prot · GO098 · 2000-10-10 00:00:00 — Jag är mycket nyfiken på atthöra vad tycker om den idén.Själv vill jag låta remissinstanserna tala innan jagbestämmer mig.Det är klart att utbildningskvaliteten är en av deviktiga framtidsfrågor vi har framför oss. Vi är numitt inne i en väldigt kraftig utbyggnad. Varendaplats är fullt finansierad. Det är slut på bespa-ringsåren. innebär utbyggnaden också att resur-serna ökar stadigt i våra högskolor. Det innebär ocksåatt man får lättare att hantera fasta kostnader, för kan ta in fler studenter och därmed får merapengar från staten.Diskussionen kring humaniora och samhällsve-tenskap, som är väldigt viktig därför att den gällermycket stora delar av vår verksamhet på universiteten- de dominerar - är en viktig diskussion som jag ärberedd att både föra och lyssna på, nu när vi ocksåhar ett utredningsförslag i botten.Anf. 22 ():Fru talman! Det här är en intressant diskussion.Den är inte bara intressant; den är oerhört viktig förvårt lands framtid därför att högre utbildning ochforskning ger den mest kraftfulla styrningseffektenför ett lands utveckling. är jag orolig för attalla inte har förstått det. Då skulle dessa frågor för-modligen ådragit sig större uppmärksamhet och in-tresse.Jag tycker inte att man kan jämföra det nästan tre-dubblade beloppet för naturvetenskap och teknik medvad som gäller för humaniora och samhällsvetenskaprakt över. De kostnader som utbildningsministernuppmärksammade, som har att göra med t.ex. dyrareutrustningar, är mer i form av kapitalkostnader. Det ärinvesteringskostnader som man har ,och de utrustningarna kan återanvändas.Det finns naturligtvis en skillnad vad gäller hu-manisterna och samhällsvetarna där. De har inte rik-tigt de kostnaderna. Men att det skulle innebära entredubbling är märkligt.Utredaren föreslår en 15-procentig höjning församhällsvetarna och humanisterna men en 5-procentig sänkning för naturvetarna. Jag vågar intepåstå att den sänkningen är rimlig. Jag tror på utreda-ren och har all respekt för honom, men där har vi intetagit ställning. har under flera årpåstått att humanisterna och samhällsvetarna inte kanleva under de knappa förhållanden som de gör. En15-procentig höjning för dem är inget märkvärdigtfrån vår sida sett.Vi har också i vårt budgetförslag avstått från attteckna ned hur många platser som vi vill använda vårtbudgetutrymme till, för vi tycker att det är viktigareatt de som går på högskolan får undervisning av högkvalitet så att de inte behöver så mycket extraresurseroch stöd. Det blir ofta extraresurser som kommer tillnär kvaliteten på basverksamheten sjunker.Genomströmningen ska också vara god och skeinom angiven tid. Det är också ett problem vi har påolika lärosäten; det blir avhopp, och man tvingas gåpå lärosätet om undervisningen blirundermålig och helt enkelt inte kan hållas.Sedan får vi ett annat problem, och det är utslitnalärare. Det gynnar inte heller kvaliteten i längden. Jagtror att man ska uppmärksamma detta.Jag har också en fråga, fru talman, till utbild-ningsministern, och det gäller utredarens uppdrag.Utredaren fick inte ifrågasätta själva systemet. Dettycker jag är lite märkligt. Det har gjort att utredarenhar varit begränsad i sin möjlighet att utreda. Detundrar jag över.Jag vill också bemöta den kritik som jag upplevdefrån utbildningsministern inledningsvis, när jag taladeom ekonomisk tillväxt. inriktades utbild-ningarna väldigt starkt mot arbetsmarknadens behov.Att man riktade in ett ersättningssystem så tydligt motarbetsmarknadens behov som man gjorde 1997 -startade systemet med studentpeng - trodde jaginnebar att man önskade ekonomisk tillväxt. Dendelen i sig är jag kritisk till. Man gör en ensidigkoppling och tror att det blir bättre i landet om viinriktar styrsystemet mer mot de utbildningar somstämmer överens med de arbetsmarknadsbehov somfinns. Även om vi behöver ta hänsyn till det måste viha en balans.Jag återkommer till det.Anf. 23 Utbildningsminister ():Fru talman! har ett förslag,och har drivit