prot · GN0978 · 2000-03-10 00:00:00 — Rådets bedömning är att den tekniksom finns tillgänglig gör det möjligt att användaelektronisk övervakning vid besöksförbud.Tekniken bör underlätta möjligheterna att beivrabrott mot lagen om besöksförbud och den kan ocksåleda till att antalet sådana brott minskar. Däremotutgör tekniken inte något egentligt skydd för en kvin-na om mannen i fråga verkligen har bestämt sig föratt skada henne. Före ett slutligt ställningstagande omen försöksverksamhet måste enligt rådet de rättsligaförutsättningarna prövas mycket noga.Jag delar Brottsförebyggande rådets uppfattningatt de rättsliga förutsättningarna för elektronisk över-vakning vid besöksförbud måste utredas innan ställ-ning kan tas till att inleda en försöksverksamhet. Idetta sammanhang bör man också undersöka andraalternativ för att förbättra möjligheterna till att ettbesöksförbud efterlevs liksom vad vi i övrigt kan göraför att förbättra skyddet för utsatta kvinnor.Dessa frågor bereds inom Justitie-departementet. Jag kan därför inte ta ställningtill om försöksverksamhet bör inledas. Men jag villframhålla att uppdraget till rådet självfallet föranled-des av regeringens intresse för en sådan möjlighet.Anf. 30 ():Fru talman! Jag tackar justitieministern för svaretpå frågan om elektronisk övervakning av dem somdömts till besöksförbud. Vi moderater hävdar dock attfotbojan skulle bli en extra säkerhetsåtgärd för poten-tiella brottsoffer vid gärningsmannens permission ochfrigång.Besöksförbudet visar sig ju inte ge tillräckligtskydd, så det måste kompletteras. Här har vi möjlig-het att använda elektronisk övervakning. ÄvenBrottsförebyggande rådets förstudie av förutsättning-ar för en försöksverksamhet visar ju att tekniken ärframtagen och går att använda för att beivra brott motlagen om besöksförbud.När nu tekniken kan hjälpa en på många sättmisshandlad och kränkt människa till ett liv mednågorlunda trygghet ska vi väl använda oss av den!Övriga försök som gjorts med fotboja här i Sverigehar ju genomförts med mycket goda resultat. Vimåste se till att de drabbade kvinnorna och barnenskyddas. Det är vår skyldighet.Barnen glöms alltför ofta bort. Endast vart tiondebarn av de hundra tusen som drabbas får hjälp - detvisar Rädda Barnens undersökning. Dessa barn be-vittnar våld mot sin egen mamma. Även barnen blirju brottsoffer!När nu möjligheten till fotboja finns borde denförsöksverksamheten få sättas i gång. Fotbojan ger juen bättre säkerhet än det skydd som misshandlade ochhotade kvinnor får i dag.Risken för upptäckt gör det lättare att beivra brott,vilket kan leda till en minskning av dessa våldsbrott.Om en brottsling inte upplever att han riskerar attupptäckas blir ju motivationen att avstå mycket svag!Att förebygga brott är viktigt och kräver resurser,och för att fler brott ska upp behövs både re-sursförstärkning och rejäla utbildningsinsatser.Borde inte en anständig kriminalpolitik ställa upppå att det är mannens rörelsefrihet som ska begrän-sas? Inte ska det väl vara den misshandlade kvinnans?Vi måste sätta den misshandlade och hotade kvinnansskyddsbehov före mannens!Håller inte justitieministern med om att fotbojanfaktiskt även kan hjälpa gärningsmannen att inte begåfler brott?Anf. 31 Justitieminister ():Fru talman! Jo, det var väl det jag sade i mitt svar:Jag tror att elektronisk övervakning i kombinationmed besöksförbud kan effektivisera besöksförbudetså att det kan avhålla någon från att bryta mot det ochså att man kan avslöja när brott har begåtts. Jag delarhelt den uppfattningen.Anf. 32 ():Fru talman! Att bli misshandlad, att leva underdödshot, att aldrig riktigt våga hoppas på ett tryggt liv- det är den verklighet som många kvinnor och barntvingas leva i. Vi får aldrig bli likgiltiga eller avtrub-bade när vi hör hur kvinnor misshandlas, förföljs elleri värsta fall mördas. I stället måste vi reagera medkraft, med avsky, och tillsammans göra vårt ytterstaför att bekämpa kvinnomisshandeln. Det är ett uppropsom alla borde kunna skriva