hamnar i kläm. Och jag delar oron iRiksförsäkringsverkets analys, och jag tror att manhar träffat väldigt rätt i sin beskrivning, vilket ocksåär bakgrunden till att den också har överlämnats i sinhelhet till för att den ge-nom sitt ansvar ska ta hand om detta och komma medkonkreta förslag.Under tiden måste man också göra någonting.Min erfarenhet, som är hyggligt konkret när det gällerFountain House-verksamheten, visar att det samar-bete som man har haft åtminstone i de fall som jaghar följt har varit väldigt gott genom Landstingetsinsatser men också genom frivilligorganisationernaoch genom de resurser som man har fått via special-destinerade övergångsbidrag som har funnits.Beträffande de som har förtidspension är riksda-gens beslut om vilande förtidspension ett alldelesutmärkt exempel på att man med hjälp av t.ex. akti-viteter kan pröva och ge god tid. Jag hoppas, och dettror jag att också gör, att man verkli-gen utnyttjar denna möjlighet att försöka föra männi-skor tillbaka.När det gäller rätten till rehabilitering för personersom inte har sjukbidrag finns det ett ansvar t.ex. hoskommunerna för de människor som får annat ekono-miskt stöd, t.ex. socialbidrag. De har rätt till rehabili-tering, men de har också rätt till stöd från kommunen.Jag är alltså övertygad om att när man pekar påmöjligheterna, t.ex. samarbetet som man har medRSMH eller med Fountain House-verksamheten, ochvisar de goda exempel som finns har man också någrakonkreta nycklar och möjligheter att peka på ochvidarebefordra som goda exempel till andra områden,för de finns, inte minst här i och i Göte-borg, och också det som pekar på i sininterpellation.Anf. 130 ():Fru talman! Visst är det kommunernas ansvar,men jag har ju som psykädeln har ver-kat att det är denna grupp av människor som trillarmellan stolarna. Kunnandet när det gäller psykiatrinär väldigt dåligt inom kommunerna. Statsrådet nämn-de ju bristen inom psykiatrin i dess helhet. Och detpåverkar också denna situation.Fountain House och liknande enheter har ju kun-nat verka på grund av det statliga stöd som har funnitsunder den gångna tiden, men upphör det. Då tyck-er jag att det är synd om man ska kasta bort en så finverksamhet och om inte den kan passa in i det möns-ter som finns mellan myndigheter. Det tycker jag ärviktigt att ta upp.När det gäller den nationella handlingsplanen ärdet försvarsuppgörelsen som har gjort det möjligt attföra över dessa 8 miljarder till vård och omsorg2002-2004, och detta har medverkattill. Den överenskommelsen inrymmer också mång-fald och tillgänglighet. Jag tycker att psykiatri, mång-fald och tillgänglighet stämmer väl in på just dettaområde.Vi kan se på vårt grannland som ocksåhar haft bekymmer på detta område. Där har mantagit ett samlat ansvar för stödet till psykiskt funk-tionshindrade. Efter inventering har man där funnitt.ex. Fountain House-modellen med dess kvalitets-säkring, som jag tycker är en mycket viktig verksam-het, och använt sig av denna. Målet är att man ska haen sådan verksamhet i varje sjukvårdsområde. Dettycker jag talar för detta, även om jag inte ser dettasom allena saliggörande. Men jag tycker att det är enmycket viktig del som det gäller att ta vara på.Sedan finns det andra exempel som Gunnaredsgård i och Rosagården i . Men det allraviktigaste för mig är att man får en verksamhet medkvalitet, som har tiden och som skapar trygghet förjust denna grupp människor och där man ser hursjälvförtroendet växer fram bit för bit och har en braeffekt.Att hitta arbetsplatser som är lämpliga är jät-tesvårt. Men om man använder sig av förrehabilite-ring ser man att det finns möjligheter om man skaparjust trygghet i närmiljön. För mig är det otroligt vik-tigt att man tar till vara detta för denna grupp männi-skor som inte kan föra sin egen talan.Anf. 131 Statsrådet ():Fru talman! Jag tror också att det är väldigt viktigtatt man ser till att dessa enskilda personer får den tidsom de behöver. Jag tror att det är många av oss somhar erfarenheter av vänner, bekanta