det länge: Bygg inteut. Använd i stället pengar till att öka kvaliteten fördem som redan finns i högskolan. Jag tror att det ärväldigt viktigt att vi diskuterar igenom det.Jag ser högskoleutbyggnaden som en av de vikti-gaste demokratiseringsprocesser som vi har haft pålång tid i . Högskolan är en annan nu än förr.Jag vill se en öppen högskola som min vision - enhögskola som tar emot nya grupper och som blir endel i ett livslångt lärande. Jag vill se en större andelungdomar som kommer in, men också en möjlighetför människor under arbetslivets gång att kommatillbaks till högskolan. Jag tror att det är väldigt vik-tigt för den personliga utvecklingen och för ens egensituation. Då är utbyggnaden för mig väldigt central.Den hade inte kommit utan att vi hade, mitt underde värsta krisåren, skrapat ihop resurser nog till attsäga att vi bygger ut högskolan. Visserligen sparadehela statliga sektorn - allt i staten fick spara - mendet fördes också nya resurser till högre utbildning, föratt bygga ut den. Det har varit en demokratisering avhögre utbildning som naturligtvis inte går spårlöstförbi. Det är precis här man kan finna flera av demotsättningar som har funnits kring högskolan.Många människor tycker inte att det är rimligt atthögskolan förvandlas på detta sätt och blir en öppenhögskola och en högskola för väldigt breda grupper isamhället. Naturligtvis försvinner någonting av detgamla i högskolan : elitens högskola - enhögskola som sorterar ut människor och som blir enväg in i makt och inflytande i samhället för den lillagruppen.Då har det för mig varit väldigt viktigt att priorite-ra en utbyggnad med nya resurser för varenda studentsom man tar in. Det är viktigt.Men förordar att man i ställetska stänga dörren och öka resurserna för dem somfinns där inne. Då blir det en knivskarp valmöjlighet.Det är fler borgerliga partier som har varit emot dethär. Sedan har det varit en sådan kraft i utbyggnadenoch ett sådant stöd i samhället att det inte gick atthålla emot detta. Var och en av de borgerliga partier-na, utom som var med hela vägen, har ju fåttuppleva det här. Därmed reviderar man sin uppfatt-ning och säger: ungefär hit, men inte längre.Jag tror att ett av era stora politiska misslyckan-den när det gäller utbildningspolitiken är att ni inteser högre utbildning som en väldigt viktig demokra-tifråga och att det är en stor reformprocess som denhögre utbildningen har gått igenom.Utredaren tillsattes med utgångspunkten att jagoch regeringen i huvudsak tycker att det system somutbildningsminister genomförde 1993 ärganska bra. Jag har uppfattat det som att det finns enväldigt bred enighet i om att det är ganskabra. Det finns flera barnsjukdomar. Det finns anled-ning att se över olika nivåer på ersättningsbelopp. Detfinns anledning att se över delar och detaljer, men detviktiga är decentralisering till högskolan. Regeringenbestämmer inte vilka utbildningar det ska vara. Rege-ringen och kan inte säga: Det här är ar-betsmarknadens behov, och det här ska ni bygga ut.Det bestämmer högskolan själv. All makt ligger hoshögskolan. Regering och riksdag styr egentligen baramed några grova parametrar. Vi har t.ex. när det gäl-ler ungefär hälften av utbyggnaden på 100 000 platserdestinerat ca till naturvetenskapoch teknik. Det är en väldigt bred definition somknappast motsvarar något slags arbetsmarknadsbe-hov, utan det här motsvarar ett väldigt brett styrme-del. Ungefär hälften av det här är inriktat mot natur-vetenskap och teknik. Den andra hälften är inriktadmot samhällsvetenskap och humaniora, viktiga delar ien fortsatt utbyggnad. Därför har utredaren haft somgrund att det här decentraliserade systemet bör varautgångspunkten när man värderar ytterligare föränd-ringar.Anf. 24 ():Fru talman! Jag tycker inte att utbildningsminis-tern gav någon rättvis bild av verkligheten i det härläget.Först och främst har jag och mitt parti aldrig sagtatt vi inte ska bygga ut. Vi har talat om en långsiktigutbyggnad, men vi får inte bygga ut i en sådan