prot · GO0922 · 2000-11-07 00:00:00 — Genom attindividanpassa undervisningen i svenska och finnanya vägar att kombinera språkutbildningen medpraktik kan vi snabbare ta till vara invandrarnas kom-petens.Avslutningsvis vill jag uttrycka en förhoppningom att de viktiga framtidsfrågorna om integration skakunna diskuteras på ett sakligt sätt med målet att allavi som bor i ska få möjlighet att delta i sam-hällsutvecklingen.Anf. 58 ():Fru talman! Bakgrunden till den här debatten ären intervju som gjordes med statsrådet någongång i slutet av oktober.Skulden till de problem vi har är naturligtvisden både kostnads- och antalsmässigt unika flykting-politik , i jämförelse med våra nordiska gran-nar i allmänhet och övriga EU i synnerhet, har bedri-vit. Vi har misslyckats, det kan alla som vill se, av detskälet att vi saknar kompetens, erfarenhet och resur-ser. har vi bevittnat det ena mereller mindre desperata förslaget efter det andra. Mankan utan överdrift säga att det i stort sett har varitmisslyckanden.I dag säger statsrådet att det inte är någon lagstift-ning på gång. I intervjun sade hon att tiden är inne förlagstiftning. I företag med få invandrare ska vid likakompetens sökande från underrepresenterad grupp fåjobbet. Det låter ju tvingande.I svaret säger hon nu att arbetsgivaren "ges möj-lighet" att anställa osv. Som småbarnibland brukar säga när de ska retas med oss vuxna:Hallå! Är det inte så ? Finns det någon lagsom förbjuder en arbetsgivare att anställa någon frånen grupp som är underrepresenterad? Jag tycker attdetta är en rätt märkbar och anmärkningsvärd reträttfrån statsrådets sida, med tanke på vad hon sade iintervjun. Jag förutsätter att denna är riktigt gjord ochatt hon är korrekt citerad.Jag menar att det är arbetsgivaren och ingen an-nan som avgör vem som har rätt kompetens och vemsom ska anställas i ett företag.När det gäller företag med få anställda från under-representerade grupper kan man fråga: Vem ska av-göra det? Vilket tal ska vi ha som avgör när det är fåeller när det är tillräckligt antal anställda? Ska vi haolika lagstiftning för olika företag?Om inte jag missminner mig har statsrådet småföretagarminister för inte så länge sedan. Jagtror inte att de här tankebanorna direkt attraherar dengrupp som hon då sade sig vilja tala varmt och välom.En annan fråga är vad EU säger om detta. Harman kontrollerat det? Vi har en fri rörlighetinom unionen. Om en fransman med erforderligkompetens kommer hit skulle han bli ratad om viskulle få en sådan här lagstiftning i , om nudet gäller som statsrådet sade i intervjun.Sedan kommer uppgiften om att nya företag skafå sänkta avgifter. Hur gör man med gamla företag ide här områdena? Hur gör man med dem som liggerpå gränsen till sådana här områden?Jag tror, fru talman, att det sista vi ska göra för attklara integrationen är att låta staten blanda in lagstift-ning och procentsatser. Har vi inte gjort integrationenen otjänst förr, så gör vi det då.Jag hoppas, fru talman, att statsrådet tan-kar den här gången hamnar på det ställe där de hörhemma, nämligen i byrålådan.Anf. 59 ():Fru talman! Jag får tacka så mycket för svaret.Det är intressant att statsrådets uttalande i första handvar tänkt att väcka debatt. Debatt har det ju blivit påolika sätt, bl.a. här i kammaren . Hur, MonaSahlin, ska man veta om ett uttalande om ett möjligtlagförslag gäller ett möjligt lagförslag eller om detmöjliga lagförslaget, eftersom det är omöjligt, enbartär ämnat för en eller annan debatt?Frågor om utanförskap och segregation, fru tal-man, är enligt min mening alltför viktiga för att an-svariga statsråd ska ägna sig åt mediala hugskott istället för att seriöst penetrera problemen. Jag villdock konstatera att det är bra att statsrådet ochjag är alldeles eniga om att frågan om att bryta utan-förskap och segregation är en av våra viktigasteframtidsfrågor. Där kan vi vara helt överens.Mona säger i sitt svar att alla måste tas tillvara för skapandet av det framtida . Men dåborde ju socialdemokraterna ha gjort