prot · GN0980 · 2000-03-15 00:00:00 — Vi är helt överens om att en be-dömning är det absolut bästa, men att argumentet omatt fördröja skulle vara det enda argumentet för attsäga nej till att titta på möjligheterna - det har jagsvårt att förstå.Jag tycker inte att man ska säga nej till en idé somen reflex, utan att man ska ta upp den, titta på den ochse för- och nackdelar. Sedan kan man bedöma om detligger någonting i den. Är inte det ett gott råd attjobba efter, Elisebeht ?Anf. 161 ELISEBEHT ():Fru talman! Vad gäller förslaget om total översynav sociallagstiftningen vill jag hävda att ett antalsådana har gjorts. Socialtjänstlagen tillkom 1980 -det är riktigt. Men jag tror att nästan som har förflutit, med undantag av deförsta åren därefter, så har lagen varit utsatt för utvär-dering och omarbetande. senast skedde detta ge-nom den socialtjänstutredning som regeringen just nuskriver förslag om.Det kanske inte egentligen är en översyn som be-hövs, utan snarare ett fördjupande arbete kring just deområden som jag förstår att vi är överens om. Det rörjust detta med kvalitetshöjning, uppföljning och ut-värdering. har i ett flertal samman-hang påpekat just detta, och jag är glad att Socialsty-relsen tar tag i frågan ordentligt. Detta är nämligensvårt. Det är en grannlaga uppgift att i socialt arbetegöra rätt vid rätt tillfälle så att rätt insats verkligenblir den insats som den berörde kommer i fråga för.När det gäller vårdnadsutredningarna är dessaockså en grannlaga uppgift att arbeta med. Det ärsamma sak där egentligen - det handlar om kvalitet.Socialtjänsten måste hållas med personal som har rättkompetens för den verksamheten. Vårdnadsutred-ningarna ska ju numera helst avslutas med ett frivil-ligt avtal mellan parterna. personal ärmed och vägleder parterna i den konfliktfyllda situa-tion som det oftast är fråga om, och vi måste se till attpersonalen har ordentlig kompetens.Jag tror att det finns en hel del kvar att göra här,och jag är rädd för att en second opinion egentligenbara förlänger tiden. Det handlar om att göra rätt sakvid första tillfället också i det sammanhanget.Anf. 162 ():Fru talman! Elisebeht talar mycket ombehovet av kompetens och kvalitet. Jag delar denuppfattningen, och jag tycker att det är bra att honlyfter fram den frågan.Samtidigt avslår dock Elisebeht ochsocialutskottets majoritet motion i dendelen. Eftersom den reservationen inte har berörtsvore det intressant om Elisebeht bättrekunde motivera avslaget.Men min egentliga fråga gäller barnbidragen ochavräkningen gentemot socialbidragsnormen. Dettainnebär att de barn som bäst behöver få ta del av dengenerella höjningen inte får det. Motionen går ut påatt man utreder kostnader och modeller för att lyfta indetta. Den innebär ingen budgetkostnad nu och ingetställningstagande , utan den innebär enbart en frågaom hur detta skulle vara möjligt och om det ocksåskulle vara önskvärt.Vilken är motiveringen till att avslå detta? Är dethelt enkelt så att socialdemokratin inte anser att allabarn i ska ha del av den generella barnbi-dragshöjningen?Anf. 163 ELISEBEHT ():Fru talman! Här skiljer vi oss åt i uppfattning,och jag. Jag är nämligen oerhört nogamed att hävda att försörjningsstödet ska vara detyttersta skyddsnätet. anser att en delandra inkomster ska räknas bort, t.ex. barnbidrag ellerideella skadestånd för den delen - det har ju ocksåförts fram som en inkomst som bör undantas när manräknar både försörjningsstöd och bostadsbidrag. Dettatycker inte jag är rätt, därför att försörjningsstödet äroch ska vara det yttersta skyddsnätet. Alla andrainkomster behöver räknas med.Det som och egent-ligen talar om är en normhöjning för barnfamiljernaalldenstund man beräknar försörjningsstöd. I sådanafall är det enligt mitt förmenande bättre att föreslå ennormhöjning. Vi ska inte börja göra en rad undantag isystemet. Det ena undantaget kommer snart att ledatill krav på nya undantag, och det är det som jag för-söker att värja mig mot.Den