takt attkommuner inte hinner bygga studentbostäder, att viinte får fram kvalificerade lärare och att det inte finnsmedel till undervisning. Det handlar alltså om kvali-tet. Men vi har aldrig motverkat det här, tvärtom. Vihar en långsiktig utbyggnad i vår budget. Därför villjag definitivt säga att det här inte riktigt stämmer medden verklighet som finns. Men det kan hända att ut-bildningsministern kan lära känna kristdemokraternaspolitik lite närmare.Jag går över till målen för varje högskola. Det lå-ter som att varje lärosäte har en väldig frihet gente-mot regeringen. Så enkelt är ju faktiskt inte livet. Omvi skulle fråga lärosätena vilken verklighet de upple-ver så säger de ju att de inte upplever den här. I regle-ringsbreven framgår ju väldigt tydligt vilka helårsstu-denter och vilka helårsprestationer inom vilka områ-den som man får avräkna. Där är ju målformulering-arna och ramarna tydliga. De ges och har givits kraft-fullt . Det är väl som vårutbildningsminister har varit nära de här frågorna, harjag en känsla av.Jag tror därför att vi skulle kunna göra mycketmer när det gäller just den här friheten. Jag tror heltoch fullt på att se högre utbildning som ett demokrati-seringsmoment, men jag vill också uppmärksammautbildningsministern på att snedrekryteringen finnskvar och att det dock bara är som går vidaretill högskolorna. Vad får de andra göra i så fall?Anf. 25 Utbildningsminister ():Fru talman! kommer in pånågonting som är väldigt viktigt. Hon säger att detdock bara är som går vidare till högre ut-bildning. Vårt mål från regeringens sida är djärvt satt.Vi vill att vi ska kunna nå ett läge där hälften av enårskull får chansen att komma in. De står ju utanförvåra högskolor och knackar på porten. Då krävs deten fortsatt utbyggnad.Det är precis den här debatten som vi har haft un-der hela utbyggnadshistorien; borgarna är tveksam-ma. Man säger att det beror på vissa olika saker. Menvisst finns det också ett moment av en kulturkonser-vativ hållning som innebär att inte skademokratiseras på det sätt som har gjorts; det kännsinte riktigt som att det är rätt och rimligt, eftersomuniversiteten då förändras som institutioner. Jag tyck-er att det är väldigt viktigt. Därför har vi tagit - detvet alla som har följt högskoledebatten under 90-talet- en stenhård strid om detta. Det har varit en politiskdebatt med akademins företrädare och med företräda-re från olika politiska partier som har varit emot en såskarp utbyggnad.Låt mig säga en del om humaniora och samhälls-vetenskap! Hur kom det sig att det gjordes så storabesparingar på de områdena under krisåren? Denförra borgerliga regeringen gjorde en stor förändringav anslagssystemet. Det var ett helt nytt system somjag tycker var ganska bra, men det skedde samtidigtett misstag. Man expanderade antalet platser väldigtkraftigt inom humaniora och samhällsvetenskap utanatt ge mer pengar. Det tycker jag har varit orimligt.Därför har mitt budskap till universiteten varit att deinte ska ta emot fler studenter än de får pengar för;annars blir kvaliteten lidande.När vi har byggt ut med nya resurser och de hardragit ned sitt överintag har man börjat mötas. Dethar inneburit att man faktiskt harkunnat få resurser per student som inte motsvarar detsom gällde då. Det är bra eftersom vi inte ska ta infler studenter till humaniora och samhällsvetenskapän vad det finns resurser för, detta för att studenternaska få en bra utbildning.Vi kommer även fortsättningsvis att kraftigt byg-ga ut när det gäller resurser per student inom humani-ora och samhällsvetenskap. Därför känner jag migganska hoppfull om att vi får ett ganska bra lägeframöver.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2000/01:14 om di-mensionering av utbildningsplatserAnf. 