under.Det råder inget som helst tvivel om att våldet motkvinnor är ett utbrett problem. Det är samhälletsskyldighet att ge hotade och misshandlade kvinnor ettså gott skydd som möjligt. Kvinnorna ska inte behövaleva i ständig rädsla för att de män som gjort deras livtill ett helvete ska dyka upp. Även barnen måste harätt att känna trygghet för sina syskon och sin mam-ma och ska inte behöva se sin mamma plågas.Straffsystemet måste uppfattas som rättvist, ochen anständig kriminalpolitik borde ställa upp påbrottsoffrens sida. Borde inte kvinnornas och barnensskyddsbehov alltid gå före männens integritet? Det ärklart att rättssäkerhet ska råda, men eftersom denutredningen inte genomförts, så skynda då på den!Ett av våra moderata förslag är att ge männen somhotar eller misshandlar kvinnor fotbojor, som vinämnde . Det är ju det som den här debattenhandlar om. Jag skulle även vilja ge kvinnorna enegen mottagare, som automatiskt slår larm om man-nen närmar sig. Den tekniken finns också tillgänglig.Skulle fotbojan avlägsnas larmas även kvinnan. Hurställer sig justitieministern till det förslaget?Jag hoppas och tror att alla är överens om att viska ställa upp på brottsoffrens sida. Tekniken finnsoch kan bli till hjälp även för mannen, som jag sadetidigare. Då är vi också överens om att man därmedförhindrar nya brott.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1999/2000:242 ompermissionskontrollerAnf. 33 Justitieminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta dels för att genomfö-ra de förslag som framförs i kriminalvårdens permis-sionsutredning, dels för att få till stånd en ökad per-missionskontroll inom ramen för kriminalvårdensnuvarande anslag.Jag vill inledningsvis påpeka att jag uttömmanderedogjort för min syn på permissionsinstitutet ochdess tillämpning i ett interpellationssvar till GunHellsvik för drygt en månad sedan och i ett flertalfrågesvar . Jag begränsar mig därförnu till de konkreta frågor som harställt.Sommaren 1999 fick en arbetsgrupp inom krimi-nalvården i uppdrag att beskriva och analysera lägetvad gäller utevistelser för intagna dömda till fyra årsfängelse eller mer. presenterade utred-ningen sina slutsatser i rapporten . Där konstaterar man att gällande reglertillämpats på ett mycket generöst sätt och att plane-ringen och kontrollen av utevistelserna varit bristfäl-lig. Enligt utredningen har mängden utevistelser varitmycket stor, besluten har fattats på låg nivå och che-fernas kontroll har varit otillräcklig. Kritiken riktarsig framför allt mot de öppna anstalterna.Utredningens förslag sammanfattas i rapportenmed orden "stramare tillämpning, bättre kontroll ochminskad volym av utevistelser". Utredningen kon-staterar uttryckligen att nuvarande lagstiftning gertillräckligt stöd för ett system med väl kontrolleradepermissioner, och några lag- eller förordningsänd-ringar föreslås därför inte.När det gäller behovet av resurser säger utred-ningen att de förslag som lämnas inte kräver någotresurstillskott. Den minskning av det totala antaletutevistelser som utredningen föreslår kommer attfrigöra resurser, och de höjda ambitionerna i kvali-tetshänseende kan därför genomföras genom en omp-rioritering av befintliga resurser.Jag delar utredningens bedömning när det gällerlagstiftningens innehåll, och jag har inte anledning attifrågasätta den bedömning av resursbehovet somgörs. Några åtgärder från min sida när det gäller ge-nomförandet av förslagen i rapporten är alltså förnärvarande inte påkallade. Från departementets sidakommer vi emellertid noga att följa kriminalvårdensfortsatta arbete med utredningens förslag.Som konstaterar är lagstift-ningens utgångspunkt att permissioner över huvudtaget inte ska beviljas om det finns en påtaglig riskför fortsatt brottslighet eller annat missbruk. Dettagäller givetvis inte minst i fråga om våldsbrottslighet.Inom psykiatrin har man utvecklat olika instrumentsom kan användas för att göra s.k. farlighetsbedöm-ningar. Bl.a. finns ett särskilt instrument som