och människorsom vi har mött som har hamnat i olika situationer dåman har haft psykiska problem och där just tiden föråterhämtning har varit helt avgörande för att få fot-fäste i livet igen, oavsett om man kommer att levamed sin sjukdom resten av livet eller inte. Vi hardärför helt samma uppfattning i denna fråga.När det gäller måste jag säga att Finlandav historiska skäl har helt andra erfarenheter av justdenna typ av organisationsdrivna habiliteringsanlägg-ningar, rehabiliteringsanläggningar och andra anlägg-ningar. Men också vi har erfarenhet. Fountain Househar ju fungerat väl i . Och jagtycker att det är viktigt att man ute i kommunerna sertill att man stöder denna verksamhet, därför att den ärett gott komplement.Nu ska man ju veta när det gäller just det somGunnel själv nämnde, nämligen att det finnsen stark kvalitetssäkring och mycket speciella kravkopplade till , att det kanske inte äralla som vill arbeta exakt på det viset. Då är det ocksåviktigt att man anpassar och öppnar möjligheterna förolika former av samlingspunkter där arbetsorienteradverksamhet och annan form av stödverksamhet kanfungera på ett sätt som är lokalt anpassat.Jag är övertygad om att denna typ av verksamhetsom finns med i förslagoch i den samverkansform som finns kommer attväxa och att det också är knutet till att man ska skapamer tid för individen för att han eller hon ska kunnakomma tillbaka till ett arbete eller för att kunnakomma tillbaka till ett vardagsliv som fungerar braäven om han eller hon inte kan ta ett arbete.Anf. 132 ():Fru talman! Jag instämmer i det senaste, för det ärjätteviktigt. Jag känner att vi inte står så långt frånvarandra men jag ser här ett viktigt komplement somvi inte får sjabbla bort med tanke på att de bidrag somi dag går att använda nu försvinner. Vi måste se tillatt de regler som finns går att tillämpa så att fontän-hus och andra liknande verksamheter kan finnas äveni fortsättningen.Det tar ju tid att bygga upp något nytt. Men härfinns redan en organisationsmodell med ett interna-tionellt perspektiv som man lätt kan ta till sig, ochman kan utbilda nya.Jag har följt särskilt det lilla fontänhuset i var förvånade över att det gick att genomföra ävenpå en liten ort. Alla har varit positiva och stöttat.De här verksamheterna drivs i stiftelseform. Detär nära till besluten, vilket också är viktigt. Dessutomfinns det en kontinuitet när det gäller de personer somfinns nära den här gruppen funktionshindrade.Jag ser alltså fram emot att de 8 miljarderna an-vänds så att de kommer den här gruppen till godo.Överläggningen var härmed avslutad.17 § Svar på interpellation 1999/2000:146 omåtgärder för bättre folkhälsaAnf. 133 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig delsvilka åtgärder regeringen är beredd att vidta för attförhindra att vi står inför ett växandefolkhälsoproblem, dvs. övervikt, dels vilka åtgärderregeringen är beredd att vidta för att öka betydelsenav ämnet idrott och hälsa i skolan.Jag delar farhågor att överviktkan bli ett av våra stora växande folkhälsoproblem.Problemet ökar i hela befolkningen, men mest oro-väckande är kanske situationen just när det gällerbarn och ungdomar. Regeringen har redan vidtagit ettflertal åtgärder för att begränsa problemets omfatt-ning och vi planerar även ytterligare insatser.Överviktsproblem hänger ofta samman med män-niskors livsstil och levnadsvanor. Kost och motion ärcentrala faktorer i sammanhanget.Flera utredningar har pekat på att befolkningenblir alltmer fysiskt inaktiv. överlämnaderegeringen två propositioner till som berör-de frågan, dels en idrottspolitisk proposition, dels enungdomspolitisk proposition. I båda lämnas förslagtill hur intresset för fysisk aktivitet ska kunna öka.Regeringen har gett i uppdragatt planera och genomföra "Fysiskt aktivitetsår" år2001. Syftet är att lyfta upp frågan och medvetande-göra betydelsen av att röra på sig. Liknande satsning-ar, när man valt att lyfta upp och fokusera på en sär-skild fråga, har visat sig ge positiva resultat, som