26 Utbildningsminister ():Fru talman! har frågat vilkaåtgärder jag avser att vidta för att ändra dimensione-ringsförfarandet vad avser utbildningsplatsernas för-delning på de naturvetenskapliga och tekniska utbild-ningsområdena å ena sidan och de humanistiska ochsamhällsvetenskapliga utbildningsområdena å denandra.Utbyggnaden av högskolan har varit och är enviktig del i utbildningspolitiken. Under perioden1997-2003 tillförs universiteten och högskolornaresurser för närmare 100 000 nya permanenta platser.Arbetsmarknadens behov av högskoleutbildade ärsärskilt stort inom de naturvetenskapliga och tekniskautbildningsområdena. Tyngdpunkten i utbyggnadenligger därför inom dessa områden.Att tyngdpunkten ligger inom dessa områden in-nebär inte att jag eller min föregångare som utbild-ningsminister har ifrågasatt de humanistiska utbild-ningarnas värde. I fördelningen mellan utbildnings-områden svarade de naturvetenskapliga ochtekniska utbildningarna endast för av antalethelårsstudenter. Humaniora, samhällsvetenskap ochkonst svarade för och medicin och vård föråterstående . Med regeringens utbyggnadsför-slag för skulle andelennaturvetare och tekniker öka med ca 3 procentenhe-ter, men andelen naturvetare och tekniker skulle inteens komma upp till hälften av de som YvonneAndersson ser som ett hot för de humanistiska värde-na.I budgetpropositionen har jag noterat attdet har varit svårt att rekrytera studentertill vissa naturvetenskapliga och tekniska högskoleut-bildningar, och enligt lärosätenas prognoser kommerdessa svårigheter att öka om utbyggnaden av natur-vetenskapliga och tekniska utbildningar fortsätter iden takt som regeringen har angivit. För atthindra att dessa svårigheter leder till att studieplatserstår outnyttjade har regeringen i ett särskilt beslutmedgivit att lärosätena har rätt att omfördela platser iuppdraget för från naturvetenskap och tekniktill humaniora, samhällsvetenskap och juridik, omhögskolan eller bedömer att utbildnings-uppdraget inte kan nås. Denna rätt kommer att kvar-stå även 2001.Inom det mångfasetterade utbildningsutbud somhögskolan erbjuder har studenterna stora möjligheteratt själva välja inriktning av studierna enligt egnaönskemål. Även arbetsmarknadens behov bör dockenligt min uppfattning vara en viktig utgångspunktför dimensioneringen av den högre utbildningen. Jagställer mig således inte bakom att bortse från arbetsmarknadens behov och istället ta sökbilden som enda utgångspunkt för di-mensioneringen. Att bortse från arbetsmarknadensbehov vore ett svek både mot studenterna och motsamhället i stort.Avslutningsvis vill jag framhålla att de studentersom väljer naturvetenskapliga och tekniska studierhar stora möjligheter att i nuvarande högskolesystemkombinera dessa studier med studier inom exempel-vis humaniora. Det finns också många exempel pågränsöverskridande utbildningar. Jag ser gärna enfortsatt utveckling i denna riktning, med nya mötenmellan ämnesområden. Olika typer av utbildnings-kombinationer över områdesgränser kan vara av stortvärde för såväl den studerande själv som för denframtida arbetsmarknaden.Anf. 27 ():Fru talman! Jag har i den här interpellationen lyftfram människosynen. Vi talar väldigt mycket om envästerländsk, humanistisk människosyn som innebäralla människors lika värde och respekt för olikheter ibegåvningar och intressen. Det innebär respekt förindividens fria tanke och fria möjlighet till den kun-skap som man har behörighet till. I sin förlängninghandlar detta om det fria yrkesvalet, vilket i många århar varit en bärande tanke i svensk utbildningspolitik.Med den anser jag att sökbilden skulle vara detsom avgjorde dimensioneringen av platser. ärdet dock inte sökbilden. Vi har sett hurdet har funnits tomma platser inom naturvetenskapoch teknik, som det har stått hundratalsungdomar och klappat på porten till humaniora ochsamhällsvetenskap. Det är detta vi inte ställer upp på.Utbildningsministern är kritisk till att jag talar om75 %, och det blir jag lite besviken över. Jag tyckeratt det hade varit roligare om utbildningsministernhade frågat mig: Hur har du fått fram dessa ? Ärdet något du har tagit ur luften? Utbildningsministernnämnde eller något sådant i sitt svar. Det stäm-mer inte alls med mina beräkningar. Det kanske ärhär vi måste leta efter var sanningen kommer ifrån.