s.k. ska vara tillräckligt hög så attbarnfamiljerna lever på en skälig levnadsnivå. ut går egentligen bara genom arbete.Anf. 164 ():Fru talman! Det sista håller jag med om - vägenut går genom arbete.Men det finns ett problem i Elisebeht Markströmsresonemang, nämligen att det finns en riksnorm förvad barn får och ska kosta. Den sätter också normenför vad barn får och ska kosta i socialbidragssystem-et. Sedan sätter staten en annan norm när man skautjämna skillnader mellan familjer där det finns barnoch inte. Det innebär att man då höjer standarden förde barnfamiljer som inte lever på socialbidrag. Manhöjer , och det kallas för generellt barnbidrag.Men man höjer inte parallellt eller dennorm som staten indirekt sätter via myndigheter förvad barn får kosta inom socialbidragssystemet. Manser alltså att det finns två olika normsättningar förbarns levnadsvillkor om man tittar på resultatet av dethär systemet.Vi har sagt att vi kan tänka oss många olika tekni-ker för att åstadkomma att denna orättvisa utjämnas.Det kan t.ex. vara att man, parallellt med att manhöjer barnbidragsnormen för att staten tycker att nuska barnen ha lite bättre levnadsvillkor, går in ochjusterar upp inom ramen för socialbidragsnormen. Vihar sagt att vi kan lägga detta utanför. Vi är bereddaatt diskutera olika tekniker. Men vi är inte beredda attacceptera orättvisan.Anf. 165 ELISEBEHT ():Fru talman! Det konkreta förslaget från Vänster-partiet i den här motionen som avstyrks är ju just attbarnbidragen ska frånräknas när man beräknar för-sörjningsstödet. Det är det som vi vänder oss emot.Vi tycker att försörjningsstödet ska vara det ytterstaskyddsnätet. De inkomster som man har därutöverska räknas med när man beräknar försörjningsstödet.Det finns ju också andra inkomster som människorkan ha. Den skäliga levnadsnivån ska naturligtvisvara uträknad så att också barnfamiljerna kan leva påen skälig levnadsnivå.Bekymret över huvud taget när det gäller behovs-prövade system är ju att när människor skaffar sig eninkomst, antingen genom att man t.ex. övergår fråndeltid till heltid eller från arbetslöshet till arbete, kandet hända att man initialt inte tjänar fler kronor varjemånad. Man måste upp över en viss nivå för att detska märkas i plånboken. Det är ett bekymmer i sig.Det inser jag. Jag har själv varit i den situationen.Man måste se det så att man bakåt i tiden får räkna attdet stöd som familjen har fått verkligen har varitnågonting värt. Det är därför vi tycker att det är vik-tigt att man håller kvar synsättet på försörjningsstödetoch inte börjar räkna från en rad inkomster, t.ex.barnbidraget eller de ideella skadestånden. Det är juett annat förslag som kan uppgå till ganska storasummor som tycker att man kan från-räkna. Vi vänder oss mot det synsättet.Anf. 166 ():Fru talman! Jag begärde ordet för att korrigeraElisebeht på en punkt. Hon vidhåller att vihar en motion som pekar på en lösning. Jag ska be attfå citera ur motionen.Vi säger att nu höjs barnbidraget, och det kommerinte vissa barnfamiljer till del. Vi säger: "Det innebäratt riksnormen för barnfamiljer bör höjas med sammabelopp som barnbidraget." Det är lösning ett. "En annan långsiktig lösning kan vara att barnbi-draget lyfts ur ". Det är lösning två.Uppdraget innebär att vi ber regeringen att utredamodeller och kostnader för att generella bidrag, dvs.barnbidrag, ska få genomslag även för familjer somlever på socialbidrag. Det handlar alltså om modeller.Vi är redo att diskutera flera saker.Sedan vidgar Elisebeht den här dis-kussionen och tar in en annan motion där vi talar omideella skadestånd. Jag ska gärna ta den diskussionenockså.Men låt oss, för att hålla debatten ren, vara enigaom att förslag handlar om att utredamodeller för att inte den här orättvisan ska få genom-slag. Det kan handla om att fånga ambitionen i Elise-beht anförande, som jag hör den i allafall, att man kanske bör se över för barnfa-miljer som man höjer barnbidragen, vilketvi har tagit upp som