t.ex."".Människors matvanor beror på många olika fakto-rer, t.ex. intresse för mat och matlagning och kunskapom kostens betydelse för hälsan. Ett hinder för ensund kosthållning är bl.a. tiden. Många människor harinte tid att laga och äta nyttig och näringsriktig mat. Idetta sammanhang vill jag nämna att Livsmedelsver-ket och har tagit fram en nationellhandlingsplan för nutrition. Huvudmålet i handlings-planen är att genom förbättrade mat- och motionsva-nor befrämja hälsa samt förebygga sjuklighet och förtidig död i kostrelaterade sjukdomar samt att minskade sociala klyftorna med avseende på dessa sjukdo-mars förekomst. I handlingsplanen anges flera struk-turella åtgärder för att skapa förutsättningar för attförbättra människors matvanor.För att öka kunskapen och kompetensen inom häl-so- och sjukvården när det gäller både förebyggandeoch behandlande insatser för överviktiga har en över-enskommelse träffats mellan staten ochLandstingsförbundet. Överenskommelsen innebär attstaten ska lämna bidrag till landstingen om 25 miljo-ner kronor att användas tillkompetenshöjande eller andra insatser som bedömsvara lämpliga inom överviktsområdet.Regeringen tillsatte som har i uppdrag att ta fram mål ochstrategier för hälsoutvecklingen. Kommittén kommeratt presentera sitt slutbetänkande och jagutgår från att den kommer att lämna förslag till måloch strategier för hur man kan bromsa den negativautvecklingen när det gäller övervikt.När det gäller andra fråga ärsvaret att idrott och hälsa även i fortsättningen kom-mer att vara ett obligatoriskt ämne i den svenskaskolan. Ända sedan läroplanen 1994 antogs har detförts diskussioner om ämnet idrott och hälsa i skolan.Den senaste diskussionen har handlat om en minsk-ning av ämnet för de nationella gymnasieprogram-men. Omfattningen av det obligatoriska kärnämnetidrott och hälsa blir, fr.o.m. , 100gymnasiepoäng på samtliga nationella program. Denkurs, idrott och hälsa B, som ingår som karak-tärsämneskurs på vissa studieinriktningar, ska erbju-das alla elever som ett individuellt val.Skolans möjlighet att erbjuda motion är trots alltinte det enda sättet. För att uppmuntra ungdomar tillatt röra på sig i större utsträckning måste idrottsrörel-sen aktivt stödjas. Det är ett ansvar både för kommunoch landsting och för staten att se till att vi har enaktiv idrottsrörelse. Regeringens särskilda satsning påutveckling och förnyelse av lokal idrottsverksamhetger erfarenheter av föreningslivets samarbete medexempelvis skolorna som kan förmedlas vidare.Vid årsskiftet trädde förordningen om statsbidragtill idrottsverksamhet i kraft. Syftet med statsbidragetär bl.a. att ge stöd till verksamhet som bidrar till attutveckla barns och ungdomars intresse och benägen-het för motion och idrott samt deras möjligheter attsjälva ta ansvar för sitt idrottande. prövar frågor om fördelning av statsbi-drag till idrottsverksamhet i enlighet med vad rege-ringen bestämmer.Sverige arbetar dessutom aktivt inom EU för attförbättra folkhälsan inom unionen. Under det nuva-rande året beräknas ett nytt ramprogram för folkhäl-soarbetet inom EU antas. Programmet omfattar ettbrett fält av olika frågor som har inverkan på hälsan.Sverige kommer att arbeta för att frågor som är rela-terade till övervikt och fysisk aktivitet får hög priori-tet inom EU:s folkhälsoarbete.Anf. 134 ():Fru talman! Jag får tacka socialminister för det omfattande svaret.Innan jag går in på bakgrunden till att jag skrevinterpellationen skulle jag vilja kommentera svaretfrån . Jag tycker att det ganska mycketär inriktat på problematiken kring övervikt. Men jagville nog i min interpellation lite mer få fokus kringproblemet att vi blir ett alltmer stillasittande folk, attvi inte rör oss tillräckligt mycket.Jag tror att frågan om människors vikt är väldigtkänsloladdad. Frågan är komplex. Den får inte miss-förstås på något sätt. Vi lever ju i en värld där framförallt våra ungdomar, unga flickor, ska leva upp till ettvisst ideal. Man får nog vara väldigt försiktig