någonting förlänge sedan. I stället föreslår man i svaret mer avsamma politik. Det är utvecklingsavtalen, det är stor-stadssatsningen och det är mer pengar till sådant sominte har gett något resultat. De enda som har blivitriktigt bra sysselsatta är gravt medelålders vita män.Det är väldigt få invandrare som har blivit sysselsattagenom de här projekten.Jag har själv talat för att människor,alltså även invandrade, ska betraktas som individer,med individuella kvalifikationer och möjligheter,individer som har rätt att bli bedömda utifrån kvalifi-kationer och inte vare sig positivt eller negativt sär-behandlade. Hur har statsrådet tänkt sig att man viden s.k. positiv särbehandling av ska be-döma honom inte bara mot och , utan ävenmot och ? Det skulle ju kunna vara såatt har varit här längre och är mer svenskän är. Och är dessutom kvinna, hurväger man in det? Har statsrådet tänkt sig etniskaregister, eller hur ska man veta vem som har företrä-de? Om vi inte kategoriserar, hur vet vi då vilka somska positivt särbehandlas?I mitt och förhoppningsvis också samhälle förekommer ingen diskriminering,vare sig negativ eller positiv. Vad anser statsrådet omden positiva särbehandling som var en av hörnstenar-na i den sydafrikanska apartheidpolitiken? Den vitaminoriteten gynnades på de svartas bekostnad. EllerIdi Amins positiva särbehandling av den svarta majo-riteten på den indiska minoritetens bekostnad i Ugan-da? Etnisk balans var skälet till att professorn i rätts-filosofi vid , Hans Kelsen, 1934fråntogs sin tjänst. Detta eftersom Kelsens ras sadesvara överrepresenterad vid universitetet.Positiv särbehandling bygger på samma tanke,nämligen att etnisk diskriminering är bra när staten avett eller annat skäl tycker att den är lämplig. Det är enpolitik som jag definitivt tar avstånd från.Jag är övertygad om att när statsrådet nu har san-sat sig efter den överrumplande upphöjelsen till lan-dets högsta integrationsansvariga inser det föreligger avsevärda nackdelar med positivsärbehandling. Duktiga invandrade människor är bästbetjänta av att bli bedömda utifrån verkliga meriter.Det borde inte heller ha utgjort något pro-blem. Men i stället för att visa verklig solidaritet ochge enskilda människor en chans att försörja sig ge-nom eget arbete har välfärdsfällan slagit igen så attfullt arbetsföra, bra utbildade invandrade personer ibästa välvilja administreras kvar i arbetslöshet. Kanvi här , , enas om att ingen särbe-handling oavsett orsak, positiv eller negativ, ska före-komma?Till sist till frågan om arbetsgivaravgifterna. Detär alldeles utmärkt om insikten att höga arbetsgivar-avgifter och krångliga regler utgör ett hinder för ar-bete har spritt sig. Det vore än bättre om regeringendrog långtgående slutsatser av detta faktum.Anf. 60 ():Fru talman! Vem vill komma in på en arbetsplatsgenom tvång?Jag är en av dem, en av svartskallarna, som undermina första i sökte fast anställning meninte fick komma till intervju. Jag fick uppdrag. Jag fick priser, stipendier ochmycket prestigeartade positioner som fri skribent. Enfast anställning skulle ha gett mig en mycket bättrepension.Efter tio år av försök, alltså ,gav jag upp. Jag sökte aldrig mer en anställning på80- och 90-talen. Jag har alltså av fri skribent-verksamhet bakom mig. Inte därför att jag valde det,utan därför att en del arbetsgivare systematiskt valdebort mig.Men jag skulle aldrig någonsin acceptera atttryckas in på en arbetsplats genom en myndighetsre-gel. Detta skulle skapa en fruktansvärd spänningruntomkring mig. Och jag är säker på att jag inteskulle kunna samarbeta med människorna runtom-kring på grund av att jag har tvingat mig in på arbets-platsen.Men det mest intressanta i den här diskussionen äratt den lag som vi har , lagen om åtgärder motetnisk diskriminering i arbetslivet, är tillräckligt bra,om den följs, för att den här diskussionen inte skullebehövas. Problemet är att lagen, som trädde i kraft imaj 1999, är okänd. Den är okänd avarbetsgivare. Den är okänd av arbetssökande. Den