tar siktepå bedömningar av risken för att en man ska återfallai våldsbrott mot en närstående kvinna. Regeringen hari regleringsbrevet gett i upp-drag att återrapportera vilka insatser som genomförsför att utveckla förutsättningarna för att göra säkrarerisk- och farlighetsbedömningar, bl.a. i samband medpermissioner.Att med säkerhet förutsäga mänskligt handlandekommer aldrig att bli möjligt men för att förhindratragiska händelser, som den som inträffade iHelsingborg, måste vi bli betydligt bättre i detta avse-ende.Anf. 34 ():Fru talman! Jag tackar justitieministern för svaret.Det är sannerligen en skrämmande läsning att ta delav vad har fått fram angåen-de tillståndet inom kriminalvården och särskilt gäl-lande tillämpning av permissionsreglerna.På mig verkar det som om utredningen själv blivittagen på sängen av de resultat man fått fram. Mycketriktigt har de föreslagit ett stort antal åtgärder för attförändra den rådande situationen. På mig verkar detdock som om utredningen inte orkat ta tag i alla deresultat de har kommit fram till. Ett antal resultat harinte föranlett slutsatser och förslag till åtgärder.När man som jag nu läser utredningen ur synvin-keln kvinnomisshandel, där vi vet att återfallsfre-kvensen är synnerligen hög, ger utredningen uttryckför en förfärande slapp inställning från kriminalvår-dens sida. Jag har ett par exempel. Det beskrivs hurden farlighetsbedömning som görs på intagna medminst strafftid är inaktuell vid den tidpunktdå permission ska bedömas. Man har ytterst sällanråd med att göra en förnyad farlighetsbedömning närdet är dags att ta ställning till en eventuell permission.I kvinnovåldsperspektiv är det som den in-tagne har haft för att ruva på hämnd och ytterligarenära sitt hat och förakt inför sin kvinna. Därför bordeman ur kvinnofridssynpunkt överväga att göra enförnyad farlighetsbedömning.Är justitieministern beredd att initiera att en för-nyad farlighetsbedömning ska ske på intagna dömdaför kvinnofridsbrott?Ett annat exempel är att utredningen inte hittatnågon dokumentation i de 250 granskade personak-terna gällande kontakt med andra myndigheter. Detverkar som kriminalvården i alla fall jämfört medandra myndigheter är en sluten värld.För att återknyta till det tragiska mordet iHelsingborg, som justitieministern nämner i sitt svaroch som har tagits upp i tidigare interpellationsde-batter, kan jag säga att kvinnan där enligt tidnings-uppgifter faktiskt hade anmält till sociala myndighe-ter att hon kände sig hotad av sin man. Dessa uppgif-ter hade inte föranlett någon åtgärd.Om det fanns rutiner för kontakter och samverkanmellan myndigheter skulle man komma en god bit påväg när det gäller att freda kvinnorna. Är justitiemi-nistern beredd att, med tanke på de resultat som ut-redningen satt på pränt, ge ytterligare instruktioner tillde myndigheter som fått i uppdrag att bättre samverkaoch prioritera uppbyggnaden av samråd vid permis-sionstillstånd?Anf. 35 ():Fru talman! Eftersom justitieministern i sitt svartill hänvisar till en interpella-tionsdebatt mellan justitieministern och mig om per-missioner och jag vid det tillfället ställde en fråga tilljustitieministern, och eftersom justitieministern aldriggick upp och tog replik, kan det finnas skäl för migatt ställa min fråga en gång till när vi nu på nytt dis-kuterar permissioner. Kanske har jag då möjlighet attfå ett svar.Det jag då pekade på - det finns också i proto-kollet från debatten - var den utveck-ling som har skett när det gäller de intagna. Vi ser,vilket också påpekas i kriminalvårdens utredning, fleroch fler resursstarka personer bland de fängelsedöm-da - personer som sätter de anställda under ett myck-et starkt tryck. har vi uppgifter från krimi-nalvården om att 700 vårdare på våra fängelser saknart.o.m. De personerna är av stor be-tydelse som informationsgivare inför beslut om per-missioner.Skälet till att 700 vårdare saknar t.o.m. grundut-bildning är enligt kriminalvården att det inte finnspengar. Man har inte pengar så att