när dehär frågorna diskuteras. Man ska ju inte tro att dethandlar om att sätta upp typer av trådsmala ideal. Detviktiga är i stället att vi ökar människors vilja att rörapå sig. Det är riktigt att det har betydelse för viktre-laterade sjukdomar men det har också betydelse förandra saker. Det är viktigt för rörelseorganen, för attskelettet utvecklas på rätt sätt hos våra ungdomar osv.Detta vill jag ha sagt.Vid den läkarstämma som hölls i i de-cember pekade man på de här problemen - att vi ärett stillasittande folk. Denna livsstilsfråga måste vinog i mycket högre grad ha med i det politiska be-slutsfattandet.Folkhälsokommittén t.ex. har tittat på dessa frå-gor. Man menar att folkhälsofrågorna måste få enstörre betydelse, att de på ett helt annat sätt måstegripa in i våra beslut och i våra beslutsunderlag. Vidjämförelser med det välfärdsbokslut som JoakimPalme kommit med - där finns ett antal variabler somgäller inkomstskillnader, arbetslöshet, regionala skill-nader osv. - kan man utläsa att det finns en kopplingmellan folkhälsa och, helt enkelt, klasskillnader,skillnader mellan de olika sociala och ekonomiskasituationer som människor befinner sig i. Det är kan-ske viktigt att ta fasta på det.Innan vi diskuterar vidare skulle jag vilja fråga:Hur tror socialministern att vi på ett bättre sätt kan tatill oss den här kunskapen och få in den här typen avperspektiv i våra beslut? Hur kan vi alltså bättre få inett folkhälsoperspektiv i de beslut som vi fattar här iriksdagen? Detta tror jag är ganska viktigt.I min interpellation tog jag också upp frågan omskolans betydelse, och jag beklagade att ämnet idrottoch hälsa numera är ett individuellt val i gymnasie-skolan på B-nivå. Det handlar ju inte om något mot-satsförhållande till de två ämnen som man ville stop-pa in i stället - psykologi och filosofi, två väldigt braämnen - men jag tycker ändå att det är tragiskt. Sko-lan har en unik möjlighet att få våra ungdomar attröra på sig.Vad tycker socialministern? Skulle vi inte kunnautnyttja skolan lite bättre än vad vi gör ?Anf. 135 Socialminister ():Fru talman! Det är alldeles riktigt som påpekar, att utgångspunkten i mitt svar varproblemet med övervikt. Det beror helt enkelt på attinterpellationen utgick från problemet med övervikt.Överviktsproblemet är växande. Det är lite för-bluffande att utvecklingen under de senaste 15 årenvisar att man inte entydigt kan säga att det är männi-skor med sämre sociala och ekonomiska villkor som istörre utsträckning drabbas av dessa problem. Så harman tolkat det hela i , att människor som lever iekonomisk fattigdom också har svårt att klara lev-nadsvanor och aktiviteter som gör att man inte drab-bas av övervikt.I visar det sig att den grupp som har drab-bats av överviktsproblem mer än andra är faktiskthögutbildade i åldrarna . Man kan funderamycket över vad det beror på. Möjligtvis kan dethänga ihop med någonting som är positivt, nämligenförändrade rökvanor. Det har skett en minskning avrökningen, vilket vi hälsar med glädje. Det i sin turkan innebära att man har fått ett annat problem.Men jag tror - precis som - attdet i allt väsentligt är en kulturfråga. Vi har gått in ien kultur där vi rör oss mindre och har tillgång tilltransporter som gör att vi i vår dagliga livsföring blirmindre rörliga. Detta håller på att bli ett allmänt folk-hälosproblem.Då måste man diskutera vad man ska göra åt det.Skolan bör naturligtvis spela en roll. Det är viktigt attkonstatera att idrott och hälsa nu blir ett obligatorisktämne i alla nationella program. Det innebär en ökningfrån 80 gymnasiepoäng till 100 gymnasiepoäng.Men skolan kan inte vara den enda kraften. Härmåste man också diskutera vilka andra rörelser -idrottsrörelsen och andra folkrörelser - som kan spelaen roll och hur vi ska få i gång ett offentligt samtalkring folkhälsa.Det finns en klassisk konflikt mellan sjukvård ochfolkhälsoarbete. Man får inte driva folkhälosdiskus-sionen på det sättet att man på något sätt skuldbe-lägger människor som drabbas av sjukdom.