ärokänd av fackföreningarna.På diskrimineringsombudsmannens hemsida stårresultatet av en mycket stor undersökning. Där står islutsatserna att det finns en relativt hög kännedombland allmänheten om att det finns lagar mot etniskdiskriminering. Men kunskapen om vad lagarna inne-bär och vart man ska vända sig är betydligt lägre.När det gäller arbetsgivare står det: Kunskapsni-vån om vad lagen innebär är låg bland ar-betsgivare och benägenheten att följa lagens krav omaktiva åtgärder är mycket liten.Det finns också uppgifter om LO: Kunskapen omvad lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering iarbetslivet innebär är mycket låg hos lokala fackligaföreträdare. säger sig känna till lagen, men bara69 % säger sig veta vad lagen faktiskt innebär.Det här är mycket spännande. Om folk inte kännertill lagen, om en arbetssökande som mekaniskt harblivit bortsorterad och inte har fått komma till inter-vju inte vet att han eller hon har rätt att klaga hos DOoch hos fackföreningen, hur ska den här lagen dåfungera?Jag menar att vi inte behöver en diskussion omnya bestämmelser. Vi behöver bara det som regering-en borde ha givit för mycket länge sedan, nämligenen ordentlig information om vilka möjligheter lagenöppnar för oss i dag.Anf. 61 Statsrådet ():Fru talman! Enligt SCB fanns 1998 i Sverige68 000 utlandsfödda högskoleutbildade som inte hadejobb. Av dessa var 2 200 forskarutbildade i medicin,naturvetenskap m.fl. ämnen, 2 900 var läkare, tandlä-kare och sjuksköterskor, 1 500 var civilingenjörer,12 000 tekniker och naturvetare osv. Utifrån dessaberäkningar är det rimligt att anta att det finns mångainom denna grupp som har kompetens och kunskapmen råkar ut för det vi kan kalla en negativsärbehandling.Det är att gå väl långt - för att uttrycka mig milt -att göra jämförelser med och . Jaghar följt och studerat bl.a. , som ,många decennier, har haft olika metoder för positivsärbehandling. Man insåg , GöranLindblad, att om det finns en norm i ett samhälle somtrycker ut grupper och som inte får chansen att visaden merit och kompetens de har, måste man användalagstiftning och politik. Det har vi i ocksågjort. Men jag känner en större otålighet och upp-rördhet än vad framför allt och här ger uttryck för.Skulden till problemen är inte att det finns förmånga invandrare här - som harmage att stå och säga i talarstolen. Skulden till pro-blemen är samhällets oförmåga att göra det som ock-så uttryckte bra, nämligen samhälletsoförmåga att se oss som individer.Jag vill verkligen ge rätt i hennesanalys. Det är fråga om en norm som måste brytas.Det är en norm som hon, mer än många andra, vetprecis hur den slår. Det är precis som hon med rättafrågade i talarstolen: Vem vill tvingas in med tvång?Hon vet precis hur det är att stängas ute av tvång.I vår jämställdhetslag finns en form för positivsärbehandling. Den bygger inte på märkliga sätt att beskriva dethela, nämligen att man i princip tar vem som helstbara det är ett konstigt namn. Den bygger på att omdet finns en jämställdhetsplan, där arbetsgivaren försin egen skull vill öka mångfalden, kan han om detfinns två sökande ta den från den underrepresenteradegruppen om den har tillräckliga meriter även om detfinns någon annan med högre meriter. Utan att an-vända den möjligheten måste man ta den som harhögst meriter.Jag vill inte bara väcka tanken utan också på all-var pröva fördelar och nackdelar med att göra enliknande skärpning i vår diskrimineringslag när detgäller etnisk diskriminering. Den tanken föreslogombudsmannen mot etnisk diskriminering sedan. När lagen var ny påpekade hon att härborde regeringen ge DO den möjligheten. Det vill jagpå allvar pröva.I grunden hoppas jag att vi alla är klara över attotåligheten är stor. Vi går in i i vår ekonomi därvi har ett oerhört behov av att snabbare än vad somhittills är fallet vända utvecklingen när det gällerdiskriminering och utanförskap.Avslutningsvis vill jag ge rätt iatt det under alla förhållanden krävs mycket merinsatser för information