ett alternativ i vår motion. Tek-niken är inte det viktigaste om man tycker att manbryter mot andra principer.Min fråga till Elisebeht kvarstår. Ärdet rättvist eller orättvist att det faktiskt får genom-slag för dem som har ganska bra inkomster men inteför de fattigaste familjerna? Vi vet båda två att vi härtalar om de ensamstående mammorna - kvinnor medbarn.Anf. 167 ELISEBEHT ():Fru talman! Ja, jag tycker att det är rättvist, IngridBurman, att vi har det system vi har. Jag har egentli-gen inte något annat svar än det som jag har gett tvågånger. Vi socialdemokrater anser att försörjnings-stödet ska vara det yttersta skyddsnätet. När manberäknar det måste man ta hänsyn till familjens helainkomst. Det är barnbidrag om det finns barn med ibilden, men det kan finnas andra stöd för andra grup-per som också ska räknas med. Jag tycker att det ärviktigt att man håller fast vid att systemet verkligentar hänsyn till de inkomster som man kan ha frånannat håll. Detta är väldigt viktigt för att upprätthållarespekten för systemet som ett yttersta skyddsnät.Om vi börjar föra in undantag av olika inkomst-slag kommer snart hela systemet att ifrågasättas iförsta hand av dem vars inkomstslag inte räknas bortoch i andra hand av den stora allmänheten. Det är jagalldeles övertygad om. Låt oss hålla systemet rent.Sedan gäller det uppdraget som be-gär. Det går ju ut på att räkna ut hur det som vi soci-aldemokrater inte vill ha ungefär skulle kunna gå till.Därför säger vi också nej till förslaget på den punk-ten.Jag tycker att diskussionen om de ideella skade-stånden är minst lika intressant eftersom den landar isamma ställningstagande. Vi försöker att hålla en raklinje här.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )15 § Folkhälsofrågor m.m.Föredrogssocialutskottets betänkande 1999/2000:SoU7Folkhälsofrågor m.m.Anf. 168 ():Fru talman! Hälsa och ohälsa är någonting som viupplever individuellt. Därför finns det en spänningmellan den individuella hälsan och det vi kallar folk-hälsa, som är ett mer kollektivt och abstrakt begrepp.Åtgärder som har som ändamål att förbättra folkhäl-san som den uttrycks i statistiska mått behöver ju intenödvändigtvis vara något positivt för den egna hälsan.Samtidigt finns det förvisso en önskan hos oss alla genom allmänna och enkla preventiva åtgärderskulle kunna förebygga ohälsa och sjukdom så vislapp det lidande som dessa medför.Ibland medför denna längtan att orealistiskt storaförhoppningar knyts till det förebyggande arbetet.Entusiasmen kan väl ibland skymma den mer krassaverkligheten. Rosenröda förhoppningar och tro tar julätt överhanden över de mer realistiskt gråfärgade.Det är fortfarande väldigt mycket som vi inte vetom förebyggande insatser, t.ex. vilka som är effektivaoch vilka som inte är det. Ett illustrativt exempelpresenterades för cirka en månad sedan.Fru talman! Det har mycket länge varit en veten-skaplig sanning att mindre salt i kosten generelltskulle minska risken för högt blodtryck - en folk-sjukdom. Folkhälsan skulle alltså förbättras om viminskade saltintaget. visar nya metaanalyser avforskningsresultaten att så inte är fallet. Om man inteav speciella skäl har det svårt med saltomsättningenhar saltintaget för den vanliga medborgaren ingensom helst betydelse för utvecklandet av blodtrycks-sjukdom. Det visar hur individuellt olika hälsoförut-sättningarna är, hur oerhört försiktig man måste varaoch hur synnerligen välbelagd en rekommendation påbefolkningsnivå måste vara om inte folkhälsoupplys-ningen ska förlora sin legitimitet.