man kan sätta invikarier. Jag frågade vid den förra debatten justitie-ministern vad hon tänkte göra åt detta.Jag tycker också att det finns en koppling mellandiskussionen om permissioner och den tidigare dis-kussionen om fotboja vid besöksförbud. Vi har jufrån vår sida också pekat på att fotbojan borde kunnavara användbar i samband med permissioner. Avjustitieministerns svar när det gällde fotbojan tillAnita framkom att ett arbete är på gång för attundersöka möjligheten att använda fotboja. Jag hördeatt pekade på att detta bör vara en priori-terad fråga. Jag frågar nu justitieministern när vi kanförvänta oss ett förslag om möjligheterna att utnyttjafotboja vid permissioner och vid besöksförbud.Anf. 36 Justitieminister ():Fru talman! När det gäller kriminalvårdens be-dömningar av om personer utgör en risk inför olikatyper av beslut - permissioner eller annan frigång -pågår det ett utvecklingsarbete. Vid flera av våraanstalter, bl.a. och några till, har man en verk-samhet som går ut på att använda ett av de särskildainstrument som finns. Just där är det HCR-20 somman använder för att göra dessa bedömningar. ÄvenSARA används vid flera av anstalterna. Syftet ärnaturligtvis att utveckla dessa system så långt att manrutinmässigt kan använda dem inför olika typer avbeslut. Det sker alltså redan i viss utsträckning ,men metoderna behöver utvecklas. Kunskapen omoch förmågan att använda dem måste utvecklas.Det krävs ofta mycket kvalificerad medverkan viddessa bedömningar. Det krävs läkarmedverkan. Där-för utvecklas nu också ett samarbete mellan de olikamyndigheter som är inblandade. Jag kan nämna attBRÅ, och Riksmedicinalver-ket har påbörjat en diskussion om på vilket sätt dessamyndigheter gemensamt kan vidareutveckla arbetetpå detta område.Jag räknar med att kriminalvården i framtidenkommer att ha möjligheter att betydligt bättre görasina bedömningar, så att människor inte behöver råkaut för sådana tragiska händelser som vi har fått upp-leva på senare tid.Till vill jag, utöver det jag har sagttidigare i denna fråga, säga att den utveckling vi harhaft med flera mycket grova brottslingar i våra fäng-elser naturligtvis ställer nya krav på arbetsmetoderoch kompetens i kriminalvården. Ett av de uppdragsom har går ut på att säker-ställa att den utbildning som behövs framför allt hosden personal som ska ha de mera kvalificerade upp-gifterna genomförs, så att man är säker på att krimi-nalvården kan leva upp till de höga krav som vi stäl-ler. Det gäller även givetvis grundutbildningen. Jagvet att har en plan för hurman ska säkerställa att en viss grundutbildning ocksåska finnas för alla andra.När det gäller användandet av fotboja i sambandmed permissioner kommer det en departementspro-memoria , men tyvärr kan jag redan nusäga att har uttalat en storskepsis mot förslaget. Man anser att det kostar allde-les för mycket och att man med de resurserna skullekunna åstadkomma bättre effekter på andra sätt. Menvi får se vad ståndpunkten i slutändan blir i den delen.Anf. 37 ():Fru talman! Tack för detta utvecklande av diskus-sionen från justitieministerns sida! Jag skulle baravilja att justitieministern lite bättre utvecklade omhon är beredd att ge ytterligare instruktioner till demyndigheter som fått i uppdrag att samverka bättreatt prioritera uppbyggnaden av samråd vid permis-sionstillstånd. Det skulle vara intressant att få minis-terns synpunkt på detta.Jag anser också att den avlämnade borde föranleda justitieministern attvidta ett antal åtgärder, framför allt att sätta upp tids-gränser för genomförande av de förslag som utred-ningen lagt fram. Dessa är nämligen mycket angelä-get att snabbt få till stånd. Är justitieministern bereddatt göra detta för att visa sitt engagemang och sin viljaatt komma till rätta med de grava problem som finnsinom det här området?Under en tidigare interpellationsdebatt med GunHellsvik talades det om utbildning av personal somkommer i beröring med kvinnor som utsatts för våld.Ministern beskrev då vilka som samverkade