År 2001 anslås det 10 555 nya platser. Av dem går7 725 till naturvetenskap och teknik, varav 550 tillmedicin. Så enkelt är det: Det blir . Upphöjervi den andra decimalen blir det 77,3 %.När jag för en debatt och skriver interpellationergör jag inte det för att jag tycker att det är jättekul attstå i talarstolen. Jag gör det inte för att komma åtnågon. Jag gör det för att få en ärlig debatt om hurläget är och om de saker jag funderar på.Jag hade möjligheten att befin-na mig i och möta människor där, däriblandstatsministern, som sades vara väldigt intresserad avutbildningsfrågor. I det landet har självständigheteninneburit att man har förändrat rätt mycket i univer-sitetens och lärosätenas ramar och styrmekanismer.Deras längtan är att komma åt att befria universitetenfrån ett tryck av hård styrning. De är fria från någon-ting och gör sig fria från någonting. Jag tror attmånga människor i de här länderna inte inser vad detinnebär att, som vi är, vara fri för någonting.Här ligger något som oroar mig rätt mycket, ochdet är just varför vi har en tendens att vilja binda uppoch styra ungdomars yrkesval hårdare. Jag tror att detär viktigare att utbildningsministern och alla vi andravisar respekt för ungdomarnas rättighet i ett demo-kratiskt samhälle att välja och studera det de är intres-serade av än att anpassa studieplatser som ges ochhelårsprestationer som erbjuds lärosätena till arbets-marknadens behov. Jag tror nämligen att vi kommeratt hitta en lösning på detta.Anf. 28 ():Fru talman! Den här diskussionen berör självagrundsynen på utbildning: Vilken frihet ska den en-skilda människan ha att välja den utbildning hon ärintresserad av? Vilken möjlighet och styrka ska statenha att planera och styra människors studieval?I dag ser olika ut om mantittar på högskolan eller om man tittar på gymnasie-skolan. I gymnasieskolan är budskapet till alla utbild-nings- och intagningsnämnder i att arrangeraett utbildningsutbud som stämmer med efterfrågan.Över 90 % av våra gymnasieelever kommer in påprogram som de har som sitt förstahandsval. Mansitter inte och funderar över huruvida alla dessakommer att få jobb inom mediebranschen, om det nuär det som är populärt, utan man försöker anordnaprogram som eleverna kommer in på.Sedan blir det precis tvärtom på högskolan. visade tydligt att mängden stu-denter som inte kommer in på sitt förstahandsval utanpå sitt andra-, tredje- eller kanske fjärdehandsval ärväldigt stor. Mängden studenter som inte kommer indär de söker är också väldigt stor. En student somsitter och planerar terminens val har ju en skog avalternativ han eller hon får sitta och kryssa sig framigenom för att kunna hoppas komma in på ett andra-,tredje- eller fjärdehandsval som är så bra som möjligt.Sedan har man även på många håll avskaffatplatsgarantin. Även om man läser 20 eller 40 poängmed godkända resultat är man inte garanterad attkunna gå vidare och läsa 60 poäng.Därför är det i och för sig bra att man , som ut-bildningsministern nämnde, i alla fall tillåter hög-skolorna att flytta över pengar om platser står tomma.Men min fråga är om ministern är beredd att börjaföra en diskussion om huruvida man över huvud tagetska ha ett system som för över pengar från kurser somnästan inte har några förstahandsval så att fler stu-denter kommer in på sitt förstahandsval.För är det en självklar övertygelse attdet bäst, både för samhället och för människan själv,om människor läser det de är intresserade av ochengagerade i. Man blir inte intresserad av en utbild-ning bara för att det står tomma platser och väntar.Människor väljer utbildning efter engagemang, karri-ärmöjligheter, lön och många andra faktorer.Anf. 29 Utbildningsminister ():Fru talman! Riksdag och regering styr väldigt lite,nästan inte alls, vilken utbildningsinriktning högsko-lorna ska erbjuda, om det ska vara, som , någon viss inriktning mot det ena eller andrahållet. Det gjorde man . Här i diskute-rade man faktiskt