Även vid väl underbyggda åtgärder är det en svårbalansgång mellan försvarliga ingrepp i livsstil ochpersonlig integritet för att främja hälsa och sådanaåtgärder som för många är oacceptabla och med rättakan ses som ett förmynderi. Detta speciellt då ingrep-pen inte säkert påverkar individens hälsa positivt utanendast, och i bästa fall, kommer till uttryck i statistis-ka befolkningsmått som den enskilde, med viss rätt,kanske inte upplever som så glädjande och upplyf-tande att det försvarar åtgärder som nedsätter hanslivskvalitet, som ju faktiskt är något mer än hälsa.Fru talman! Låt mig ge ett exempel som belyserdetta. Vi vet med stor säkerhet att ökad solning ochsannolikt även solariesolning ökar risken för hudcan-cer, men vi kan inte säga vem som drabbas. Att mins-ka solningen på befolkningsnivå skulle avsätta klarapositiva spår i folkhälsostatistiken, men accepterarindivider att man reglerar hur mycket de får sola?Förslag härom har av experter framförts till och diskuterats i denna.Fru talman! Man kom i kommittén fram till att detinte skulle accepteras, eftersom solning skänker ettvälbefinnande och höjer livskvaliteten för människor.Det uppskattas av de flesta och är för många i vissmån en livsstil. Man kan då inte göra mer än att geinformation om klokt solande. Det är det enda rimli-ga, trots den starka vetenskapliga grunden vad gällersolningens effekter.Att då låta vetenskapligt svagt grundade förmo-danden som att minskning av inkomstklyftor är braför hälsan ligga till grund för nationella folkhälsomålär inte försvarbart. Det räcker inte att studier i någraamerikanska delstater är förenliga med påståendet,inte ens när forskaren backar upp dem med studier påhierarkier bland babianer. Den politiska bockfotentittar alltför tydligt fram. Det krävs bättre underlag föratt folkhälsoråd ska ha någon legitimitet. Man måsteåtminstone just i ett sådant här fall kunna förklaravarför t.ex. kvinnor i , där inkomstutjäm-ningen är mycket mindre än i , har statistisktsett bättre hälsa än sina svenska systrar.Påståenden om att orsakerna till skillnader i hälsamellan olika grupper bäst löses genom utbyggnad avtransfereringssystemen är också svagt underbyggda.Tron att dessa kan avhjälpa problem som kommer aven dåligt fungerande arbetsmarknad och en bristandesocial rörlighet är lite av självbedrägeri. Benägenhe-ten att se bidragssystem som nycklar för att åtgärdahälsoproblem leder fel.Det finns forskare som menar att när väl skillna-derna i hälsa mellan socialklasser benas upp kvarstårsom enda relevanta förklarande orsak skillnaderna imotionsvanor mellan grupperna. Jag säger inte att detär på det sättet. Jag menar bara att det återigen visaratt försiktighet med slutsatser och rekommendationerär av nöden.Det finns enligt min mening minst lika goda skälatt anta att om människor i större utsträckning fickmöjlighet att bestämma själva över sin vardag ochsina pengar, fick verka på en mindre reglerad arbets-marknad med större flexibilitet och möjligheter, slapphamna i bidragsfällor, som vi ju har diskute-rat, och inte var så politikerberoende, skulle den eko-nomiska stressen minska och självkänslan växa, ochdärmed skulle man få ett hälsobefrämjande samhälle.Kunskaperna är inom de flesta områden otillräck-liga om vilka förebyggande insatser som är effektivaoch om vilka åtgärder i preventivt syfte som är möjli-ga och försvarbara att genomföra. Det behövs alltsåmer forskning, vilket, fru talman, är vad jag har velatunderstryka. Den får inte nedprioriteras. Den som villsatsa på forskning på området kan ha svårt att få an-slag då nyttan, som jag sagt, inte är alldeles uppenbar.Det finns därför en risk att forskning om förebyggan-de insatser nedprioriteras just för att sådan forskningkräver långsiktighet och stabilitet.Åtgärder föreslagna i hastigt mod på dåligt un-derlag eller på grund av att de är för dagen politisktkorrekta kan när man upplever att de inte stämmerförsämra möjligheten till det långsiktiga seriösa kun-skapsuppbyggandet. Det kommer in tvivel i bilden,och man vill inte satsa på det långsiktiga.Det är därför angeläget att man studerar vilka pre-ventiva insatser som har effekt, som är lättast attgenomföra samt också är förenliga med respekten förindividen. Vi moderater har därför anslutit oss till denfolkpartimotion som ligger till grund för reservation 5om ökade kunskaper för ett målinriktat och effektivtfolkhälsoarbete.Det