ochvilken utbildning man skulle ge. Där finner jag inteatt kriminalvården finns med. Jag tycker att det ärytterst viktigt att alla myndigheter som kommer ikontakt med detta får vara med i den här utbildning-en. När vi vet utbildningsnivån borde detta vara ensjälvklarhet. Man kommer inte i kontakt med de ut-satta kvinnorna personligen, men man kommer ikontakt med förövarna.Kvinnovåldsproblematiken är ett stort område.Jag anser att vi borde kunna avhålla åtminstone depersoner som finns inom kriminalvården från attfortsätta med sina fruktansvärda våldsdåd. Om de intekan avhålla sig från att uppsöka och plåga sina offerunder permissioner och utevistelser ska de inte hanågra permissioner. Det borde vara en självklarhet.Anf. 38 Justitieminister ():Fru talman! Ja, det är naturligtvis både viktigt ochnödvändigt att vi politiker visar engagemang. Mendet är kanske ännu viktigare att vi sedan också agerarutifrån det engagemanget på ett sådant sätt att detleder till förbättringar av verkligheten. är detkanske lockande att bara visa engagemang och attgöra det genom åtgärder som kanske är störande ellert.o.m. kränkande i förhållande till de människor somvi har givit uppdraget att vara de som ska genomföradet praktiska arbete som följer av våra politiska be-slut.Cecilia frågade om jag tänker ge yt-terligare instruktioner till de myndigheter som harsärskilda uppdrag när det gäller att utveckla sin för-måga i olika avseenden - t.ex. våld mot kvinnor,vilket väl var vad syftade på - föratt på det viset understryka betydelsen av att myndig-heterna samråder med varandra. Skulle jag göra dettror jag att det lätt skulle uppfattas som att jag inte harförtroende för myndigheterna, att de så att säga intehör första gången vad regering och riksdag säger utanatt det behöver upprepas en gång till. Samarbetemellan myndigheter är nämligen en av de frågor somi alla sammanhang har understrukits som de absolutviktigaste när det gäller metodutveckling och förbätt-ring av myndigheternas arbete.När det gäller uppdraget att utveckla kompetensoch utbildningsinsatser har fåttuppdraget att vara den som ska samordna myndighe-ternas insats i fråga om utbildning. Kriminalvårdssty-relsen är givetvis en av de myndigheter som ingår idet gemensamma uppdraget.Anf. 39 ():Fru talman! Det står inget i ministerns interpella-tionssvar om att är med idetta. I svaret står det: "Detta arbete leds av Rikspo-lisstyrelsen i samråd med , och ." Jag bara hör vad minis-tern säger.Ministern säger att detta kan uppfattas som stö-rande och kränkande. Men den här utredningen be-skriver ett stötande faktum: På 250 intagna fångar harman inte vid ett enda tillfälle tagit kontakt med någonannan myndighet för att kolla om personen i fråga skaha permission. Detta borde väl föranleda ministern attsäga: Det här måste ni prioritera först och främstinom detta område som är så stort och där det finns såmycket att göra. Jag håller fullständigt med justitie-ministern om att det måste göras väldigt mycket.Det område där det kanske är lättast att komma tillrätta med detta är ju där samhället har dessa personerinom sina murar och kan kontrollera dem. Där bordedet kunna fungera. Om det är svårare att få det attfungera på andra ställen borde det vara lättare inomkriminalvården att snabbt komma till rätta med densituation man har där.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1999/2000:247 omåtgärder mot klotterAnf. 