om förvaltningslinjen eller eko-nomlinjen skulle byggas ut här eller där. Vi har ingetsådant inflytande längre, och det är väldigt bra. Mak-ten ligger lokalt hos högskolorna.De ska naturligtvis fundera över sitt utbildnings-uppdrag ur två perspektiv: studentens val och arbets-marknadens behov. De ska föra en dialog med detomgivande samhället - med företagsamhet, medoffentlig sektor - för att följa med i vad som händerpå arbetsmarknaden och vilka krav som ställs. Samti-digt ska de värna sin akademiska frihet och sin aka-demiska kärna. Och naturligtvis ska studentens valspela en väldigt stor roll.Låt mig ge ett exempel på de grova drag vi kangöra när det gäller de senaste årens utbyggnad motnaturvetenskap och teknik. Det är alltså alltifrån bo-tanik till informationsteknik eller vad det nu kanhandla om. Inriktningen i detalj har inte riksdagennågot som helst inflytande över, utan den bestämmeruniversiteten och högskolorna själva.Vi har fått en ökning av antalet studenter och an-talet som examinerar inom området naturvetenskapoch teknik på . Man kan undra om vihade fått det om inte hade gjort en kraft-samling och sagt, för första gång-en : Det är också viktigt med naturvetenskapoch teknik. Humaniora och samhällsvetenskap harstått i fokus utbildningspolitisk diskus-sion. Vi måste våga säga att även naturvetenskap ochteknik är viktigt. Då lade resurser för enbred utbyggnad, alltifrån botanik till informationstek-nik. Högskolorna bestämde själva.Det visade sig att det fanns ett väldigt intressebland studenter - bland unga studenter, men ocksåbland äldre som fick en chans att komma tillbaka tillhögskolan. var det nämligen möjligt att kommain, i och med utbyggnaden, och skaffa sig en utbild-ning med inriktning mot ett naturvetenskapligt ämnepå ett helt annat sätt än man kunnat . Jag tyckeratt det var ett väldigt bra och klokt beslut av riksda-gen i mitten av 90-talet.Sedan kan naturligtvis en sådan utveckling intefortsätta i all oändlighet. Det ser vi . Utbyggnadenmot naturvetenskap och teknik kan inte fortsätta isamma takt som de föregående.Det är naturligt att låta också humaniora och sam-hällsvetenskap fortsätta sin kraftiga expansion, förköerna finns ju utanför högskolan. De har expanderatunder , och de får fortsätta i ännu högregrad. Därför har vi gett högskolorna de här beslutenom större frihet att själva besluta om var man skaexpandera sin utbildning.Det har högskolorna via särskilt beslut från re-geringen, via budgetpropositionen. Det är naturligtvisnu upp till högskolorna att göra bedömningen vadsöktrycket är, vad studenterna är intresserade av ochfortsätta utbyggnaden. Det är för mig inget alternativatt avbryta utbyggnaden. Så länge vi har köer tillhögskolor bör vi fortsätta att utöka resurserna.En skog av alternativ, säger . Jag harsvårt att tänka mig, när man avreglerar och låtermakten vara lokal, att man kan få något annat än enskog av alternativ - självklart. Det är inte centralstyrtlängre. Vill man inte ha en skog av alternativ ska manta tillbaka besluten in i kammare. Jag trorinte det vore klokt. Låt tusen blommor blomma ochlåt högskolorna formulera sitt utbildningsuppdrag.Låt dem skapa möten mellan ämnesområden. Det harvarit alldeles för lite av detta. Att man i nuskapar en humanistingenjörsutbildning är väldigtpositivt. Det är ett träd till i den skogen, men detbehövs sannerligen - kreativitet och nya möten.Anf. 30 ():Fru talman! Mycket av det utbildningsministernsäger är som musik i mina öron, men det är inte såverkligheten ser ut. I utredningen står det tydligt attdet ingår i statsmakternas övergripande ansvar förvårt svenska stödsystem att ange hur utbildningsutbu-det ska fördelas mellan olika utbildningsområden.Där är det inte fritt.Det som är min huvudpoäng i denna interpellationär att vi berövar ungdomarna friheten att be-stämma sitt yrkesval genom att de inte ges utbild-ningsplatser där sökbilden finns och där köerna finns.Jag måste säga att den förändring som regeringenåstadkom var väldigt bra.