är nämligen, fru talman, som jag har försöktbelysa, ett etiskt dilemma att anslå resurser till friskaför att förebygga högst eventuell sjukdom eller ohäl-sa, när de som redan är sjuka och lider får vänta ivårdköer på åtgärder. En offentlig verksamhet sominte kan leva upp till sina basala åtaganden riskerarsnabbt att förlora sin legitimitet.Preventiva åtgärder måste alltså grundas påmycket starkt faktaunderlag för att vara försvarbara.Det är just genom att påpeka behovet av långsiktigforskning inom folkhälsoområdet som bästkan påverka, inte genom att gå in i enskilda folkhäl-soproblem och ta ställning för eller mot mer ellermindre väl underbyggda åsikter och åtgärder.Fru talman! Låt mig slutligen få säga att hälsout-vecklingen i är positiv vid en internationelljämförelse. Medellivslängden är bland de längsta ivärlden. Dödsfall i arbetsolycksfall liksom självmordminskar kontinuerligt. Vi har ett skapligt grepp påden största enskilda hälsoriskfaktorn tobaksrökning-en. Barnadödligheten är lägst i världen osv.Detta är något som vi ska vara glada och stoltaöver. Vi behöver inte måla upp situationen, som allt-för ofta görs, i mörka färger, som om det gick alldelesutför med vår folkhälsa. Det är inte på det sättet. Detfinns ändock gott om reella problem. Det är mycketgott om områden som måste utforskas mycket merinnan vi kan göra något inom folkhälsan. De måsteattackeras med kunskapens vapen, utan att vi behövermåla i alltför mörka färger. Detta är ett område där vifortfarande tillhör de mest framstående i världen.Anf. 169 ():Fru talman! I ett samhälle som tydligt uttalar am-bitionen att vara ett välfärdssamhälle för alla måsteett mycket aktivt och brett folkhälsoarbete bedrivasoch befinna sig i centrum för den politiska diskussio-nen.Vi har i jämförelsevis goda traditioneroch erfarenheter av ett framsynt och brett folkhälso-arbete. Genom konkreta insatser som utbyggnad avmödra- och barnhälsovården, skolhälsovården, arbe-tarskyddet och arbetsmiljösatsningar, genom en jäm-förelsevis socialt präglad bostadspolitik och en miljö-politik med folkhälsoaspekter har viktiga bidrag gi-vits till att kan uppvisa genomsnittligt godaresultat i folkhälsohänseende och ohälsotal som liggerrelativt lågt.Jag vill dock understryka att dessa framgångarinte är beständiga, utan de kräver underhåll och vak-samhet. Det finns en rad bekymmersamma tendensersom kräver noggrann analys och åtgärder. Situationenute i arbetslivet med ökade upplevelser av stress ochdet som brukar benämnas utbrändhet är mycket all-varliga tecken. Situationen på bostadsmarknaden, därtrångboddhet och bostadsbrist åter kan börja konstate-ras, innebär också steg bakåt i utvecklingen somfrämst drabbar yngre människor och är en negativsamverkande folkhälsofaktor.Redan i dag finns det emellertid existerande skill-nader vad avser ohälsotal som är oacceptabelt stora.Hälsotillståndet har en mycket ojämn fördelning, ochjag menar att klassamhället tydligt slår igenom ocksåpå folkhälsoområdet. Det finns rapporter som pekarpå att dessa skillnader i hälsoläget, bl.a. vad avser denpsykiska hälsan, har ökat . Höga ohäl-sotal samvarierar mycket ofta med hög arbetslöshet,låg inkomst, låg utbildningsnivå, sämre boendevillkoroch upplevelser av maktlöshet i livssituationen.Dessa skillnader är tydliga också pådet lokala planet. I kommunerna, inte minst i storstä-derna, är skillnaderna mycket stora mellan stadsde-larna vad avser såväl ohälsotal som genomsnittliglivslängd. I min hemstad skiljer det t.ex.nästan tio år i genomsnittlig livslängd mellan männeni och i till nackdel.Bland kvinnorna skiljer det 7 ½ år. Det är självklartett upprörande och orimligt förhållande. Skillnader iohälsotalen är också groteskt stora.Vi kan konstatera att det också finns tydliga köns-skillnader när det gäller hälsotillståndet, till kvinnor-nas nackdel. Kvinnor har längre livslängd men drab-bas mer av sjukdom, skador och ohälsa änmän. Detta, menar , sammanhänger oftamed mer