40 Justitieminister ():Fru talman! har frågat migvilka överväganden som görs i det pågående bered-ningsarbetet avseende klotterproblematiken och närjag avser att återkomma till med förslag omen effektivare lagstiftning på området.Klotter är en typ av brottslighet som drabbar oss ivardagen och som skapar både otrivsel och ekono-miska förluster. polisanmäldes drygt20 000 klotterbrott, men det står klart att många såda-na brott inte anmäls till polisen. Omfattningen ärsåledes relativt stor. Att klottra på annans egendom ärskadegörelse som är en brottslig handling. Frånstatsmakternas sida finns det alltså inte någon tole-rans för klotter.För att komma till rätta med skadegörelsebrott ge-nom klotter krävs åtgärder på flera olika plan. Somjag tidigare framhållit, och som i, är det självklart att vi ska fortsätta sats-ningen på det systematiska och lokalt bedrivna brotts-förebyggande arbetet. För att vi ska bli framgångsrikai detta arbete krävs ett uthålligt engagemang från allasom kan bidra. En sådan fortsatt satsning kräver i ochför sig inte några lagändringar utan handlar om attmed den lokala problembilden som grund systema-tiskt och genomtänkt använda de samlade resursernamot brottsligheten.Justitiedepartementet stöder aktivt det lokalabrottsförebyggande arbetet. Detta har lett till att det iflertalet kommuner nu pågår ett strukturerat arbete föratt förebygga brott, bl.a. klotter. Även om det inte gåratt dra några slutsatser om de förebyggande åtgärder-nas effekt i detta fall vill jag ändå framhålla att antaletpolisanmälda klotterbrott minskademed jämfört med året innan. Inte minst vik-tigt är närpolisens förebyggande och problemoriente-rade arbete, vilket naturligtvis gäller även klotter.Andra viktiga aktörer är bl.a. skolan, kultur- ochfritidsförvaltningar, trafikföretagen och detalj- ochdagligvaruhandeln.Det finns ett antal olika åtgärder som provats föratt bekämpa klotter. Snabb sanering av klotter är enmetod som SL arbetar med. Även kameraövervak-ning prövas nu i SL:s nya tunnelbanevagnar. Detfinns också exempel på överenskommelser mellankommuner och dagligvaruhandeln om att inte salufö-ra sprejburkar eller liknande i butikshyllor utan en-dast bakom disk, för att minska risken för att dessavaror stjäls. En del kommuner har provat att sätta upps.k. klotterplank.Mängden vidtagna åtgärder talar för att det intefinns någon enkel lösning för att motverka den ska-degörelse som klotter utgör. Men bättre samverkanmellan olika aktörer på det lokala planet så att fleraolika åtgärder kan vidtas och samordnas är naturligt-vis viktigt. När det gäller att kunna förebygga ochingripa mot sådana klotterbrott som begås av perso-ner som i viss mån har "specialiserat" sig på skadegö-relse genom klotter är polisens arbetssätt av stor vikt.För att polisen ska kunna bedriva ett effektivt ar-bete är det viktigt att den har de verktyg som behövs.1989 gjordes ett tillägg i som ger möj-lighet att under vissa förutsättningar förverka färg-burkar och andra föremål som kan användas somhjälpmedel vid skadegörelse. Regeringen föreslog iden proposition som föregick ändringen att polisenockså skulle ges utökade möjligheter till kroppsvisi-tation för att söka efter sådana föremål, ungefär påsamma sätt som gäller för knivar och andra farligaföremål. Förslaget antogs emellertid inte av riksdagenmed hänvisning till det starka skydd som bör finnasför den kroppsliga integriteten.I en skrivelse till har pekat på behovet av vissalagändringar för att förbättra polisens möjligheter attbekämpa klotter. Som ett led i beredningen av detförslaget anordnade ett semina-rium om vilka åtgärder som ärmest effektiva mot klotter.Inom arbetar vi nu med attta fram en departementspromemoria, i vilken fråganom klotter kommer att behandlas i ett brottsförebyg-gande perspektiv. Bl.a. övervägs att höja straffskalanför skadegörelsebrott av normalgraden samt att utvid-ga möjligheterna till kroppsvisitation. Promemorianska färdigställas för att därefter remiss-behandlas. Eventuella förslag till ändringar beräknaskunna läggas fram under hösten i år.Anf. 41 ():Herr talman! Låt mig inledningsvis tacka justitie-ministern för svaret på min interpellation. Jag hoppa-des naturligtvis att de planerade åtgärderna skullevara av denna art men vill gärna än en gång uttryckabåde glädje och tacksamhet över den öppenhet justi-tieministern visar i sitt svar.Det kan naturligtvis av någon anses lite övermagaatt ställa en interpellation i en fråga som borde liggalångt framme på . Jag anser migemellertid ha starka skäl för att göra det.Vi vill ha ett klotterfritt .