och kunskap om lagen, hurman använder den, det ansvar som parterna har, föratt inte minst de fackliga organisationerna ska spridaden kunskapen. Det kanske vi kan återkomma till.Anf. 62 ():Fru talman! Jag har faktiskt mage att våga påstå,trots att statsrådet blir upprörd, att bara för att vi harbeviljat ett unikt antal flyktingar asyl i , blirdet inte med automatik fler jobb.Vi får inte glömma att förslaget har sågats. Tan-karna är sågade av i stort sett alla i , inklusiveGP - jag menar inte utan statsmi-nister var det frågan om att vara mer meriterad.Säg att jag är så dum att jag vill bli företagare i Sveri-ge. Jag behöver en kille eller flicka som chaufför. Tvåstycken söker jobbet. Bägge har trafikkort. Men denene, som råkar vara svensk eller tillhör en överrepre-senterad grupp, har andra kunskaper som kan använ-das på annat håll i företaget. Ska den personen, , inte anställas? Berätta det för småfö-retagare. Jag tror inte att uppfattningen blir populär.Visst har vi säkert många läkare och tandläkaremed utländsk bakgrund som inte har fått jobb i Sveri-ge. När jag går till en läkare i vill jag att haneller hon kan kommunicera med mig på ett vettigtsätt. Man ska ha visat att man har gjort ett test och har en legitimation som gäller i . Om jagsom svensk läkare kommer till , får jag intebörja verka som läkare i utan att min kompe-tens har testats. Det borde vara lika självklart i Sveri-ge.En känd teaterchef i sade häromdageni att han kände turkiska tandläkare. Någonhade varit här i och blivit tandläkare, andrahade varit här och inte blivit tandläkare. Hanmenade på att det inte var det svenska samhällets fel.Till sist har vi frågan om att ges möjlighet. Dethar väl alltid varit så att arbetsgivaren har möjlighet,och ska ha möjlighet, att själv avgöra vilken kompe-tens som han bäst behöver. Är det någon tänkbar nyform av lagstiftning? Vad skiljer den från den vi har ? Finns det en arbetsgivare som inte kananställa en iranier om han tycker att den är bäst? Jagär glad för att förslaget har blivit sågat. Har vi inteskaffat oss problem i innan, har vi skaffatdem med råge. Jag är tacksam för att statsrådet går tillriktig reträtt när hon säger att lagstiftning i praktikenär utesluten. Det sade hon tyvärr inte i den intervjuhon gjorde i . Jag antar att det ärdärför den här debatten har uppstått.Anf. 63 ():Fru talman! Visst gav jag ett antal drastiska ex-empel. Det var för att åskådliggöra vad som kan hän-da om man in absurdum positivt eller negativt särbe-handlar med den goda statens minne - eller den ondastatens minne i mina exempel.Det exempel tar upp om 68 000 hög-skoleutbildade är naturligtvis ett fantastiskt resursslö-seri. är den enda nation i världen som har haften stor invandring - flyktinginvandring eller annat -som inte har uppfattat invandringen som en resursutan som ett försörjningsproblem. Problemet är attdessa människor har fastnat i ett bidragsberoende. Detförsta de får lära sig på flyktingförläggningen är attdörren till ligger där borta. Det här är jumänniskor som vill arbeta, som skulle kunna försörjasig och som skulle kunna bidra till vår gemensammavälfärd på ett alldeles utmärkt sätt. Därför gäller detatt verkligen satsa på att de får möjligheter.De har dåligt med möjligheter. Den första möjlig-heten är svenskundervisningen. Här har man i kom-munerna en sfi-undervisning där högskoleutbildadeoch analfabeter sätts i samma grupper. Ingen lär signågonting. Det visar sig att det ställs krav på att hagenomgått vissa sfi-kurser med godkänt betyg för attfå arbete. Det gäller även personer som kom hit förlänge sedan och har arbetat i och blivitarbetslösa och plötsligt blir diskvalificerade baraför att de inte har gått kursen.Jag träffade en forskare från som jobbadenere i . Jag tror att det var på Lunds universitet.Han får undervisa. Det ingår i hans forskartjänst. Hanfår undervisa svenska studenter, och det är avhans tjänst. Så ville ha gå en kurs själv, men han kominte in för han hade inte godkänd sfi. Det är sådanaabsurditeter, , som