utsatta positioner i arbetslivet med tungaoch slitsamma arbetsuppgifter, ofta kombinerade medmindre inflytande och lägre lön än männen.På en variabel är skillnaderna direkt stötande: Denenda grupp som inte uppvisar en sjun-kande dödlighet är kvinnor i okvalificerade arbetaryr-ken. Alla andra grupper beskriver en minskad dödlig-het. Detta förhållande anser vi i måsteleda till åtgärder. Det är inte rimligt att kvinnor idenna grupp inte ska uppvisa samma minskandedödlighet som andra grupper.För är det viktigt att politiskt mot-verka klasskillnader och könsskillnader på alla sam-hällsområden. Det gäller inte minst på folkhälsansområde. 90-talet har medfört ökade sociala skillnaderi . Vissa grupper har fått uppleva kraftigaförsämringar av sina levnadsvillkor.Det är utomordentligt viktigt att söka bryta dennautveckling av ökade klyftor i landet, och på folkhäl-sans område måste krafttag tas för att minska skillna-derna. har en central roll att spela idetta arbete. Det måste klart framgå av dess direktivatt det är en förstarangsuppgift för institutet att arbetetbedrivs med detta som ett överordnat mål.Om vi sedan går över till att titta på mer konkretaarbetsområden är en fortsatt restriktiv politik på alko-hol- och tobaksområdena utomordentligt centralt omvi menar allvar med att föra en aktiv och medvetenfolkhälsopolitik. På alkoholpolitikens område har vihaft anledning att de senaste månadernareflektera över folkhälsokonsekvenser av olika beslutoch ställningstaganden.Vänsterpartiet motsatte sig aktivt försöken medlördagsöppet med hänvisning till de folkhälsorisker vikunde se med en ökad totalkonsumtion och med ris-ker för en ökad misshandelsfrekvens. Den rapport vifick om statistiken vad avser en kraftigtökad andel misshandelsärenden i försöksområdenautgör en mycket oroande signal. Det finns all anled-ning att mycket noggrant bevaka utvecklingen dennärmaste tiden. Jag uppfattade i debatten ett löfte omatt försöket skulle avbrytas om det klart framgick attkonsekvensen blev en uppgång i misshandelsfall. Detlöftet har jag tagit fasta på.När det gäller införselkvoterna har turerna varitmånga för att vi ska få behålla fortsatta undantag. Justnu, efter hårda förhandlingar, är budet att vi får be-hålla undantag . I vilken utformning åter-står att se. Sedan ska det vara EU:s enormt tilltagnakvoter som ska gälla. Detta sista bud ska vi uppen-barligen förväntas vara glada och tacksamma för.Vänsterpartiet har med debatten inför EU-omröstningen i bevarat minne och med konsekven-serna av en med tiden alltmer raserad alkoholpolitik itankarna svårt att uppelva någon entusiasm.Vänsterpartiet hävdar att rätten att föra en själv-ständig restriktiv alkoholpolitik är och förblir encentral folkhälsofråga.Tobaken är ett annat viktigt område där det gälleratt värna folkhälsoarbetet. Vi får anledning att åter-komma till detta i samband med en förväntad propo-sition på området inom en inte allför lång tid.Ett område som belyses i betänkandet är proble-men med skadliga ljudnivåer. har i enreservation pekat på problemen kring musikkonserterbåde inomhus och utomhus där framför allt ungdomarutsätts för så höga ljudvolymer att riskerna för hörsel-skador i form av tinnitus och andra skador är mycketstora. Asvarsfrågorna måste förtydligas och riskgrän-ser bör sättas. Det finns aktuella rapporter som pekarpå en ökad frekvens av hörselskador hos ungdomar,och åtgärder på detta område brådskar.Självmordsprevention är ett angeläget område,och det gäller då inte minst bland barn och ungdomar.Under flera år har olika utredningar och rapporterberättat för oss om att alltfler ungdomar umgås medsjälvmordstankar. Barn- och ungdomspsykiatrin harlänge larmat om ett kraftigt ökat tryck från ungdomarsom uppvisar allvarlig psykisk ohälsa.Ett särskilt kritiskt moment för många ungdomarmed allvarliga psykiska problem tycks vara över-gången från barn- och ungdomspsykiatrin till vuxen-psykiatrin. Det är ofta förbundet med kriser av olikaslag.