vi tillsammans numåste ändra på bums och meddetsamma så att vi kantillgodogöra oss den resurs som de invandrade män-niskorna faktiskt utgör.När det gäller exemplet och den positivasärbehandling, affirmative action, som man har ge-nomfört där, har det oftast visat sig att det har varitkontraproduktivt. Det har inte alls varit något positivtslutresultat.Jag vill definitivt slå ett slag för att man satsar påordentlig svenskundervisning. Varför skulle vi inte,, tillsammans kunna bestämma att män-niskorna som kommer hit får en check i handen medrätt att söka svenskundervisning var man vill? Mankanske går en snabbkurs på . Så gör manju med gäststudenter och gästforskare. De går ensnabbkurs i svenska. Man har med sig sin check ochsin dragningsrätt på pengarna och får den undervis-ning man vill ha. Hemmavarande mamma vill läsalite långsammare. Varför ska alla stöpas in i sammaform och läsa svenska på samma sätt? Man kanskevill kompetensutveckla sig för att få den här behörig-heten som var inne på.Se till individerna och ge människorna en chansatt försörja sig. Då, , kan vi genomföraen verklig integration.Anf. 64 ():Fru talman! Det är väldigt intressant att sitta ochdebattera en och samma fråga utifrån så många heltolika utgångspunkter. Till att börja med måste jagsäga att jag är väldigt tacksam för att jag, när jag komtill , fick ta del av mycket brasvenskundervisning. Det var intensiv på ABF. Där fick jag ocksånågra av mina bästa vänner, som är minavänner, nämligen mina lärare i svenska. Jag lärde migsvenska eftersom jag fick välja minkurs. Den möjligheten försvann . Det gjorde också intensivkurserna.Problemet är inte att vi har affirmative action, po-sitiva åtgärder, i vår nuvarande lag. I har dettalett till mycket stora förbättringar. Jag har studeratinteretniska relationer i på plats . Jag harsett rektorer på universitet som kom från grupper somtidigare inte hade tillgång till universitetsstudier. Jaghar också sett ledare för banker som inte villeha en kines, en indian eller en svart bakom luckan påbanken. Det har krävts av kamp för att kommadit de har kommit. Det är de här 35 åren som vi inteska gå igenom. Det ska gå mycket snabbare.Men då kan vi inte fortsätta att ösa pengar på denoffentliga sektorn och strunta i just individen. Jagkänner en chilensk läkare som gärna själv skulle viljaorganisera kurser i sjukvårdssvenska för sina med-människor, de som behöver det. Men det kommer hanaldrig att få göra, för den offentliga sektorn sätter signed med hela sin tyngd och alla sina hundratals mil-joner kronor. Det är vårt revir. Du har ingenting häratt göra.Jag har själv blivit bemött på detta sätt när jag harförsökt ställa min erfarenhet och min passion tillförfogande i kampen mot segregationen. Då har jagfått höra: Vem är du? Vilken organisation tillhör du?Vilken institution finns bakom dig? Så tala inte medmig om individer! En individ som inte tillhör en starkorganisation och som inte har en stark yrkespositiongenom fast anställning i räknas inte. Det ärdärför vi har segregation.Och det därför vi kommer till den bittraste delenav den här diskussionen, den enorma klyftan mellanen stor del av invandrarbefolkningen och det svenskasamhället. Jag kan bara läsa ur en av de undersök-ningar som har blivit kända 1999-2000. Stora delarav några av de etniska grupper som har kommit frånländer utanför lever segregerat och har fåkontakter med svenskan. Många är negativa till detsvenska samhället och de budskap som kommer däri-från. Också massmedierna uppfattas ibland sommyndigheternas megafoner. Så fortsätter det.Det finns människor som bor i det här landet se-dan men som inte vet vilken världde lever i. Detta har just att göra med att man har tagithand om dem . Jag har en vän i Rinkebysom talar om de där som kommer medtunnelbanan för att ta hand om befolkning.De åker tillbaka klockan fem.Så vad jag skulle vilja föreslå är att det äntligenska finnas arenor där individen och den lilla gruppenkan agera för sig själva. Dessa arenor finns inte, ochinte heller pengar för dem.Anf. 65 Statsrådet ():Fru talman! Får jag börja med att hålla med AnaMaria Narti, till att börja med i ingången till det honsade . Det är verkligen intressant att föra den härdiskussionen med så olika utgångspunkter. Jag villockså säga att i grunden delar jag väldigt mycket,kanske mer än tror, av den analyssom hon nu gjorde.Vi har haft, och har också fortfarande, alldeles förmycket av det som man med andra ord kan kalla förett centralstyrt projekttänkande runt integrationsfrå-gorna mer än att vi ser till individernas egna val ochegna förutsättningar. Åren som vi har framför osshoppas jag kunna visa att det ska förändras, för dethar varit, och är på många vis, förödande. gav också ord till allvaret i situationen med dentotala känsla av utanförskap som detta har bidragittill.Det var den seriösa inriktningen på diskussionen,och jag vill verkligen ta fasta på den kritiken. Menjag vill också bemöta först något av det som StenAndersson sade. Han uttryckte det så här: Om jagvore så dum att jag ville bli företagare i . Detär inte de dumma, , som vill bli före-tagare i . Det är de som är initiativrika ellersom inte ser någon annan möjlighet att få en egenförsörjning och ett eget liv. Jag har en helt annan bild.Jag ska komma ihåg detta och säga till småföretagar-na och säga att tycker att de är otro-ligt korkade som försöker göra denna insats för Sve-rige.Sedan nämner språket. säger att han inte skulle vilja möta en tandlä-kare som inte kunde tala svenska. Vem i denna kam-mare har tänkt sig ett samhälle där inte tandläkarenskulle kunna tala med de patienter som kommer?Men har tänkt tanken att det finnspatienter i som bara talar turkiska och där detvore en väldig merit om denne tandläkare förutom atttala svenska också behärskade turkiska? Skulle intedet kunna vara en positiv del av den bakgrund somdenne läkare har? Det är ett sätt att se på uttrycket"positiv särbehandling".Jag vill understryka att jag inte har avskrivitmöjligheterna att förändra lagstiftningen. Den är ny.Den behöver gås igenom. Många känner inte till den,precis som sade. Det är den möjlig-het som DO ville ha som jag nu åter-igen har väckt tanken på. Jag har inte avskrivit den,men jag ser att den har både brister och fördelar. Detbehöver diskuteras mer.Göran säger en del saker som jag direktkan hålla med om. Men det blir en väldigt konstigförskjutning sedan till att problemen skulle se ut påett helt annat sätt än vad jag tycker att min verklighetser ut som. Jag tycker för det första att det var direktförolämpande att stod och spredfördomar i talarstolen om att det första man får lärasig när man kommer till är var dörren tillsocialbyrån ligger. Vad är det för trams? Det tyckerjag är att sprida fördomar som lever ett väldigt starktliv på många håll i Sverige.Visst finns det, som jag också erkände till AnaMaria Narti, ett ovanifrånperspektiv som har varitförödande. Där ger jag rätt. Det finnsockså många goda skäl att förändra svenskundervis-ningen. Där ger jag också rätt. Detfinns ett mycket spännande arbete på Integrationsver-ket som bl.a. ser på andra möjligheter att lösa bådeintroduktionen och svenskundervisningen. Där harverkligen bristen på att se individer som beskrev varit förödande i långa stycken.Men för mig är problemet normerna, fördomarnaoch diskrimineringen. Takten i integrationen är förlångsam. Därför tycker jag att den debatt som vi nuför är viktig.Anf. 66 ():Fru talman! Det är nog inget större problem attt.ex. här i hitta småföretagare som självasäger att de är dumma som jobbar så mycket som degör för så lite pengar som de trots allt får ut. Och detär på grund av den politik som statsrådets parti harfört . Vi har sett förslag efter förslag frånsmåföretagarnas organisationer om förenklingar. Ochman kan säga att det bara bidde en tumme. Det är vadsom har hänt.När det gäller så har jag precis som GöranLindblad läst vad seriösa debattörer har skrivit. Ochsammantaget är de experiment som man har gjort iUSA inte misslyckade.